ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" червня 2021 р. Справа № 924/321/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладія С.В. при секретарі судового засідання Маєвській Н.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Біг Транс Компані" с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області

до приватного підприємства "Кьюейді" м. Хмельницький

про стягнення 259800,00 грн.

Представники сторін:

позивач: не з`явився

відповідач : не з`явився

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Біг Транс Компані" с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святиошинського району, Київської області звернулося з позовною заявою до приватного підприємства "Кьюейді" м. Хмельницький про стягнення 259800,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що між сторонами було укладено договір про надання послуг №01-10/20 від 01.10.2020р., згідно якого Виконавець (відповідач) надає послуги транспортним засобом: ковшовим екскаватором, який визначається Виконавцем на момент надання послуг, а Замовник (позивач) приймає якісно надані послуги та розраховується за них. На виконання умов договору, відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №91 від 30.11.2020р. на суму 259800,00 грн., який позивач оплатив, що підтверджується платіжними дорученнями №456 від 04.12.2020р. на суму 40000,00 грн. та №466 від 15.12.2020р. на суму 219800,00 грн. Проте відповідач свої вимоги не виконав. Заборгованість відповідача перед позивачем за договором становить 259800,00 грн.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 02.04.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.05.2021р.

Ухвалою суду від 06.05.2021р.підготовче засідання відкладено на 26.05.2021р.

Ухвалою суду від 26.05.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу №924/321/21 до судового розгляду по суті на 17.06.2021р.

Відповідач на адресу суду надіслав відзив на позов в якому повідомив, що проти позову заперечує посилається на те, що лист вимога про відмову від договору позивачем був направлений без документів, які б підтверджували повноваження адвоката Погорільця Р. Доказів, що при підписання листа представник мав необхідний обсяг повноважень відповідачу не надходило та до позовної заяви не додано. Крім того, посилається на те, що в листі вимозі не згадується, що представник діє від імені позивача. Також вважає, що у позивача немає підстав для відмови від договору в порядку ч. 4 ст. 849 ЦК України, в зв`язку з тим, що відповідно до п. 7.1 договору, договір діє з 01.10.2020р. і до 30.03.2021р. включно, або до дати повного виконання своїх зобов`язань з боку Замовника та Виконавця. Отже на момент надходження позовної заяви до суду 29.03.2021р. договір діяв. Крім того, відповідач передав позивачу акт надання послуг №9 від 30.11.2020р. на суму 259800,00 грн., позивач даний акт не підписав та не надав вмотивованих зауважень стосовно надання послуг. Також відповідач зазначає, що ним зареєстрована податкова накладна від 30.11.2020р. №3, згідно якої останній надав послуги позивачу екскаватора на суму 259800,00 грн. А тому відповідач вважає, що позивач порушив вимоги ст. 882 ЦК України безпідставно відмовився від прийняття робіт, своєчасно не заявивши про їх недоліки, не звільняється від обов`язку оплати роботи виконанні за договором підряду.

Позивач в своїй відповіді на відзив посилається на те, що до листа вимоги від 04.02.2021р. останнім був долучений документ, що підтверджує повноваження адвоката діяти від імені позивача. Крім того, вважає, що договір підряду був розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов`язань його сторін, а тому вважає, що лист вимогу від 04.02.2021р. слід розцінювати як повідомлення про відмову від договору, що відповідає положенням ст. 849 ЦК України. Також вважає, що до спірних відносин слід застосувати положення ст. 849 ЦК України в сукупності з приписами ст. 1212 ЦК України та стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в сумі 259800,00 грн. Щодо акту надання послуг від 30.11.2020р. №9 зазначає, що відповідачем на підтвердження факту „передання останньому акту №9 від 30.11.2020р. відповідач не надає жодних доказів. Окрім цього, відповідно до п. 4.1 договору, розрахунок за надані послуги виконавець здійснює на підставі виставлених рахунків з додаванням підписаних змінних рапортів, підписаних уповноваженими представниками сторін, які підтверджують правильність нарахування суми до сплати. Позивач вважає, що оскільки роботи за договором не виконувались, то вказані документи змінні рапорти, не складались та не підписувались сторонами. Таким чином відповідач не виконав, свої зобов`язання за даним договором. Також вважає, що факт реєстрації відповідачем податкової накладної не підтверджує виконання робіт.

Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав клопотання в якому просить провести розгляд справи без його представника та повідомив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне:

01 жовтня 2020 року між приватним підприємством "Кьюейді" (Виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Біг Транс Компані" (Замовник) укладено договір № 01/10-20 надання послуг, згідно якого Виконавець надає послуги транспортним засобом: ковшовим екскаватором, який визначається Виконавцем на момент надання послуг, а Замовник приймає якісно надані послуги та розраховується за них. (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.3 договору, послуги надаються з механізатором та ПММ.

Згідно п. 1.4 договору, послуги надаються на об`єкті за адресою: Черкаська область, Уманський район, Дмитрушківська с/рада.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що вартість експлуатації послуг визначається згідно виставлених рахунків та актів надання послуг.

