ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2021 р. Справа№ 910/19603/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

розглянувши у письмовому провадженні

апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко"

рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2021

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021

у справі №910/19603/20 (суддя Комарова О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "НІКО-ТАЙС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО"

про стягнення 190 655,70 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "НІКО-ТАЙС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" про стягнення 190655,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відповідачем обліковувалась заборгованість в розмірі 137345,35 грн перед Товариством з обмеженою відповідальністю "САМОЦВІТ", яка виникла внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором поставки № 14740к від 01 липня 2017 року. В подальшому, 24 листопада 2020 року між позивачем та ТОВ "САМОЦВІТ" було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 24-11-2020, предметом якого є, зокрема й відступлення права вимоги виконання грошових зобов`язань відносно ТОВ "ЕКО" у сумі 176051, 60 грн на підставі договору поставки № 14740к від 01 липня 2017 року. Наведене обумовило звернення до суду з даним позовом про стягнення суми боргу з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат.

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечував, просив у задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на те, що на момент відступлення права вимоги, заборгованість відповідача була погашена шляхом сплати коштів, зарахування зустрічних однорідних вимог та повернення частини товару.

У відповіді на відзив позивач вказував на хибність доводів, викладених у відзиві, а надані докази вважає такими, що не спростовують заявлених вимог.

У запереченнях на відповідь на відзив, відповідач вказував на неправомірність відступлення права вимоги з огляду на положення договору поставки, зобов`язання за яким було відступлено.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі №910/19603/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "НІКО-ТАЙС" 137345, 35 грн основного боргу, 11988, 52 грн пені, 11034, 80 грн 3 % річних, 18298, 50 грн інфляційних втрат та 2680, 16 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати за поставлений в період з 15.12.2017 по 26.01.2018 товар, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість в розмірі 137345,35 грн. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок сум пені, 3% річних та втрат від інфляції та періодів їх нарахування, суд встановив, що позивачем здійснено розрахунок пені з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, що не відповідає погодженому сторонами у п. 10.1 Договору розміру пені. Так, за перерахунком суду розмір суми пені, яка підлягає стягненню становить 11988,52 грн, 3% річних - 11034,80 грн, втрат від інфляції - 18298,50 грн.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі №910/19603/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються заперечення на позов, аналогічні тим, які викладено у відзиві на позовну заяву, запереченнях відповідача на відповідь на відзив. При цьому, відповідач стверджує, що заборгованість в сумі 176051,60 грн була погашена ТОВ "ЕКО" на загальну суму 72903,90 грн за рахунок укладених угод про зарахування зустрічних однорідних вимог, а також за рахунок сплачених на рахунок постачальника коштів у загальній сумі 150000 грн та суму повернутого постачальнику товару на загальну суму 6181,20 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі №910/19603/20. Постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у даній справі в порядку письмового провадження.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "НІКО-ТАЙС" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "НІКО-ТАЙС" 30898,81 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Не погоджуючись із ухваленим додатковим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/19603/20.

Підставою для скасування додаткового рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому апелянт стверджував, що відсутність розрахунку заявлених витрат на правову (правничу) допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування; скаржник вказує на необґрунтованість висновків суду про співмірність та розумність витрат на правничу допомогу, а також те, що позивачем не надано жодного платіжного документа на підтвердження сплати адвокату суми понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/19603/20. Призначено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/19603/20 для спільного розгляду з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі №910/19603/20.

У відзивах на апеляційні скарги позивач просить апеляційні скарги залишити без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в них щодо скасування рішення суду, є безпідставними та необґрунтованими, а судові рішення ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.

01 липня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКО" (як покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "САМОЦВІТ" (як постачальником) укладено договір поставки № 14740к (далі - Договір), у відповідності до п.2.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцеві товар на підставі замовлення останнього та у відповідності до специфікації, а покупець зобов`язується прийняти поставлений постачальником товар та оплатити його вартість у порядку та на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі.

Відповідно до пункту 5.1. Договору, товар за договором поставляється постачальником на умовах базису поставки DDP згідно міжнародних правил тлумачення комерційних термінів Інкотермс (у редакції 2000 р.) з урахування умов цього Договору.

