ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2021 справа № 914/2849/20

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Прокопів І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», м.Київ

до відповідача Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХБУДСЕРВІС», с.Гончарівка, Золочівський район, Львівська область

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , с.Вороняки, Золочівський район, Львівська область

про стягнення 112 649,47 грн.

За участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Барабаш В.Г. - адвокат (ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВС №1068404 від 02.04.2021 р.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1818 від 02.12.2010 р.);

від третьої особи: не з`явився.

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до відповідача-1 Приватного підприємства «Приватна Агрофірма «Вороняцькі Лани» та до відповідача-2 ОСОБА_1 про солідарне стягнення страхового відшкодування в сумі 112 649,47 грн (відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку суброгації)).

Ухвалою від 23.11.2020 р. суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі в частині позовних вимог до Приватного підприємства «Приватна Агрофірма «Вороняцькі Лани», в частині позовних вимог до ОСОБА_1 відмовити у відкритті провадження, залучити до участі у справі ОСОБА_1 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, задовольнити клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначити на 16.12.2020.

Подальший хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

Ухвалою суду від 24.02.2021 за клопотанням позивача суд замінив первісного відповідача у справі Приватне Підприємство «Приватна Агрофірма «Вороняцькі Лани» на належного відповідача - Науково-виробниче Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХБУДСЕРВІС» (Львівська область, Золочівський район, с.Гончарівка, ).

Ухвалою суду від 17.03.2021 суд перейшов від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи почав зі стадії відкриття провадження у справі.

Подальший хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

Представник позивача в судове засідання для розгляду справи по суті 02.06.2021 не з`явився, подав клопотання від 26.05.2021 вих.№ 1138242 (вх.№12722/21 від 31.05.2021) про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання для розгляду справи по суті 02.06.2021 р. з`явився, проти позовних вимог заперечив, просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

Третя особа в судове засідання для розгляду справи по суті 02.06.2021 р. не з`явилась, явки представника не забезпечила, проте 07.04.2021 р. на електронну адресу від третьої особи суду надійшла заява (вх.№8486/21), в якій ОСОБА_1 повідомив суд про обставини справи та просив розглядати справу без нього.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання сторонами не заявлено.

У судовому засіданні 02.06.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору та правова позиція сторін.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29.01.2018 у м.Золочів Львівської області трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ106160 від 10.04.2016 автомобіля Volksvagen Caddy, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу Колісний трактор Т-150 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить, як з`ясовано в ході розгляду справи відповідачу Науково-виробничому Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕХБУДСЕРВІС», яким керував ОСОБА_1 .

Позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього виплатив страхове відшкодування на користь потерпілого в сумі 112 649,47 грн.

Посилаючись на положення статей 12, 511, 636, 979, 993, 1166 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України «Про страхування», позивач просить стягнути з відповідача 112 649,47 грн страхового відшкодування.

Позиція відповідача.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві, зокрема зазначив наступне.

Вказує, що Науково-виробниче Товариство з обмеженою відповідальністю Техбудсервіс» з 2009 року не проводить господарської діяльності, не має працівників, майна, в тому числі транспортних засобів.

Як вбачається із постанови Золочівського районного суду Львівської області від 21.03.2018, ОСОБА_1 керував трактором із технічними несправностями, вчасне усунення яких призвело до дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_1 ніколи не був працівником Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю Техбудсервіс», оскільки, як вказано у постанові Золочівського районного суду Львівської області, був працівником Приватного підприємства Приватної агрофірми «Вороняцькі лани», тому 29.01.2018 не міг бути працівником відповідача, оскільки з 2009 року відповідач договорів не укладав і працівників не має. Тому, саме ОСОБА_1 є тим суб`єктом, який має нести відповідальність за шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою.

Посилаючись на положення статей 1187, 1172 Цивільного кодексу України відповідач позовні вимоги заперечив повністю та просив суд у позові відмовити.

Позиція третьої особи.

Свою позицію третя особа виклала у заяві від 07.04.2021 (вх.№8486/21).

Зокрема, ОСОБА_1 зазначив, що він ніколи не був працівником Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Техбудсервіс» і не перебував у трудових відносинах з вказаним товариством. Трактор Т-150К він придбав у ОСОБА_3 у 2008 р., і з того часу являється фактичним власником трактора Т-150К. Отримав договір, акт про передачу, технічний паспорт та довіреність. Трактор не зареєстрував у встановленому порядку, у зв`язку з великими матеріальними затратами на цю процедуру. Завершити процедуру реєстрації трактора на даний час не може, у зв`язку із закінченням терміну дії довіреності.

Обставини встановлені судом.

29.01.2018 у місті Золочів Львівської області трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автотранспортного засобу Volksvagen Caddy, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу колісний трактор Т-150 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Як з`ясовано в ході розгляду справи колісний трактор Т-150 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 зареєстрований за Науково-виробничим Товариством з обмеженою відповідальністю «Техбудсервіс». На час дорожньо-транспортної пригоди трактор застрахований не був.

Автотранспортний засіб Volksvagen Caddy застрахований на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ106160 від 10.04.2016 укладеного між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль».

Постановою Золочівського районного суду Львівської області від 21.03.2018 у справі за №445/215/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та стягнуто штраф.

