РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.06.2021Справа №752/25954/17-ц

За позовомКомунального підприємства "Київський метрополітен"
доОСОБА_1
простягнення 22 420,77 грн.
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники сторін:
від позивача:Ковтун Т.О.
від відповідача:Амбарцумян М.Р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2017 року Комунальне підприємство "Київський метрополітен" звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 22 420,77 грн.

Позовні вимог обґрунтовані тим, що Комунальним підприємством "Київський метрополітен" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір №В-20-10 від 16.07.2010 на відшкодування витрат балансоутримувача та обслуговування орендованого майна, за умовами якого Комунальне підприємство "Київський метрополітен" зобов`язалось утримувати об`єкти оренди, а Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 - сплачувати кошти за надані послуги з утримання орендованого майна.

Комунальне підприємство "Київський метрополітен" стверджує, що відповідач за період з квітня до грудня 2015 року не сплатив кошти за надані послуги за вказаним договором, тому у нього виникла заборгованість у розмірі 19 859,29 грн.

Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 2 396,62 грн. та 3% річних у розмірі 164,86 грн., нарахованих ОСОБА_1 за прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 21.01.2016 по 30.04.2016.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19.07.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 29.11.2019, у справі №752/25954/17-ц в задоволенні позову Комунального підприємства "Київський метрополітен" відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 02.09.2020 касаційну скаргу Комунального підприємства "Київський метрополітен" задоволено частково; рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19.07.2018 та постанову Київського апеляційного суду від 29.11.2018 скасовано; провадження у справі за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен" до ОСОБА_1 про стягнення коштів закрито; повідомлено Комунальне підприємство "Київський метрополітен", що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції господарських судів; роз`яснено Комунальному підприємству "Київський метрополітен" право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутись до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

30.10.2020 Комунальне підприємство "Київський метрополітен" звернулось до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Верховного Суду від 11.11.2020 заяву Комунального підприємства "Київський метрополітен" про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено та постановлено передати для продовження розгляду справу №752/25954/17-ц за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен" до ОСОБА_1 про стягнення коштів до Господарського суду міста Києва.

02.02.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №752/25954/17-ц та за наслідками автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Бойко Р.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у господарській справі №752/25954-17-ц; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін; визначено сторонам строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив; судове засідання призначено на 02.03.2021.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 02.03.2021 встановлено позивачу строк для надання позову у справі №910/17014/16 та доказів на підтвердження орендних відносин з відповідачем, а також доказів оплати останнім за надані послуги з утримання орендованого майна за всі періоди - до наступного засідання; відкладено судове засідання на 23.03.2021.

22.03.2021 через відділ діловодства суду від Комунального підприємства "Київський метрополітен" надійшли пояснення з доказами їх направлення відповідачу, в яких позивач вказує, що ОСОБА_1 користувався об`єктом оренди площею 20,76 кв.м. на станції метро " Арсенальна " на підставі договору №144-У(Ор)-11 від 05.08.2011 (був повернутий згідно акту приймання-передачі від 18.04.2017) та об`єктом оренди площею 35,71 кв.м. на станції метро "Лівобережна" на підставі договору №145-У(Ор)-11 від 05.08.2011 (був повернутий згідно акту приймання-передачі від 17.02.2017). При цьому, відповідачем сплачено відшкодування витрат на утримання об`єктів оренди за І квартал 2015 року, проте не сплачено відшкодування за ІІ-IV квартали 2015 року.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2021 оголошено перерву у судовому засіданні до 15.04.2021.