У разі відповідності поставки товару умовам цього Договору покупець підписує видаткову та товарно-транспортні накладні на поставлений товар. Дата поставки товару повинна відповідати даті виписки видаткової накладної на товар (п. 5.11 Договору).

Згідно пп. 8.1.1 Договору покупець оплачує поставлений постачальником товар по закінченню 67 (шести десяти семи) календарних днів з дати поставки товару постачальником.

Сторони Договору один раз на квартал, після 20-го числа місяця, наступного за звітним періодом, проводять звірку взаєморозрахунків з обов`язковим підписанням акту звірки. Постачальник направляє покупцю акт звірки за допомогою факсимільного зв`язку, за адресою електронної пошти або поштою (п. 8.4 Договору).

У разі порушення стороною Договору строків виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим Договором, винна сторона зобов`язана сплатити пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення виконання, нараховану на суму грошового зобов`язання за кожний день прострочення (п. 10.1 Договору).

Відповідно до п. 12.1 цей Договір набуває чинності з 01.07.2017 і діє до 31.12.2018 включно, а в частині невиконаних зобов`язань сторін, що виникли на момент дії даного Договору - до їх повного виконання.

Як погоджено сторонами у п. 12.5 Договору, сторони не мають права передавати третім особам свої майнові права, що виникають з Договору, в тому числі але не обмежуючись укладати договори факторингу без письмової згоди іншої сторони.

Як зазначає позивач, відповідно до умов Договору, протягом грудня 2017 року - січня 2018 року відповідачу було поставлено товар на загальну суму 137 345, 35 грн, що підтверджується відповідними видатковими накладними, проте власні зобов`язання щодо оплати за поставлений товар ним не було виконано.

В подальшому, постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.19 в справі № 904/3806/19 Товариство з обмеженою відповідальністю "САМОЦВІТ" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 1 рік, до 17.12.2020. Ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "САМОЦВІТ" призначено арбітражного керуючого Ясир Дар`ю Ігорівну.

24 листопада 2020 року між ТОВ "САМОЦВІТ" (цедент) та ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" (цесіонарій) було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 24-11-2020.

Відповідно до пункту 1.1 цього Договору, його метою є оформлення результатів купівлі-продажу (відступлення) майнових прав банкрута ТОВ "САМОЦВІТ" на відкритих електронних торгах (аукціоні) у відповідності до чинного законодавства України, результати котрого оформлено Протоколом про результати електронного аукціону № UA-PS-2020-11-02-000035-1 від 13 листопада 2020 року.

Згідно із пунктом 1.2 цього Договору цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває права вимоги виконання грошових зобов`язань, котрі належні цеденту та виникли на підставі документів первинного бухгалтерського обліку (цивільно-правових договорів/угод, видаткових накладних, накладних на поставку товарів, актів здачі-прийняття виконаних робіт/послуг, рахунків-фахтур, банківських виписок, платіжних доручень, тощо), зокрема, відносно "ТОВ "ЕКО" у сумі 176 051, 60 грн на підставі Договору поставки № 14740к від 01 липня 2017 року.

Пунктами 1.3., 1.6., 1.7. Договору цесії сторони визначили, що на умовах даного Договору та на підставі протоколу про результати електронного аукціону №UA-PS-2020-l 1-02-000035-1 від 13 листопада 2020 року, цедент зобов`язується передати цесіонарієві, за відповідним актом право вимоги до боржника (дебіторська заборгованість) на підставі документів первинного бухгалтерського обліку (цивільно-правових договорів/угод, видаткових накладних, накладних на поставку товарів, актів здачі-прийняття виконаних робіт/послуг, рахунків-фактур, банківських виписок, платіжних доручень, тощо), посилання на стислий перелік котрих має місце в пункті 1.2. даного договору.

За результатами укладення/підписання даного Договору, цесіонарій наділяється всіма правами цедента, що випливають із документів первинного бухгалтерського обліку (цивільно-правових договорів/угод, видаткових накладних, накладних на поставку товарів, актів здачі-прийняття виконаних робіт/послуг, рахунків-фактур, банківських виписок, платіжних доручень, тощо), посилання на стислий перелік котрих має місце в пункті 1.2. даного договору, а також повний перелік котрих наведено та міститься в акті приймання-передачі документів, що підтверджують зміст та дійсність права вимоги.

