РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.06.2021Справа № 910/6243/21

Суддя Господарського суду міста Києва Привалов А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/6243/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Український кольоровий прокат"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 600 022,42 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Український кольоровий прокат" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 600 022,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 53-122-01-20-09576 від 24.04.2020, внаслідок чого виникла заборгованість за отриманий товар у сумі 536 508,40 грн, за прострочення сплати якої нараховані 3% річних - 14 256,61 грн та інфляційні втрати в сумі 49 257,41 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, в ухвалі суд визнав дану справу малозначною та ухвалив розгляд справи здійснювати без виклику представників сторін.

Вказана заява позивача прийнята судом до розгляду, у зв`язку з чим має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

11.05.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив про відсутність правових підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних, оскільки позивач не звертався до відповідача з вимогою про їх оплату.

24.05.2021 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 536 508,40 грн основного боргу, 53 012,97 грн інфляційних втрат та 15 781,46 грн 3% річних.

Також, 24.05.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча Компанія «Енергоатом» у березні 2020 року через систему електронних публічних (державних) закупівель Prozorro проводилась тендерна закупівля виробів з алюмінію із застосуванням процедури відкритих торгів. Номер закупівлі у Prozorro UA-2020-03-19-001082-с - https://smarttender.biz/publichni-zakupivli-prozorro/9342447/.

24 квітня 2020 року між позивачем (далі - Постачальник) та відповідачем (далі - Замовник) укладено Договір поставки № 53-122-01-20-09576 (надалі - Договір).

Згідно пункту 1.1. Договору, в порядку та на умовах, визначених Договором, Позивач (за текстом Договору - Постачальник) зобов`язується поставити і передати у власність Відповідача (за текстом Договору - Замовника) певну продукцію, а відповідач, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у Специфікації № 1 (додатку № 1 до Договору).

Відповідно до пункту 1.2. Договору, предметом поставки по даному Договору є 147200004 (вироби з алюмінію), які передбачені у специфікації №1 (додатку №1 до Договору).

Згідно пункту 2.2. Договору, загальна сума Договору складає 654 570,00 (шістсот п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот сімдесят) гривень. Зазначене підтверджується і Специфікацією

№ 1 (додатком № 1 до Договору), в якій у відповідності до пункту 2.3 Договору визначені також кількість товару та ціна за одиницю товару.

Згідно специфікації № 1 (додатку № 1 до Договору) позивачем та відповідачем погоджено поставку та оплату продукції, загальною 654 570,00 грн, в тому числі ПДВ 109 095,00 грн., а саме: 1. листа алюмінієвого Д16AT 2,0*1200*3000 у кількості 0,020 тони; 2. листа алюмінієвого Д16AT 3,0*1200*3000 у кількості 0,029 тони; 3. прутка алюмінієвого EN AW-2024 T3511 ф 100 мм у кількості 0,042 тони; 4. прутка алюмінієвого EN AW-2024 T3511 КР ф 140 мм у кількості 0,083 тони; 5. прутка алюмінієвого EN AW-2024 T3511 КР ф 50 мм у кількості 0,054 тони; 6. стрічки алюмінієвої 0,8*1200*РЛ АД1 Н у кількості 5,195 тони.

Згідно пункту 3.1. Договору, продукція поставляється Постачальником на умовах DDP в редакції «Інкотермс 2010» протягом 45 календарних днів з дати оприлюднення договору на веб-порталі Уповноваженого органу згідно Закону України «Про публічні закупівлі». Місце поставки та «Вантажоодержувач» - 34400, місто Вараш, Рівненська область, склад РВ ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом». Факт поставки продукції на умовах DDP, 34400, місто Вараш, Рівненська область, склад РВ ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом».

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що при поставці продукції допускається відхилення фактичних показників щодо кількості і об`єму по позиційно від передбаченої Специфікацією в меншу сторону, пов`язане з особливостями виготовлення продукції, при цьому максимальний розмір допустимого відхилення не може перевищувати 5%.

Згідно пункту 6.1. Договору, оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється Замовником за умови реєстрації Постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС». Про дату оформлення ярлика на придатну продукції Відповідач (Замовник) письмово повідомляє Позивача (Постачальника) не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика (п. 6.2. Договору).

Позивачем на виконання умов договору поставлено відповідачу продукцію згідно Специфікації №1, що підтверджується підписаною сторонами та скріпленою печатками видатковою накладною № РН0001787 від 26 травня 2020 року на сум 650 078,40 грн

На виконання приписів статті 201 Податкового кодексу України та вимог пункту 8.8. Договору позивачем було складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 26 травня 2020 року № 375 та розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до неї № 12 від 26 травня 2020 року, згідно якого відкориговано найменування поставленої продукції.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0002333 від 26 травня 2020 року на суму 650 078, 28 грн.

На виконання приписів пункту 6.2 Договору, відповідач листом від 11 червня 2020 року № 8748/041 підтвердив Позивачу про проходження вхідного контролю продукцією, поставленою Згідно видаткової накладної № PH-0001787 від 26 травня 2020 року, та оформлення ярлика на придатну продукцію № 1-4, 5-128 від 04 червня 2020 року.

Відповідачем частково оплачено продукцію, поставлену згідно видаткової накладної PH-0001787 від 26 травня 2020 року, а саме: 19 лютого 2021 року перераховано оплату у розмірі 23 049,00 грн, 02 квітня 2021 року - 34 541,40 грн, 14 квітня 2021 року - 55 979,60 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем неналежним чином виконано зобов`язання за Договором поставки № 53-122-01-20-09576 від 24.04.2020, внаслідок чого виникла заборгованість за отриманий товар у сумі 536 508,40 грн, за прострочення сплати якої нараховані 3% річних - 14 256,61 грн та інфляційні втрати в сумі 49 257,41 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання своїх зобов`язань за договором здійснив поставку товару, який прийнятий відповідачем без заперечень та зауважень, на загальну суму 650 078,40 грн, що підтверджується підписаною представниками сторін та скріпленою печатками підприємств видатковою накладною № PH-0001787 від 26 травня 2020 року.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, виходячи з умов п. 6.1., отриманий згідно видаткової накладної № PH-0001787 від 26 травня 2020 року товар мав бути оплачений відповідачем до 20.07.2020 включно.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач всупереч п. 6.1. договору своє зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого товару в повному обсязі не виконав, здійснивши часткову оплату з порушенням строку на загальну суму 113 570,00 грн.

У зв`язку з викладеним у відповідача виникла заборгованість з оплати поставленого товару у розмірі 536 508,40 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк оплати вартості поставленого товару за договором, відповідно до п. 6.1. останнього, настав, а доказів оплати товару станом на день розгляду справи відповідачем не надано, позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 536 508,40 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

За перерахунком суду розмір 3% річних становить 15 255,76 грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, так як позивачем при розрахунку інфляційних втрат не враховано вищевикладеного.

У зв`язку з чим суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат, відповідно до якого обґрунтованим розміром інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача, є 42 438,83 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 42 438,83 грн.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 53-122-01-20-09576 від 24.04.2020 щодо оплати товару належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вул. Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Український кольоровий прокат" (01024, м. Київ, вул. Лютеранська, буд.15-А, неж. прим. №18; ідентифікаційний код 32669001) заборгованість в сумі 536 508 грн 40 коп., 3% річних в сумі 15 255 грн 76 коп., інфляційні втрати в сумі 42 438 грн 83 коп. та витрати по сплаті судового з бору в сумі 8 913 грн 04 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 15.06.2021.

Суддя А.І. Привалов