В судовому засіданні 15.04.2021 ОСОБА_1 було надано суду відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог з тих підстав, що позивачем не було надано калькуляцію наданих послуг, що, на думку відповідача, свідчить про ненадання таких послуг. Також ОСОБА_1 вказує, що йому як орендарю не надавались послуги за договором №В-20-10 від 16.07.2010, він не користувався водою, туалетом, централізованим вивезенням сміття, опаленням приміщень, територія під орендованими кіосками не прибиралась, однак відповідач стверджує, що продовжував сплачувати платежі, оскільки в протилежному випадку Комунальним підприємством "Київський метрополітен" було б достроково розірвано договори оренди. Натомість починаючи з 01.04.2015 позивач відключив подачу до об`єкта оренди (торгівельних кіосків) електроенергії.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 прийнято до розгляду відзив на позов та долучено його до матеріалів справи; витребувано справу №910/17014/16 з архіву; встановлено сторонам строк для надання доказів на підтвердження обставин, на які вони посилаються, - до наступного засідання; оголошено перерву в судому засіданні до 27.04.2021.

26.04.2021 через відділ діловодства суду від Комунального підприємства "Київський метрополітен" надійшли пояснення, в яких позивач вказує, що теплопостачання станції "Арсенальна" у 2015 році відбувалось за рахунок автономного електричного водонагрівача і системи опалення (трубопроводи, регістри), розташованої (в тому числі) у вестибюлі (касовому залі) станції. У зв`язку з відсутністю окремих лічильників електричної енергії для електричного водонагрівача і повітряно-теплових завіс, кількість спожитої електричної енергії для обігріву станції, визначалась розрахунково у відповідності до розрахунку витрат з обігріву 1 кв.м. площі вестибюлів станції.

Судове засідання, призначене на 27.04.2021 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Бойка Р.В. на лікарняному, тому ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2021 призначено судове засідання по справі №752/25954-17-ц на 25.05.2021.

Протокольними ухвалами Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 долучено подані позивачем докази до матеріалів справи; запропоновано позивачу надати суду договір електропостачання, а відповідачу - надати суду акти про споживання електроенергії; запропоновано сторонам надати суду пояснення щодо припинення електропостачання; запропоновано позивачу надати суду пояснення щодо щомісячного споживання електроенергії відповідачем та щодо його заборгованості; оголошено перерву в підготовчому засідання до 07.06.2021.

03.06.2021 через відділ діловодства суду від Комунального підприємства "Київський метрополітен" надійшли пояснення, в яких позивач зазначає, що укладений між сторонами договір на користування електричною енергією припинився 28.02.2015.

В судове засідання, призначене на 07.06.2021, представник позивача та відповідач з`явились, надали пояснення по суті спору, за змістом яких представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а відповідач проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

У судовому засіданні 07.06.2021 судом було завершено розгляд справи по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються правові позиції сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

У ОСОБА_1 , як суб`єкта господарської діяльності, до 18.04.2017 перебувало у орендному користуванні нерухоме майно (частина переходу) загальною площею 20,76 кв.м., що знаходиться за адресою: станція метро "Арсенальна", на підставі Договору про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду №144-І(Ор)-11 від 05.08.2011, укладеного з Комунальним підприємством "Київський метрополітен".

Наведені обставини встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 17.07.2017 у справі №910/7364/17.

Також у орендному користуванні ОСОБА_1 , як суб`єкта господарської діяльності, до 17.02.2017 перебувало нерухоме майно (частина переходу) площею 35,71 кв.м., що знаходиться за адресою: станція метро "Лівобережна" (східний вестибюль), на підставі Договору про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду №145-У(Ор)-11 від 05.08.2011, укладеного з Комунальним підприємством "Київський метрополітен".

Дані обставини встановлені рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №752/17575/17.

У справах №910/7364/17 та №752/17575/17 брали участь Комунальне підприємство "Київський метрополітен" та ОСОБА_1 , а прийняті по ним рішення судів набрали законної сили.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

16.07.2010 між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (балансоутримувач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір №В-20-10 на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування нерухомого майна (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого балансоутримувач забезпечує утримання об`єктів оренди відповідно до переліку, який є невід`ємною частиною договору (Додаток №1) за цінами, визначеним в загальному розрахунку щомісячних витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна, а орендар відшкодовує балансоутримувачу зазначені витрати.