Сторони визначили та спільно погодили те, що вартість (розмір) грошового зобов`язання, що відступається за даним договором, становить, проте не обмежується, загальним/сумарним розміром права вимоги у відповідності до пункту 1.2. даного договору

У п. 4.4. Договору цесії, сторони погодили те, що сповіщення боржника про поступку права вимоги за цим Договором, цедентом відбувається на власний розсуд та не є обов`язковим, оскільки при дійсності порушеного зобов`язання у розумінні статі 518 Цивільного кодексу України відсутність письмового повідомлення не звільняє боржника від відповідальності за порушене зобов`язання.

Відповідно до Акту приймання-передачі права вимоги (приймання-передавання документів, що підтверджують право вимоги) згідно договору № 24-11-2020 відступлення права вимоги (цесії) від 24 листопада 2020 року, цедент передав, а цесіонарій прийняв документи щодо боржника ТОВ "ЕКО", а саме:

- договір поставки № 14740к від 01.07.2017 із додатками/специфікаціями;

- видаткові накладні на 121 аркуші;

- довіреності на отримання товару на 31 аркуші.

Відтак, позивач, як новий кредитор у зобов`язанні, що виникло з правовідносин за договором поставки № 14740к, звертається до суду із вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар протягом грудня 2017 року - січня 2018 року.

Відповідно до частини першої ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою укладений сторонам договір є договором поставки.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Дана норма кореспондується зі ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 530, 599, 610, 612 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк та припиняється виконанням, проведеним належним чином. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт постачання товару у спірний період підтверджується відповідними накладними, а саме:

- №77327 від 15 грудня 2017 року на суму 1 743,00 грн.;

- №77314 від 15 грудня 2017 року на суму 359,33 грн.;

- №77362 від 19 грудня 2017 року на суму 1 084,08 грн.;

- №66929 від 20 грудня 2017 року на суму 361,44 грн.;

- №66930 від 20 грудня 2017 року на суму 55,20 грн.;

- №77361 від 21 грудня 2017 року на суму 145,80 грн.;

- №62562 від 21 грудня 2017 року на суму 1 512,24 грн.;

- №62563 від 21 грудня 2017 року на суму 743,88 грн.;

- №80009 від 21 грудня 2017 року на суму 840,36 грн.;

- №80008 від 21 грудня 2017 року на суму 2 476,80 грн.;

- №80007 від 21 грудня 2017 року на суму 2 371,20 грн.;

- №80006 від 21 грудня 2017 року на суму 1 320,00 грн.;

- №80005 від 21 грудня 2017 року на суму 170,88 грн.;

- №80004 від 21 грудня 2017 року на суму 69,00 грн.;

- №80003 від 21 грудня 2017 року на суму 463,14 грн.;

- №80002 від 21 грудня 2017 року на суму 199,54 грн.;

- №79795 від 22 грудня 2017 року на суму 897,60 грн.;

- №79796 від 22 грудня 2017 року на суму 2 635,32 грн.;

- №79797 від 22 грудня 2017 року на суму 1 423,92 грн.;

- №79800 від 22 грудня 2017 року на суму 171,00 грн.;

- №79802 від 22 грудня 2017 року на суму 2 792,04 грн.;

- №79806 від 22 грудня 2017 року на суму 1 538,16 грн.;

- №79808 від 22 грудня 2017 року на суму 1 740,00 грн.;

- №79822 від 22 грудня 2017 року на суму 345,23 грн.;

- №79823 від 22 грудня 2017 року на суму 234,84 грн.;

- №77420 від 22 грудня 2017 року на суму 857,28 грн.;

- №77414 від 22 грудня 2017 року на суму 400,86 грн.;

- №77495 від 28 грудня 2017 року на суму 186,96 грн.;

- №62661 від 28 грудня 2017 року на суму 60,72 грн.;

