ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року Справа № 924/173/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П. , суддя Коломис В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.04.2021р. (повний текст - 21.04.2021р.) у справі №924/173/21 (суддя Яроцький А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрокомпресордеталь"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція"

про стягнення 124981,48 грн., з яких: 124320,00 грн. основного боргу, 601,00 грн. 3% річних та 60,48 грн. втрат від інфляції.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.13 ст.8, ч.3 ст.252 та ч.ч.2, 10 ст.270 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 15.04.2021р. у справі №924/173/21 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрокомпресордеталь" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція". Стягнуто з відповідача на користь позивача 124 981,48 грн., з яких: 124 320,00 грн. заборгованості, 601,00 грн. 3% річних та 60,48 грн. втрат від інфляції, 2270,00 грн. витрат зі сплати судового збору та 6000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (вх.№2108/21 від 17.05.2021р.).

Скаржник вважає, що суд першої інстанції всебічно не дослідив таку обставину, що не відповідає змісту, призначенню та суті самих нарахування 3% річних та інфляційних втрат, що передбачені статтею 625 ЦК України, а саме - проведення позивачем таких нарахувань на суму податку на додану вартість, що включена до вартості товару за Договором.

Зазначає, що застосування будь-яких заходів юридичної відповідальності за порушення господарських зобов`язань до юридичної особи не віднесено законодавцем до об`єктів оподаткування ПДВ.

Податковим Кодексом України, як спеціальним нормативним актом, що визначає будь-які питання щодо оподаткування, елементи податку, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування, не передбачено включення до бази оподаткування податком на додану вартість будь-яких заходів юридичної відповідальності за порушення господарських зобов`язань юридичною особою, а навпаки, прямо зазначено про те, що до складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені). При цьому, для цілей оподаткування законодавцем не передбачено виключень щодо спеціальної відповідальності сторони господарського договору, передбаченої статтею 625 ЦК України.

Стверджує, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України є спеціальною відповідальністю за порушення законодавства і умов договору щодо виконання грошового зобов`язання, вони не можуть бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності.

Незалежно від того, прострочено чи не прострочено або від періоду прострочення зобов`язання покупця (споживача робіт, послуг) з оплати постачальнику (платнику податку на додану вартість) вартості товарів (робіт, послуг) за договором, що включає в себе суму нарахованого ПДВ, податкове зобов`язання постачальника (платника податку на додану вартість) за такою операцією постачання залишається незмінним, не збільшується і не зменшуються жодним чином (у тому числі і на суму інфляційних втрат або 3% річних).

Скаржник зазначає, що відсутні будь-які підстави для твердження про те, що кредитор (який є постачальником і платником ПДВ) несе будь-які матеріальні втрати, в тому числі і від інфляційних процесів, які підлягають компенсації йому, в результаті несвоєчасної сплати йому покупцем (споживачем робіт, послуг) суми ПДВ, нарахованої споживачу за цією операцією постачання, у складі вартості поставленого товару (роботи, послуги).

Водночас, у разі прострочення боржником (споживачем товарів, робіт, послуг) виконання грошового зобов`язання, здійснення нарахування йому 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України на суму ПДВ, що включена до ціни товару за договором, суперечить змісту, призначенню та суті таких нарахувань, оскільки, за відсутності у кредитора будь-яких втрат у зв`язку з несвоєчасним перерахуванням йому покупцем сум ПДВ у складі вартості товару, проведення таких нарахувань призводить до безпідставного збільшення доходів кредитора від такої операції постачання.

Апелянт зазначає, що нарахування кредитором для боржника 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України може здійснюватися лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару без врахування суми ПДВ, що включений до вартості такого товару за договором, а проведення таких нарахувань на суму ПДВ, що включено до вартості товару, не відповідає змісту, призначенню та суті самих нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, що передбачені статтею 625 ЦК України.

Також, відповідач вважає, що судом не в повній мірі враховано об`єктивні обставини які спричинили несвоєчасний розрахунок з позивачем за виконані роботи. Відповідач вважає, що до таких обставин слід віднести ситуацію в якій опинилася економіка України в цілому. Судом зокрема не враховано такий негативний фактор як збройний конфлікт на Сході України на територіях яких зосереджена важка промисловість яка є споживачем значної частини електроенергії яка виробляється в державі в цілому та інші негативні фактори, до яких необхідно віднести анексію АР Крим яка цілковито залежала від поставок електроенергії з території материкової України.

