Господарський суд Рівненської області
_______________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" червня 2021 р. Справа №918/403/21

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях (33028, м.Рівне, вул. 16 Липня, 77, )

про визнання поновленим договору оренди державного майна

без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 або заявник) звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях про визнання поновленим Договору оренди державного майна №1463-2016 від 08.11.2016.

Ухвалою суду від 01.06.21, між іншого, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 01.07.2021.

09 червня 2021 року до суду від ФОП ОСОБА_1 надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, в якій остання просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони Регіональному відділенню фонду Державного майна України по Рівненській і Житомирській областях вчиняти будь-які дії, спрямовані на підготовку об`єкта малої приватизації, а саме: будівлі складу "У-1" площею 97,9 кв.м, що знадиться за адресою: АДРЕСА_2 до приватизації.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

В обґрунтування поданої заяви, заявник зазначила, що підставою її позовних вимог про визнання договору оренди, предметом якого є оренда будівлі складу "У-1" площею 97,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , є той факт, що позивач продовжує користуватися орендованим майно, і при цьому, орендодавець не заперечує проти цього.

Однак, наказом Фонду державного майна України від 24.11.2020 № 1889 "Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 28.12.2019 № 1574 "Про затвердження переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 році (із змінами)" будівля складу "У-1" площею 97,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 включено до переліку майна, яке підлягає приватизації.

У зв`язку з цим, ФОП ОСОБА_1 вважає, що у випадку, якщо будівля складу "У-1" площею 97,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , буде приватизована третьої особою за час розгляду даної справи у суді, то виконання рішення по даній справі буде неможливе.

Відтак, заявник просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом встановлення заборони Регіональному відділенню фонду Державного майна України по Рівненській і Житомирській областях вчиняти будь-які дії, спрямовані на підготовку об`єкта малої приватизації, а саме: будівлі складу "У-1" площею 97,9 кв.м, що знадиться за адресою: АДРЕСА_2 до приватизації.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст. 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Системний аналіз положень ч. 1 ст.ст. 136 та 137 ГПК України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Разом з цим, згідно з частиною 2 статті 7 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" державні органи приватизації у межах своєї компетенції здійснюють основні повноваження, у тому числі, затверджують переліки об`єктів, що підлягають приватизації; приймають рішення про приватизацію об`єктів державної власності у випадках, установлених законодавством; здійснюють повноваження власника державного майна у процесі приватизації; продають майно, що перебуває у державній власності, у процесі його приватизації; здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом, іншими актами законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 10 зазначеного Закону порядок приватизації державного і комунального майна передбачає, зокрема, формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації; опублікування переліку об`єктів, що підлягають приватизації, в офіційних друкованих виданнях державних органів приватизації, на офіційному веб-сайті ФДМУ; прийняття рішення про приватизацію; опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об`єкта; проведення інвентаризації та оцінки відповідно до законодавства; опублікування інформації про умови продажу, в тому числі стартову ціну об`єкта приватизації; проведення аукціону, укладення договору купівлі-продажу; укладення договору купівлі-продажу в разі приватизації об`єкта шляхом викупу; опублікування інформації про результати приватизації; прийняття рішення про завершення приватизації.

За змістом статей 1, 6 Закону України "Про Фонд державного майна України" ФДМУ - центральний орган виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. ФДМУ, регіональні відділення та представництва становлять єдину систему державних органів приватизації.

Повноваження ФДМУ, у тому числі у сфері приватизації державного майна, визначено у статті 5 цього Закону. Зокрема, Фонд здійснює повноваження власника державного майна, у тому числі корпоративних прав, у процесі приватизації та контролює діяльність підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління; здійснює продаж державного майна в процесі його приватизації; приймає рішення про приватизацію, а також затверджує, окрім іншого, переліки об`єктів малої приватизації.

Зважаючи на вище зазначене та наявність чинного на дату прийняття даної ухвали суду, наказу Фонду державного майна України від 24.11.2020 № 1889 "Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 28.12.2019 № 1574 "Про затвердження переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2020 році (із змінами)", суд дійшов висновку, що забезпечення позову шляхом встановлення заборони Регіональному відділенню фонду Державного майна України по Рівненській і Житомирській областях вчиняти будь-які дії, спрямовані на підготовку об`єкта малої приватизації, а саме: будівлі складу "У-1" площею 97,9 кв.м, що знадиться за адресою: АДРЕСА_2 до приватизації є втручанням у дискреційні повноваження державних органів приватизації, визначені у Законі України "Про Фонд державного майна України", Законі України "Про приватизацію державного і комунального майна", що фактично унеможливлює реалізацію зазначеними державними органами своїх повноважень, передбачених законом.

Разом з тим, ФОП ОСОБА_1 не наведено належних обґрунтувань, яким чином не вжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду у даній справі.

Таким чином, враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що вимога заявника про забезпечення позову, не відповідає вимогам процесуального законодавства, зокрема критеріям обґрунтованості, необхідності їх застосування, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 11.06.2021 та може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку та строки визначені ст.ст. 254-257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя І.О. Пашкевич