- №62660 від 28 грудня 2017 року на суму 3 289,20 грн.;

- №62659 від 28 грудня 2017 року на суму 1 913,64 грн.;

- №62657 від 28 грудня 2017 року на суму 1 500,00 грн.;

- №62658 від 28 грудня 2017 року на суму 361,44 грн.;

- №79994 від 28 грудня 2017 року на суму 3 538,56 грн.;

- №79989 від 28 грудня 2017 року на суму 3 538,56 грн.;

- №79961 від 28 грудня 2017 року на суму 490,80 грн.;

- №79957 від 28 грудня 2017 року на суму 105,06 грн.;

- №79955 від 28 грудня 2017 року на суму 1 773,24 грн.;

- №79953 від 28 грудня 2017 року на суму 193,44 грн.;

- №79959 від 28 грудня 2017 року на суму 763,80 грн.;

- №79951 від 28 грудня 2017 року на суму 2 049,84 грн.;

- №80019 від 28 грудня 2017 року на суму 2 092,80 грн.;

- №79949 від 28 грудня 2017 року на суму 459,42 грн.;

- №77524 від 29 грудня 2017 року на суму 722,88 грн.;

- №77525 від 29 грудня 2017 року на суму 306,74 грн.;

- №80409 від 29 грудня 2017 року на суму 1 582,32 грн.;

- №80410 від 29 грудня 2017 року на суму 361,44 грн.;

- №80411 від 29 грудня 2017 року на суму 722,88 грн.;

- №80412 від 29 грудня 2017 року на суму 1 107,24 грн.;

- №80413 від 29 грудня 2017 року на суму 361, 44 грн.;

- №80414 від 29 грудня 2017 року на суму 475, 44 грн.;

- №80424 від 29 грудня 2017 року на суму 722, 88 грн.;

- №80425 від 29 грудня 2017 року на суму 285, 48 грн.;

- №80418 від 29 грудня 2017 року на суму 722,88 грн.;

- №80419 від 29 грудня 2017 року на суму 722,88 грн.;

- №80420 від 29 грудня 2017 року на суму 722,88 грн.;

- №80421 від 29 грудня 2017 року на суму 722,88 грн.;

- №80422 від 29 грудня 2017 року на суму 722,88 грн.;

- №80423 від 29 грудня 2017 року на суму 722,88 грн.;

- №77538 від 30 грудня 2017 року на суму 1 445,76 грн.;

- №62711 від 30 грудня 2017 року на суму 2 092,80 грн.;

- №62710 від 30 грудня 2017 року на суму 2 092,80 грн.;

- №4816 від 03 січня 2018 року на суму 163,08 грн.;

- №4817 від 03 січня 2018 року на суму 1 797,24 грн.;

- №5841 від 04 січня 2018 року на суму 328,62 грн.;

- №5842 від 04 січня 2018 року на суму 106,20 грн.;

- №5843 від 04 січня 2018 року на суму 677,34 грн.;

- №5844 від 04 січня 2018 року на суму 2 455,80 грн.;

- №5845 від 04 січня 2018 року на суму 272,64 грн.;

- №5846 від 04 січня 2018 року на суму 454,80 грн.;

- №5847 від 04 січня 2018 року на суму 585,60 грн.;

- №6967 від 05 січня 2018 року на суму 3 258,96 грн.;

- №6966 від 05 січня 2018 року на суму 283,08 грн.;

- №6965 від 05 січня 2018 року на суму 1 032,84 грн.;

- №6964 від 05 січня 2018 року на суму 283,08 грн.;

- №6963 від 05 січня 2018 року на суму 255,60 грн.;

- №6962 від 05 січня 2018 року на суму 1 764,72 грн.;

- №6960 від 05 січня 2018 року на суму 378,54 грн.;

- №6959 від 05 січня 2018 року на суму 767,52 грн.;

- №4847 від 05 січня 2018 року на суму 361,12 грн.;

- №4848 від 05 січня 2018 року на суму 1 225,20 грн.;

- №4860 від 06 січня 2018 року на суму 2 284,08 грн.;

- №4883 від 09 січня 2018 року на суму 308,04 грн.;