У Додатку №1 до Договору визначено, що об`єктами оренди, за які орендар має відшкодовувати балансоутримувачу витрати на утримання та обслуговування, є нерухоме майно площею 35,71 кв.м. на станції метро "Лівобережна" та площею 20,76 кв.м. на станції метро " Арсенальна ".

Згідно з п. 2.1. Договору облік та розрахунки здійснюються у безготівковій формі поквартально.

У п. 2.2. Договору передбачено, що орендар здійснює платіж по відшкодуванню витрат з утримання об`єкта оренди щоквартально не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітнім кварталом на підставі виданих балансоутримувачем розрахунків.

За умовами п. 2.3. Договору розмір відшкодування витрат з утримання об`єктів оренди визначається відповідно до затвердженого узагальненого розрахунку витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого майна, який є невід`ємною частиною цього договору, і який переглядається балансоутримувачем у випадку офіційних змін цін, тарифів, заробітної плати, тощо та загальної площі об`єктів оренди, вказаній у додатку № 1 до цього договору, і фактичного використання орендарем об`єктів оренди.

На момент укладення цього договору розмір відшкодування витрат із врахуванням ПДВ складає 2 592,63 грн. на місяць.

Пунктом 2.4. Договору погоджено, що останній розрахунок витрат балансоутримувача з утримання об`єктів оренди проводиться станом на 31 грудня та складається акт звіряння розрахунків. У випадку неповного відшкодування балансоутримувачу витрат з утримання та обслуговування об`єкта оренди, орендар зобов`язується сплатити суду недоплати протягом 5-ти банківських днів після підписання акту звіряння рахунків. Якщо виникла переплата, то така сума зараховується в наступні платежі або повертається орендарю за його письмовою вимогою.

Відповідно до п. 5.2. Договору за несвоєчасно перераховані платежі орендар сплачує на користь балансоутримувача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки, але не більше розміру встановленого законодавством України.

Відповідно до п. 6.1. Договору цей договір укладено строком на календарний рік і діє до 31 грудня 2010 включно.

У разі відсутності заяви однієї сторони із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбаченні цим договором (п. 6.4 Договору).

Відповідно до п. 5.2. договору, за несвоєчасно перераховані платежі орендар сплачує на користь балансоутримувача пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки, але не більше розміру встановленого законодавством України.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача, що ОСОБА_1 за період з квітня 2015 року до грудня 2015 року не було сплачено Комунальному підприємству "Київський метрополітен" відшкодування витрат на утримання та обслуговування орендованого ним згідно договорів №144-І(Ор)-11 від 05.08.2011 та №145-У(Ор)-11 від 05.08.2011 нерухомого майна, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за Договором у загальному розмірі 19 859,29 грн. Крім того, позивач стверджує про наявність правових підстав для нарахування та стягнення з відповідача за неналежне виконання ним своїх грошових зобов`язань у період з 21.01.2016 по 30.04.2016 пені у розмірі 2 396,62 грн. та 3% річних у розмірі 164,86 грн.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором про надання послуг, а тому права та обов`язки сторін визначаються в тому числі положеннями Глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509, 901 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Позивач стверджує, що ним у період з квітня по грудень 2015 року надавались відповідачу послуги з утримання та обслуговування орендованого ОСОБА_1 за договорами №144-І(Ор)-11 від 05.08.2011 та №145-У(Ор)-11 від 05.08.2011 нерухомого майна.

В свою чергу, відповідач заперечує обставини надання позивачем та відповідно споживання ним спірних послуг у період з квітня по грудень 2015 року. Так, ОСОБА_1 стверджує, що водопостачання та водовідведення в орендоване ним майно не здійснювалось, ним самостійно було встановлено на орендованих площах малі архітектурні форми (кіоски) та самостійно здійснювався обігрів вказаних приміщень.