Згідно п. 2.2 договору, вартість послуг може змінюватися в залежності від вартості ціни на ПММ та змін у законодавстві, але за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п. 2.3 договору, у випадку якщо Замовник не згоден з новою вартістю, він зобов`язується в письмовій формі повідомити про відмову протягом 5-ти днів з дати отримання письмового повідомлення від Виконавця про зміну тарифів, та погодити можливість подальшої співпраці з виконавцем.

Згідно п. 3.1 договору, обов`язки замовника: забезпечувати безперервне проведення робіт на об`єкті, оплачу чувати рахунки за надані послуги в порядку визначеному в п. 4.1, приймати якісно та вчасно виконанні роботи.

Відповідно до п. 3.2 договору, обов`язки виконавця: компенсувати замовнику витрати пов`язані з невиконанням умов договору, надавати рахунки на оплату в порядку визначеному в п.4.1, надавати якісні послуги вчасно та дотримуватись вимог замовника.

Пунктом 4.1 договору, Замовник здійснює перерахування коштів (аванс) у розмірі 80% на підставі виставлених рахунків. Остаточний розрахунок Замовник оплачує Виконавцю за отримані послуги на підставі виставлених рахунків з додаванням підписаних змінних рапортів (довідка про виконання роботи/послуги, типова форма №ЕБМ-7) та акти наданих послуг підписані уповноваженими представниками та заповнені відповідно до чинного законодавства, які підтверджують правильність нарахування суми до сплати в рахунку.

Відповідно до п. 7.1 договору, даний договір діє з 01.10.2020р. і до 31.03.2021р. включно, або до дати повного виконання своїх зобов`язань з боку Замовників та Виконавця.

Згідно п. 7.3 договору, договір може бути достроково розірваний за погодженням сторін, за рішенням суду та з інших підстав передбачених даним договором і законодавством України.

Договір підлягає розірванню з ініціативи Замовника, якщо Виконавець не виконує будь-якого зі своїх зобов`язань за даним договором. У такому випадку Замовник попереджає Виконавця про припинення дії даного договору письмово за 5 (п`ять) робочих днів. (п.7.5 договору).

Даний договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

Між сторонами укладено додаток №1 до договору надання послуг №01/10-20 від 01.10.2020р.

Відповідачем виставлено позивачу рахунок №91 від 30.11.2020р. на оплату послуг екскаватора VOLVO EC 240CL на загальну суму 259800,00 грн.

На виконання умов Договору замовник (позивач) перерахував на рахунок виконавця (відповідача) грошові кошти в загальній сумі 259800,00 грн., що підтверджується долученими до позову платіжними дорученнями: №456 від 04.12.2020 на суму 40000,00 грн., №466 від 15.12.2020р. на суму 219800,00 грн.

Позивач надіслав на адресу відповідача лист від 04.02.2021 в якому повідомив що відповідно до ч.4 ст. 849 ЦК України відмовляється від договору №01/10-20 від 01.10.2020р., внаслідок прострочення відповідачем виконання зобов`язань за даним договором, зобов`язання втратило інтерес для кредитора та відповідно до п.5.4 договору вимагає повернути сплачену за договором переплату в сумі 259800 грн. на поточний рахунок позивача.

Обставини отримання відповідачем відмови позивача від договору відповідачем не заперечувались.

Оскільки відповідач не виконав вимогу позивача про повернення авансового платежу, позивачем пред`явлено позов про стягнення з відповідача 259800,00 грн. з посиланням на припинення договірних зобов`язань у зв`язку із односторонньою відмовою замовника від договору та відсутності правових підстав володіння відповідачем вказаними коштами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані ним докази та давши їм оцінку в сукупності, проаналізувавши діюче законодавство, що регулює спірні відносини, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст. 173 Господарського кодексу України, що кореспондується зі ст. 509 Цивільного кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Аналогічні положення містить стаття 291 Господарського кодексу України.

Статтею 188 Господарського кодексу України унормовано, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Виходячи з правового аналізу наведених вище норм, суд вважає за необхідне зауважити, що розірвання господарського договору може бути вчинено, як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та, як самостійний юридичний факт, зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України).

Приписами ст. 849 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Отже у названій статті цивільного законодавства передбачено три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду, а саме: підрядник несвоєчасно розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим (частина 2); очевидність для замовника невиконання роботи належним чином та невиконання підрядником у визначений замовником строк вимоги про усунення недоліків (частина 3); відмова замовника від договору до закінчення робіт з виплатою підрядникові плати за виконану частину робіт та відшкодуванням збитків, завданих розірванням договору (частина 4).

Відповідно, правові наслідки відмови замовника від договору підряду на підставі ст. 849 Цивільного кодексу України є різними.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до відповідача з листом за № б/н від 04.02.2021 про розірвання договору №01/10-20 від 01.10.2020 надання послуг транспортним засобом та повернення авансованого платежу. Мотивуючи зазначене замовник посилався на те, що відповідачем станом на 04.02.2021р. роботи за договором не виконані та просить повернути суму попередньої оплати, однак такі були проігноровані виконавцем. Отже, посилаючись на норми частин 2, 3 ст. 849 Цивільного кодексу України, а також пунктом 7.5 Договору, у зв`язку з невиконанням умов Договору, замовник повідомив виконавця про припинення дії договору (відмову від Договору).