З приводу заявлених позовних вимог повідомляє, що несвоєчасна оплата за поставлений товар в строки обумовленими умовами договору, обумовлена значним фінансовим навантаженням на компанію ДП «НАЕК «Енергоатом». Опинившись в умовах функціонування нового ринку електроенергії, компанія зазнала значного фінансового навантаження, адже тих грошових коштів, що надходили від продажу електроенергії, було недостатньо для виконання попередніх та поточних договірних зобов`язань з оплати товарів робіт та послуг. Крім того, значна частина грошових коштів спрямовувалась для оплати невідкладних першочергових платежів в бюджет, а також для забезпечення безпеки в роботі АЕС.

Крім цього, заявлений позивачем у позовній заяві розрахунок судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, скаржник вважає надмірно завищеним.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на положення ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, ст.617, 625 Цивільного кодексу України, пп.9.1 ст.9, пп.14.1, пп.14.1.54, пп.14.1.179 та пп.14.1.181 ст.14, ст.177, ст.180, ст.185, пп.188.1 ст.188, пп.200.1. та пп.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020р. №530-ІХ, постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Верховного Суду від 22.09.2020р. у справі №918/631/20, від 19.06.2019р. у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019р. у справі №922/3095/18, від 18.03.2020р. у справі №902/417/18, від 21.05.2019р. у справі №903/390/18, від 21.01.2020р. у справі №916/2982/16, від 07.07.2020р. у справі №914/1002/19.

На підставі викладеного просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення в частині нарахування штрафних санкцій та витрат на надання професійної правничої допомоги та ухвалити нове рішення, яким у зазначених нарахуваннях відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.04.2021р. у справі №924/173/21. Запропоновано позивачу у строк - до 04.06.2020р. надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

Позивач не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

14.09.2020р. між ДП "Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька АЕС") (Покупець) та ТОВ "Дніпрокомпресордеталь" (Постачальник) укладено Договір поставки №16755/53-124-01-20-12503, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, виробником, в кількості, ціною та по коду УКТ ЗЕД товару, сякі зазначаються в специфікації №1 (додаток 1 до договору), та яка є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 1.2. Договору предметом поставки по даному договору є товар: код 42120000-6 згідно ДК 021-2015 (Насоси та компресори).

Як погоджено п.п.3.1., 3.2. Договору строк поставки товару становить протягом 30 календарних днів з дати укладення сторонами договору. Поставка товару здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DDP згідно з ІНКОТЕРМС 2010 на складі вантажоотримувача: за адресою: (Хмельницьке відділення ВП "Складське господарство"/ склад №10, вул. Енергетиків, 36, м. Нетішин, Хмельницької області, 30100).

Ціна товару по договору становить 5600,00 грн., крім того ПДВ 20% 1120,00 грн. Всього ціна договору: 6720,00 грн. Ціна за одиницю товару кількість та загальна ціна товару по договору визначається специфікацією №1 (п.п.4.1., 4.2. Договору).

Як встановлено п.5.1. Договору оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору, щодо його кількості та якості.

Пунктом 6.1. Договору сторони погодили, що приймання товару за якістю та кількістю здійснюється на складі вантажоотримувача відповідно до Інструкції №П-6 (1965р.) та №П-7 (1966р.), затверджених постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР, з наступними змінами і доповненнями та СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС" (energoatom.kіеv.uа).

Згідно п.п.6.2., 6.3., 6.4. Договору перехід права власності на товар за договором відбувається з дати поставки товару на склад вантажоотримувача за умови відповідності поставленого товару вимогам договору. Датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної та/або накладної. З товаром постачальник надає покупцю видаткову накладну (в 3 примірниках), сертифікат якості.

Пунктом 7.1., 7.5. договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення форс - мажорних обставин, зазначених в п.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін. Доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є сертифікат торгово-промислової палати України.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності печатки) і діє до 31.12.2020р., в частині гарантійних зобов`язань до повного виконання (пункт 11.1. Договору).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений відтисками їх печаток.

Додатком №1 до Договору оформлено специфікацію №1, в якій визначено найменування товару, технічні характеристики, кількість та ціну. Загальна вартість товару становить 6720,00 грн. з ПДВ.