Зокрема, відповідач стверджує, що починаючи з квітня 2015 року Комунальним підприємством "Київський метрополітен" було відключено орендовані ОСОБА_1 приміщення (частини приміщень) від енергопостачання та останній не міг здійснювати свою господарську діяльність, а відтак і споживати надані позивачем послуги.

Перш за все, суд відзначає, що послуга є специфічним благом, яке споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності. Тобто, надання виконавцем послуги нерозривно пов`язане із можливістю її споживання замовником.

При цьому, споживання замовником наданих виконавцем послуг презюмується, якщо замовник не доведе неможливості споживання таких послуг або неналежність наданих виконавцем послуг.

Відповідач стверджує, а позивачем не заперечуються такі твердження, що з 01.04.2015 орендовані за договорами №144-І(Ор)-11 від 05.08.2011 та №145-У(Ор)-11 від 05.08.2011 приміщення були відключені Комунальним підприємством "Київський метрополітен" від електропостачання.

Зокрема, у судовому засіданні 07.06.2021, в якому здійснювалась фіксація технічними пристроями, представник позивача вказав, що у квітні 2015 року розпочалась процедура виселення відповідача з орендованих ним площ.

Як вбачається із рішень Господарського суду міста Києва від 17.07.2017 у справі №910/7364/17 та Голосіївського районного суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №752/17575/17, ОСОБА_1 орендувались спірні приміщення для здійснення торгівельної діяльності.

В той же час, припинення електропостачання у вказаних приміщеннях, які знаходяться під землею, а тому до них не має доступу сонячного світла у денну пору доби, унеможливлювало використання спірних приміщень, в тому числі для здійснення відповідачем своєї господарської діяльності з торгівлі (мети, для якої безпосередньо орендувались площі та яка зазначалась у договорах оренди).

Окремо судом враховано, що фактично Комунальне підприємство "Київський метрополітен" своїми діями (відключенням електропостачання) унеможливило користування ОСОБА_1 спірним майном, а відтак і споживання наданих позивачем послуг.

До того ж, судом встановлено, що електропостачання орендованих відповідачем приміщень здійснювалось на підставі укладеного сторонами договору №154Е12 на користування електричною енергією від 30.10.2012.

При цьому, в первинній редакції договору №154Е12 на користування електричною енергією від 30.10.2012 передбачалось, що останній продовжується на той же самий термін, що і договір оренди.

Однак, 08.07.2014 сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору №154Е12 на користування електричною енергією від 30.10.2012, якою сторони погодили продовжити строк дії договору №154Е12 від 30.10.2012 до 31.12.2014.

Додатковою угодою №2 від 06.12.2014 до договору №154Е12 на користування електричною енергією від 30.10.2012, сторонами погоджено продовжити строк дії договору №154Е12 від 30.10.2012 до 28.02.2015.

Після припинення дії договору №154Е12 від 30.10.2012 позивачем не припинялось надання відповідачу можливості користуватися електричною енергію. Так, у березні 2015 року ОСОБА_1 споживав електричну енергію та компенсував її вартість Комунальному підприємству "Київський метрополітен", що не заперечувалось позивачем.

Однак, з 01.04.2015 позивач відключив приміщення відповідача від електромережі. На запитання суду щодо причин відключення, представник позивача повідомив суду, що доступ до електромережі був відключений у зв`язку з закінченням строку дії договірних відносин сторін щодо споживання електроенергії.

Суд критично оцінює таку відповідь представника позивача, оскільки договірні відносини сторін щодо користування відповідачем електричною енергією у приміщеннях припинились ще 28.02.2015, однак Комунальним підприємством "Київський метрополітен" у березні 2015 року надавалась ОСОБА_1 можливість користуватись електричною енергією.

В той же час, жодної об`єктивної відмінності між обставинами та правовідносинами сторін з користування електричною енергією у березні 2015 року та у квітні 2015 року немає, однак у квітні 2015 року позивач припинив надання електроенергії.