Зазначена відмова є одностороннім правочином, який створює наслідки у вигляді припинення підрядних відносин між сторонами.

Як зазначалось вище, умовами Договору передбачено, що Договір може бути достроково розірваний за погодженням сторін, за рішенням суду та з інших підстав передбачених даним договором і законодавством України. Договір підлягає розірванню з ініціативи Замовника, якщо Виконавець не виконує будь-якого зі своїх зобов`язань за даним договором. У такому випадку Замовник попереджає Виконавця про припинення дії даного договору письмово за 5 (п`ять) робочих днів. (п.п. 7.3, 7.5 договору).

Беручи до уваги те, що внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань виконавцем замовник листом № б/н від 04.02.2021р. про розірвання договору відмовився від договору №01/10-20 від 01.10.2020р. надання послуг транспортним засобом, суд приходить до висновку, що зобов`язання сторін припинились.

Як встановлено судом та сторонами не заперечується, на виконання умов договору позивачем перераховано на користь відповідача авансові платежі на суму 259800,00 грн., в свою чергу відповідачем виконання робіт не здійснено.

Судом установлено, що станом на момент звернення позивача з позовом до суду сума невикористаного та не підтвердженого актами приймання виконаних робіт авансового платежу становила 259800,00 грн.

Згідно зі ст. 854 Цивільного кодексу України, у разі якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом.

Суд, при цьому, вважає за можливе врахувати правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 15.02.2019 у справі № 910/21154/17, за якою з припиненням дії договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України, регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ст. 1212 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Правовий аналіз ст. 1212 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за наявності сукупності умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом.

Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України зазначала також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмова замовника від Договору відповідно до положень частини другої статті 849 Цивільного кодексу України є підставою для задоволення вимоги про повернення невикористаної частини авансу (виконаного однією стороною у припиненому зобов`язанні) відповідно до приписів статті 1212 вказаного Кодексу.

Близьких за змістом правових висновків щодо застосування положень статті 849 Цивільного кодексу України та можливість стягнення з підрядника на користь замовника коштів внесеної передоплати після припинення дії договору підряду дійшов Верховний Суд у постановах: від 11.11.2018 у справі № 910/13332/17, від 14.06.2018 у справі № 912/2709/17, від 15.02.2019 у справі № 910/21154/17, від 25.02.2021 у справі № 904/7804/16.

За таких обставин, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивачем перераховано на рахунок відповідача в якості попередньої оплати 259800,00 грн., водночас останнім не виконано роботи за Договором, приймаючи до уваги, що позивач, як замовник, скористався правом на дострокове розірвання договору, внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань виконавцем, вимога позивача про стягнення з відповідача 259800,00 грн. сплаченого, але невикористаного авансу є обґрунтованою.

З огляду на припинення Договору внаслідок односторонньої відмови, а також враховуючи, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували використання вказаної суми авансового платежу чи його повернення, вимога про стягнення грошових коштів у розмірі 259800,00 грн., сплачених у якості авансу, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 73 Господарського кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона, згідно із статтею 74 Господарського кодексу України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Також у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" Суд вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 5500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ч. 1-4 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем додано копію Договору про надання правової допомоги №42946625 від 28.01.2021р., додатковий договір до договору про надання правової допомоги від 28.01.2021р., акт наданої правової допомоги від 22.03.2021р.,платіжне доручення №567 від 24.03.2021р. про сплату 5500,00 грн. за правову допомогу, ордер серія КС №676785 від 04.02.2021р.

Слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд вважає, що заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5500,00 грн. є співмірними, враховуючи обсяг наданих послуг та предмет позову, аналізуючи в сукупності наведені вище обставини, подані докази, суд дійшов висновку про наявність підстав стягнути з відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5500,00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 13, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 236-238, 240-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Біг Транс Компані" с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області до приватного підприємства "Кьюейді" м. Хмельницький про стягнення 259800,00 грн. задовольнити.

Стягнути з приватного підприємства "Кьюейді" (м. Хмельницький, вул. Інститутська,18, кв. 13, код 43703463) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Біг Транс Компані" (с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, вул. Велика Кільцева,4-Б, код 42946625) 259800,00 грн. (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот гривень 00 коп.) заборгованості, 3897,00 грн. (три тисяч вісімсот дев`яносто сім гривень 00 коп.) судового збору, 5500,00 грн. (п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України.

Повний текст рішення складено 18.06.2021р.

Суддя С.В. Гладій

Відрук. 4 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (08130, с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинський р-н, Київської обл., вул. Велика Кільцева,4-Б) (реком. з повід.)

3- представнику позивача ( Погорілець Р.В. АДРЕСА_1 ) (реком. з повід).

4 - відповідачу ( АДРЕСА_2 ) (реком. з повід.)