Листом №143 від 22.03.2020р. позивач повідомив відповідача, про початок відвантаження товару - 24.09.2020р.

Згідно видаткової накладної №ДК-0000083 від 24.09.2020р. на виконання умов договору, позивачем поставлено відповідачу товар на суму 6720,00 грн.

Накладна підписана представниками сторін без поправок та зауважень, а також скріплена відтиском печаток.

05.10.2020р. між ДП "Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька АЕС") (Покупець) та ТОВ "Дніпрокомпресордеталь" (Постачальник) укладено Договір поставки №16810/53-124-01-20-12594, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, виробником, в кількості, ціною та по коду УКТ ЗЕД товару, сякі зазначаються в специфікації №1 (Додаток 1 до Договору), та яка є невід`ємною частиною договору.

Ціна товару по договору становить 98000,00 грн., крім того ПІДВ 20% 19600,00 грн. Всього ціна договору: 117600,00 грн. Ціна за одиницю товару кількість та загальна ціна товару по договору визначається специфікацією №1 (п.п.4.1., 4.2. Договору).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов`язань сторонами. (пункт 11.1. Договору).

Інші пункти договору поставки №16810/53-124-01-20-12594 від 05.10.2020р. аналогічні пунктам договору поставки №16755/53-124-01-20-12503 від 14.09.2020р.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений відтисками їх печаток.

Додатком №1 до Договору оформлено специфікацію №1, в якій визначено найменування товару, технічні характеристики, кількість та ціну. Загальна вартість товару становить 117600,00 грн. з ПДВ.

Листом №190 від 30.10.2020р. позивач повідомив відповідача, про початок відвантаження товару - 30.10.2020р.

Згідно видаткової накладної №ДК-0000095 від 30.10.2020р. на виконання умов договору, позивачем поставлено відповідачу товар на суму 117600,00 грн.

Накладна підписана представниками сторін без поправок та зауважень, а також скріплена відтиском печаток.

23.11.2020р. позивачем надіслано на адресу відповідача претензію про сплату заборгованості за договором №16755/53-124-01-20-12503 від 14.09.2020р. на суму 6720,00 грн. В підтвердження направлення претензії позивачем додано до позовної заяви рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, де вказано, що відправлення вручено 08.12.2020р.

Листом від 30.11.2020р. у відповідь на претензію відповідач повідомив позивача, що підприємство перебуває у важкому фінансовому становищі та вчиняє усіх необхідних дій для погашення заборгованості.

15.01.2021р. позивач направив на адресу відповідача повторну претензію про погашення заборгованості за двома договорами №16755/53-124-01-20-12503 від 14.09.2020р. та №16810/53-124-01-20-12594 від 05.10.2020р. в розмірі 124320,00 грн. В підтвердження направлення претензії позивачем додано до позовної заяви рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, де вказано, що відправлення вручено 19.01.2021р.

Крім цього в матеріалах справи наявні сертифікати якості №22/09/20 та №30/10/20, податкові накладні від 24.09.2020р. на суму 6720,00 грн. та від 30.10.2020р. на суму 117600,00 грн., квитанції про реєстрацію податкових накладних від 12.10.2020р. та від 06.11.2020р.

Оскільки, відповідач своїх зобов`язань за договорами №16755/53-124-01-20-12503 від 14.09.2020р. та №16810/53-124-01-20-12594 від 05.10.2020р. щодо оплати поставленого товару не виконав, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з останнього (з урахуванням усної заяви про уточнення суми позовних вимог) 124981,48 грн., з яких: 124320,00 грн. основний борг, 601,00 грн. 3% річних за період з 09.11.2020р. по 09.02.2021р. та 60,48 грн. втрати від інфляції за грудень 2020 року.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст.16 Цивільного кодексу України, договором або іншим законом.

Як встановлено ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 2 статті 175 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Положеннями ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як було встановлено, між сторонами укладено договори поставки, відповідно до умов яких постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На виконання умов Договорів та Специфікацій, позивач поставив, а уповноважена особа відповідача прийняла товар на загальну суму 124320,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №ДК-0000083 від 24.09.2020р. на суму 6720,00грн. з ПДВ та №ДК-0000095 від 30.10.2020р. на суму 117600,00 грн. з ПДВ.