Така непослідовність дій позивача у правовідносинах із відповідачем, а також враховуючи, що, як зазначив представник позивача, з квітня 2015 року почалась процедура виселення відповідача з орендованого останнім майна, дає суду підстави для висновку, що відключення приміщень ОСОБА_1 від електричної мережі було здійснене з метою спонукання останнього у непередбачений договором та законодавством спосіб звільнити орендовані площі.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Варто зауважити, що доктрина venire contra factum proprium застосовувалась Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05.06.2018 у справі №338/180/17, а також у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 15.10.2020 у справі №904/5525/18 та від 28.04.2021 у справі №910/9351/20.

Тобто, суд вбачає у діях Комунального підприємства "Київський метрополітен" елементи недобросовісної поведінки, яка полягала у використанні свого права на припинення постачання електричної енергії у приміщення з метою спонукання відповідача звільнити дані приміщення, хоча законодавство передбачає інші методи та заходи для спонукання орендаря звільнити орендоване ним майно, які орендодавець не був позбавлений можливості реалізувати.

В будь-якому випадку, споживання відповідачем послуг з утримання та обслуговування приміщень могло мати місце виключно за волевиявленням Комунального підприємства "Київський метрополітен", яке у правовідносинах із ОСОБА_1 виступало і орендодавцем, і виконавцем, і балансоутримувачем спірного нерухомого майна.

Відтак, відключення відповідачу електричної енергії у спірних приміщеннях унеможливлювало здійснення ОСОБА_1 своєї господарської діяльності та відповідно перебування у спірних приміщеннях, а відтак і унеможливлювало споживання послуг з обслуговування та утримання спірного майна.

Пунктом 6) частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Дана ситуація - коли відповідач не міг споживати (експлуатаційні) послуги через вчинення певних дій позивачем, який претендує на оплату відповідних послуг, є відмінною від ситуації коли особа може споживати послуги, однак за власною волею їх не споживає.

Так, володілець майна зобов`язаний нести витрати на його утримання в незалежності від того чи фактично користується відповідним майном якщо споживання таких послуг залежить виключно від його волі (володільця). Однак, якщо володілець майна не може користуватись ним у зв`язку з волевиявленням особи, яка надає послуги з утримання майна, то покладення на таку особу (володільця, якому виконавець експлуатаційної послуги чинить перешкоди у користуванні майном) обов`язку оплатити такі послуги суперечить принципам добросовісності, справедливості та розумності.

З огляду на встановлені обставини щодо унеможливлення користування відповідачем орендованим майном внаслідок дій позивача, суд приходить до висновку, що Комунальним підприємством "Київський метрополітен" не доведено факту надання послуг ОСОБА_1 , в той час як відповідачем доведено обставини неможливості спожиття таких послуг з незалежних від нього причин.

Оскільки позивачем не доведено факту надання послуг відповідачу з утримання та обслуговування спірного майна, то відповідно у ОСОБА_1 відсутній обов`язок з оплати таких послуг.

За таких обставин позовна вимога Комунального підприємства "Київський метрополітен" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 19 859,29 грн. з оплати послуг з утримання орендованого майна за період з квітня до грудня 2015 року не підлягає задоволенню.

Оскільки судом встановлено, що у відповідача відсутнє грошове зобов`язання за Договором з оплати послуг, то відсутні правові підстави для застосування до нього такої міри відповідальності за порушення грошових зобов`язань, як нарахування 3% річних, а також штрафних санкцій (пені), так як такі вимоги є похідними від суми основного боргу.

За таких обставин, позовні вимоги Комунального підприємства "Київський метрополітен" до ОСОБА_1 про стягнення 22 420,77 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати на оплату судового збору за подачу даного позову покладаються на Комунальне підприємство "Київський метрополітен" у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 75, 79, 129, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 35; ідентифікаційний код 03328913) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про стягнення 22 420,77 грн., відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи, на оплату судового збору покласти на Комунальне підприємство "Київський метрополітен".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 16.06.2021.

Суддя Р.В. Бойко