30.08.2018 до позивача звернувся ОСОБА_2 із заявою про пошкодження транспортного засобу у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком, відповідно до умов договору страхування наземних транспортних засобів №АМ106160 від 10.04.2016.

Інформація про наявність полісу цивільно-правової відповідальності на колісний трактор Т-150К, державний номер НОМЕР_2 у позивача була відсутня.

Позивач, на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, здійснив виплату страхового відшкодування на користь страхувальника в сумі 112 649,47 грн. згідно платіжних доручень №2951 від 28.02.2018 на суму 25 942,18 грн та №2952 від 28.02.2018 на суму 86707,79 грн.

Позивач 03.10.2019 звертався з претензією про відшкодування вказаної суми до первісного відповідача - Приватного підприємства Приватної агрофірми «Вороняцькі лани», який 30.10.2019 надав відповідь про те, що ОСОБА_1 ніколи не перебував в трудових відносинах з агрофірмою, а трактор ніколи не перебував у власності останньої.

Відтак, позивач звернувшись з позовом до суду первісно просив стягнути суму страхового відшкодування 112 649,47 грн з Приватного підприємства Приватної агрофірми «Вороняцькі лани».

В ході розгляду справи судом з`ясовано, що станом на 29.01.2018 р., згідно електронної бази даних зареєстрованих машин, транспортний засіб, трактор колісний Т-150К, державний номер НОМЕР_2 , знаходився на обліку і був зареєстрований за юридичною особою Науково-виробничим Товариством з обмеженою відповідальністю «Техбудсервіс» (Львівська область, Золочівський район, с.Гончарівка, ).

Вказана інформація була надана Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області (лист вих.№13-13/8175 від 28.12.2020 р. (вх.№569/21)), яке з прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 №1051 виконує функції з реєстрації та обліку сільськогосподарської, дорожньо-будівельної техніки, інших механізмів.

Після заміни судом відповідача на належного, позивач просить стягнути 112 649,47 грн страхового відшкодування з Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Техбудсервіс».

Висновки суду при ухваленні рішення.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним.

Відповідно до пункту г підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Таким чином, норми спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дають альтернативне право страховику, на звернення з позовом в порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених Законом випадках.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статей 1187, 1188 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Вищевказана норма встановлює загальні правила відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв`язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття. До таких спеціальних умов відносяться:

а) перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо;

б) завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки не несе відповідальності за завдану шкоду потерпілим особам, якщо вона керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. Така особа, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише в порядку регресу відповідно до статті 1191 ЦК України.

Наявність трудових відносин між володільцем та особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки має підтверджуватись відповідними доказами, зокрема документами про наявність трудових відносин тощо. На виникнення зобов`язання володільця (власника) транспортного засобу щодо відшкодування заподіяної ним майнової шкоди впливають обставини, такі як в який саме час було заподіяно шкоду (під час виконання трудових чи службових обов`язків); чи було джерело підвищеної небезпеки надано працівникові в процесі виконання ним трудових обов`язків чи він самовільно, неправомірно використав його в особистих цілях.

Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З аналізу статей 1172 та 1187 Цивільного кодексу України слідує, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Постановою Золочівського районного суду Львівської області від 21.03.2018 у справі за №445/215/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП та стягнуто штраф в сумі 340,00 грн.

В постанові зазначено, що 29.01.2018 о 18 год 47 хв., по об`їзній дорозі м.Золочева Львівської області, керуючи трактором Т-150К, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , із технічними несправностями (не горіли задні габаритні вогні, задні повороти, гальмівні стопи) при здійсненні ним повороту ліворуч, автомобіль Volksvagen Caddy, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що рухався позаду трактора, здійснив зіткнення з останнім.

У постанові зазначено, що ОСОБА_1 працює трактористом у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Вороняцькі Лани». Крім зазначення вказаного у постанові суду, докази в матеріалах господарської справи відсутні.

Згідно інформації наданої Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області (лист вих.№13-13/8175 від 28.12.2020 р. (вх.№569/21)), станом на 29.01.2018 р. (дату ДТП), згідно електронної бази даних зареєстрованих машин, транспортний засіб, трактор колісний Т-150К, державний номер НОМЕР_2 , знаходився на обліку і був зареєстрований за юридичною особою Науково-виробничим Товариством з обмеженою відповідальністю «Техбудсервіс».

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статті 1172 Цивільного кодексу України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Водночас позивачем не доведено наявність загальних та спеціальних умов деліктної відповідальності. Зокрема, не доведено факту перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з Науково-виробничим Товариством з обмеженою відповідальністю «Техбудсервіс» станом на дату вчинення ДТП, факту вчинення ОСОБА_1 ДТП під час виконання ним трудових (службових) обов`язків.

Клопотань про витребування таких доказів позивачем також заявлено не було. При цьому, відповідачем даний факт заперечується.

Твердження третьої особи про те, що трактор колісний Т-150К, державний номер НОМЕР_2 , був придбаний ним у громадянина ОСОБА_3 у 2008 р., наявність договору, акту про передачу, технічний паспорта та довіреності не підтверджено жодними доказами.

Оцінивши наявні у справі докази суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами підставність позову до задоволення. З огляду на вказане, суд дійшов висновку у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 р. у справі «Серявін проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Розподіл судових витрат.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому ст. ст. 256-257 ГПК України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повне рішення складено 14.06.2021 р.

Суддя Ю.О. Сухович