Відповідач не оспорює отримання товару за Договорами поставки на загальну суму 124320,00грн.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

З пунктів 5.1. Договорів вбачається, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору, щодо його кількості та якості (пункт 5.1. договору).

Відповідно до пункту 6.1. Договорів сторони погодили, що приймання товару за якістю та кількістю здійснюється на складі вантажоотримувача відповідно до Інструкції №П-6 (1965р.) та №П-7 (1966р.), затверджених постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР, з наступними змінами і доповненнями та СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС" (energoatom.kіеv.uа).

Отже, враховуючи положення п.5.1 Договору та ст. 253 ЦК України, згідно з якою перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, відповідач зобов`язаний був оплатити товар, отриманий за видатковою накладною від 24.09.2020р. у строк до 08.11.2020р. та за видатковою накладною від 30.10.2020р. у строк до 14.12.2020р

В порушення умов Договорів поставки №16755/53-124-01-20-12503 від 14.09.2020р. та №16810/53-124-01-20-12594 від 05.10.2020р. відповідач оплати за отриманий товар не здійснив. Докази добровільного погашення відповідачем заборгованості у розмірі 124320,00 грн. за спірними договорами поставки в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення 124320,00 грн. основного боргу є правомірними, обґрунтованими, а тому задоволені правомірно.

При цьому, посилання відповідача на важкий фінансовий стан не є підставою для звільнення від виконання грошових зобов`язань за договором поставки.

З огляду на прострочення відповідачем грошових зобов`язань, позивач також нарахував на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України 601,00 грн. 3% річних за період з 09.11.2020р. по 09.02.2021р. по кожній сумі окремо та 60,48 грн. інфляційних втрат на суму заборгованості 6720,00 за грудень 2020 року.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши в апеляційному провадженні розрахунок заявлених до стягнення 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що 3% річних обраховано в межах максимального розміру за заявлені періоди, а тому вимога про стягнення 601,00 грн. 3% річних підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо нарахувань інфляційних втрат колегія суддів зазначає наступне.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі №905/21/19).

Прострочення виконання зобов`язання щодо сплати 6720,00 грн. виникло з 09.11.2020р.

Враховуючи практику Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду, викладену у постановах від 26.06.2020р. у справі №905/21/19 та від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19, практику Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 22.09.2020р. у справі №918/631/19, колегією суддів перевірено в апеляційному провадженні розрахунок інфляційних втрат за грудень 2020 року, нарахованих на суму 6720,00 грн., та було встановлено правомірність такого нарахування, а тому 60,48 грн. інфляційних втрат стягнуто з відповідача вірно.

Щодо посилань скаржника на запровадження на території України карантину та наявності форс-мажорних обставин, як на підставу для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань за договором, слід зазначити наступне.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" до переліку форс-мажорних обставин, який міститься в ч.2 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", віднесено введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

З аналізу наведеної норми слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

При цьому, сам факт встановлення карантину як форс-мажорної обставини не може бути самостійною підставою для невиконання зобов`язань у встановлений договором строк, оскільки повинен бути доведений причинно-наслідковий зв`язок між карантином та неможливістю виконання договору.

У пункті 7.1 Договорів сторони погодили, що вони звільняються від відповідальності за невиконання або невиконання зобов`язань за договором у разі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених в п.2 ст.141 Закону України „Про Торгово-промислові палати в Україні, які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін.

При цьому, частиною 1 статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

У пункті 7.5. Договорів також передбачено, що доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є сертифікат Торгово-промислової палати в Україні.

Однак в матеріалах справи відсутній відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України, а також відсутні докази на підтвердження наміру його отримати відповідачем (листи, звернення, тощо).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що посилання відповідача на наявність карантину, як на форс-мажорну обставину, не є підставою для невиконання зобов`язань за договором поставки та звільнення відповідальності за невиконання зобов`язань за укладеними договорами.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.05.2020р. у справі №918/289/19.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок Господарського суду Хмельницької області про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 124320,00 грн. основного боргу, 601,00грн. 3% річних та 60,48 грн. втрат від інфляції.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі про безпідставність нарахування 3% річних та втрат від інфляції на суму заборгованості з урахуванням податку на додану вартість з огляду на наступне.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (стаття 632 Цивільного кодексу України).

