РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.03.2021Справа № 910/108/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., дослідивши матеріали господарської справи

за позовом приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування»

до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

про стягнення 26946,30 грн,

Представники:

від позивача не прибув

від відповідача Пронякін Є.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення 26946,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем. Відповідно до звіту № 134568 від 05 лютого 2019 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Citroen С4», реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 79594,73 грн, а відповідно до наряду-замовлення № 01070219 від 07 лютого 2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Citroen С4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 77736,00 грн.

Суд своєю ухвалою від 11.01.2021 відкрив провадження у справі № 910/108/21, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач у поданому суду відзиві заначив, що позивач здійснив розрахунок страхового відшкодування без врахування коефіцієнта фізичного зносу.

За розрахуном відповідача страхове вішкодування становить 57739,52 грн (77736,00 (вартість відновлювального ремонту) - 0,6806 (коефіцієнт фізичного зносу) - 1000 грн. (франшиза).

Відповідач визнав позов на суму 7949,82 грн (57739,52 - 49789,70 (перерахував позивачеві 23.04.2019).

Відповідач заперечив проти визначеного позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу (5000,00 грн).

22.02.2021 позивач з порушенням встановленого судом строку подав відповідь на відзив. Позивач не навів повножності пропуску строку.

Суд своєю ухвалою від 22.02.2021 залишив без розгляду відповідь приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» на відзив на позовну заяву

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

04.09.2018 приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_1 уклали договір страхування серії PVP.S № 1802573 майнових інтересів власника автомобіля «Citroen С4», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

25.01.2019 в місті Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , та застрахованого автомобіля «Citroen С4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_3 .

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 21.02.2020 дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху

ОСОБА_2 .

Майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , застраховані приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» за полісом № АМ 008047473 (далі Договір-2). Умовами Договору-2 передбачено ліміт за шкоду майну у розмірі 100000,00 грн, франшизу - 1000 грн.

Зазначена вище подія, відповідно до норм чинного законодавства України, була визнана страховим випадком, про що складено страхові акти від 12.03.2019 та від 03.10.2019, за якими до виплати підлягає 77736,00 грн.

Позивач перерахував страхувальнику 77736,00 грн (платіжне доручення від 13.03.2019 на суму 66136,39 грн та від 03.10.2019 на суму 11599,61 грн).

Позивач звернувся до відповідача з вимогою від 01.04.2019 про відшкодування 66136,39 грн.

Відповідач 23.04.2019 задовольнив вимогу позивача на суму 49789,70 грн.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 26946,30 грн (77736,00 - 49789,70 - 1000 франшиза).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані окремими законодавчим актом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Крім Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ці відносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них (ч. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Водночас, цією ж статтею визначено, що якщо норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Отже, в цьому випадку питання конкуренції рівнозначних за юридичною силою законодавчих актів врегульовано за законодавчому рівні, визначивши Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спеціальним. Виходячи з принципу верховенства спеціальних норм над загальними нормами, при конкуренції норм до правовідносин у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підлягають застосуванню правові механізми, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обсяг прав, які набуває страховик, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, передбачено ст. 993 ЦК України, якою встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Зміст цієї статті дублює положення ст. 27 Закону України від 07.03.1996 № 85/96-ВР «Про страхування» і визначає можливість виникнення у страховика права регресу до заподіювача шкоди (суброгація).

Згідно з позицією Верховного Суду (постанови № 910/20199/17 від 01.06.2018, № 910/5092 від 14.05.2018 та № 922/1436/17 від 10.07.2018) виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Однак спеціальні норми названого Закону обмежують розмір шкоди (збитків), що підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала шкоди, зокрема:

- межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22);

- вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29);

- страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП (пункт 32.4 статті 32);

- не відшкодовується шкода, пов`язана із втратою товарної вартості транспортного засобу (пункт 32.7 статті 32);

- страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами пункту 12.1 статті 12 цього Закону.

Отже, страховик винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язаний відшкодувати потерпілій стороні шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком та суми фактичних витрат, право на вимогу якої перейшло до страховика потерпілого у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але на основі вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей та за мінусом франшизи.

Визначення розміру збитку у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється шляхом оцінки майна за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону України від 12.07.2001 № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Розмір реальних збитків та розмір збитків у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу не завжди можуть співпадати. У випадку не покриття (недостатності) розміру оціненої шкоди фактично понесених витрат страховиком, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, обов`язок сплати різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою покладається на особу, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність (ст. 1194 ЦК України).

З огляду на це, забезпечення наданого ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» страховику права отримати відшкодування у межах фактичних здійснених ним витрат реалізується шляхом покладення на страховика, що застрахував цивільно-правову відповідальність особи, яка заподіла шкоду, обов`язку відшкодувати шкоду у межах страхової суми (ліміту) виходячи з її оціненого розміру та з урахуванням франшизи, та, у випадку недостатності цих сум, покладення обов`язку сплати різниці на заподіювача шкоди.

Підсумовуючи викладене, у позивача до відповідача виникло право вимагати відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля «Citroen С4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , розмір яких повинен визначатись з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначає Закон України від 12.07.2001, № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до даного Закону оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

В силу ст. 7 Закону «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, у тому числі, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відповідно до звіту № 134568 від 05.02.2019 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вартість відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 79594,73 грн. Коефіцієнт фізичного зносу 0,6806.

Отже, суд вважає доведеним, що оцінена шкода, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, становить 79594,73 грн.

Відповідно до наряд-замовлення № 01070219 від 07.02.2019 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Citroen С4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становила 77736,00 грн.

З огляду на викладене правомірними є вимоги позивача про стягнення з відповідача 7949,82 грн (77736,00 (вартість відновлювального ремонту) - 0,6806 (коефіцієнт фізичного зносу) - 1000 грн. (франшиза) - 49789,70 грн (сплачені відповідачем). Суд відмовляє в частині стягнення 18996,48 грн страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов`язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в частині 7949,82 грн. Суд відмовляє в іншій частині.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивач надав належні докази понесення 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу (договір про надання правової допомоги від 02.01.2020, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер, платіжні доручення № 16527 від 03.11.2020).

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО».

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (вул. Казимира Малевича, 31, м. Київ, 03150, код 31650052) на користь приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» (вул. Герцена, 10, м. Київ, 04050, код 24745673) 7949,82 грн боргу, 620,15 грн судового збору,1475,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відмовити в іншій частині позову.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 15.06.2021.

Суддя С. А. Ковтун