З урахуванням викладених норм права вбачається, що у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем з оплати вартості товару в загальній сумі 124320,00грн. і зазначена вартість товару визначена та погоджена сторонами з урахуванням податку на додану вартість. Зазначений розмір грошового зобов`язання перед позивачем самим же відповідачем не заперечується.

Стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає стягнення інфляційних втрат та 3% річних виходячи з простроченої суми боргу.

Прострочена сума боргу, у свою чергу є погодженою сторонами договору на добровільних засадах і вже включає в себе ПДВ, оскільки цього вимагають положення Податкового кодексу України.

Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 Цивільного кодексу України.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як встановлено ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами 1-4 статті 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу, в підтвердження чого додав копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Гусаровим Владиславом Олександровичем Серія ДП №4496, копію договору про надання правової допомоги №25/01 від 25.01.2021р., копію акту №01/02 від 09.02.2021р. про виконання адвокатом договору про надання правової допомоги №25/01 від 25.01.2021р. на суму 6000,00 грн., копію рахунку на оплату №01 від 01.02.2021р. на суму 6000,00 грн., тобто докази понесення відповідачем судових витрат на оплату послуг адвоката в сумі 6000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач під час судових дебатів у суді першої інстанції заявив до стягнення з відповідача 6000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно Акту надання правової допомоги №01/02 до Договору про надання правової допомоги від 25.01.2021р., вказані витрати складаються з вивчення та правового аналізу первинних документів щодо господарських операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпрокомпресордеталь" та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", вивчення та правовий аналіз дотримання ТОВ "Дніпрокомпресордеталь" та ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" вимог Договорів №16755/53-124-01-20-12503 від 14.09.2020р. та №16810/53-124-01-20-12594 від 05.10.2020р., вивчення та правовий аналіз нормативно-правових документів, що регламентують спірні правовідносини, вироблення правової позиції по справі, з`ясування можливості та доцільності пред`явлення вимог щодо стягнення штрафних санкцій, 3 відсотків річних та сум інфляції, аналізу судової практики щодо застосування судами правових норм до аналогічних правовідносин та пошук судових рішень Європейського суду з прав людини, визначення підсудності спору, аналізу можливості пред`явлення зустрічних позовних вимог, складання тексту позову, розрахунок суми 3 відсотків річних, ціни позову та суми судового збору, оформлення відповідно до вимог ГПК України позову та додатків до позову, направлення позову відповідачу та підготовка повного пакету документів для направлення їх до суду поштою. Відповідно до акту, сторони погодили, що на виконання завдання клієнта адвокатом було витрачено 8 (вісім) годин, вартість однієї години роботи адвоката становить 750,00грн. (сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок), розмір гонорару адвоката за надані правові послуги, що вказані в цьому акті, становить 6 000,00.

Акт підписаний представником позивача та адвокатом - Гусаровим В.О.

Надання адвокатом Гусаровим В.О. адвокатських послуг в господарському суді Хмельницької області по справі №924/173/21 підтверджується Договором про надання правової допомоги від №25/01 від 25.01.2021р., укладеним між позивачем та адвокатом Гусаровим В.О., актом №01/02 від 09.02.2021р. про виконання адвокатом договору про надання правової допомоги №25/01 від 25.01.2021р. на суму 6000,00 грн. та рахунком на оплату №01 від 01.02.2021р. на суму 6000,00 грн.

Як вбачається з протоколів судових засідань, участь в засіданнях Господарського суду Хмельницької області 23.03.2021р. та 15.04.2021р. у справі в режимі відеоконференцзв`язку приймав представник позивача - адвокат Гусаров В.О.

Таким чином, позивач згідно з вимогами ст.74 ГПК України довів надання йому послуг професійної правничої допомоги під час розгляду справи №924/173/21 у суді першої інстанції, у зв`язку із чим заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн задоволено Господарським судом Хмельницької області правомірно.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на зазначені норми права, встановлені обставини та наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає вірним висновок Господарського суду Хмельницької області про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 124320,00 грн. основного боргу, 601,00грн. 3% річних та 60,48 грн. інфляційних втрат, а також стягнення 6000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.8, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.04.2021р. у справі №924/173/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.06.2021р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Коломис В.В.