- №6009 від 11 січня 2018 року на суму 55,20 грн.;

- №6010 від 11 січня 2018 року на суму 456,84 грн.;

- №6011 від 11 січня 2018 року на суму 220,80 грн.;

- №6012 від 11 січня 2018 року на суму 232,32 грн.;

- №6013 від 11 січня 2018 року на суму 315,00 грн.;

- №6014 від 11 січня 2018 року на суму 224,40 грн.;

- №6015 від 11 січня 2018 року на суму 2 755,44 грн.;

- №6016 від 11 січня 2018 року на суму 1 456,20 грн.;

- №4930 від 12 січня 2018 року на суму 250,14 грн.;

- №4938 від 12 січня 2018 року на суму 1 587,60 грн.;

- №7091 від 12 січня 2018 року на суму 3 757,80 грн.;

- №6932 від 12 січня 2018 року на суму 851,04 грн.;

- №6933 від 12 січня 2018 року на суму 2 927,88 грн.;

- №6930 від 12 січня 2018 року на суму 530,34 грн.;

- №6927 від 12 січня 2018 року на суму 1 580,52 грн.;

- №6923 від 12 січня 2018 року на суму 315,00 грн.;

- №6925 від 12 січня 2018 року на суму 763,80 грн.;

- №7089 від 12 січня 2018 року на суму 3 799,68 грн.;

- №6922 від 12 січня 2018 року на суму 292,86 грн.;

- №7087 від 12 січня 2018 року на суму 3 157,68 грн.;

- №4962 від 16 січня 2018 року на суму 2 620,80 грн.;

- №81 від 17 січня 2018 року на суму 361,44 грн.;

- №5053 від 19 січня 2018 року на суму 1 046,40 грн.;

- №5049 від 19 січня 2018 року на суму 395, 32 грн.;

- №6944 від 19 січня 2018 року на суму 512, 16 грн.;

- №6948 від 19 січня 2018 року на суму 581, 87 грн.;

- №6950 від 19 січня 2018 року на суму 958, 68 грн.;

- №6951 від 19 січня 2018 року на суму 737,34 грн.;

- №6952 від 19 січня 2018 року на суму 685,80 грн.;

- №6957 від 19 січня 2018 року на суму 6 771,24 грн.;

- №6961 від 19 січня 2018 року на суму 2 399,52 грн.;

- №6971 від 19 січня 2018 року на суму 1 041,00 грн.;

- №6973 від 19 січня 2018 року на суму 4 199,04 грн.;

- №125 від 24 січня 2018 року на суму 2 467,44 грн.;

- №7002 від 26 січня 2018 року на суму 1 828,80 грн.;

- №7000 від 26 січня 2018 року на суму 384,78 грн.;

- №6998 від 26 січня 2018 року на суму 246,60 грн.;

- №6992 від 26 січня 2018 року на суму 417,60 грн.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надані позивачем видаткові накладні містять найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, найменування товару, його кількість, вартість, та інші необхідні реквізити, тобто відповідає вимогам законодавства, тому є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідач не заперечує факт поставки за вищенаведеними видатковими накладними. Отже, враховуючи відсутність претензій щодо асортименту, комплектності, кількості і якості поставленого товару, суд вважає, що позивач виконав свої зобов`язання за договором га загальну суму 137345, 35 грн.

Матеріали справи не містять доказів оплати за поставлений товар.

Доводи відповідача про те, що заборгованість в сумі 176051,60 грн була погашена ТОВ "ЕКО" на загальну суму 72903,90 грн за рахунок укладених угод про зарахування зустрічних однорідних вимог, а також за рахунок сплачених на рахунок постачальника коштів у загальній сумі 150000 грн та суму повернутого постачальнику товару на загальну суму 6181,20 грн є безпідставним з огляду на наступне.

Зі змісту угод про зарахування зустрічних однорідних вимог, на які посилається відповідач, а саме: від 28.02.2018 на суму 1090,86 грн; від 31.01.2018 на суму 18289,74 грн; від 31.12.2017 на суму 53523,30 грн. вбачається, що грошові вимоги виникли на підставі договору поставки №14740к від 01.07.2017 та договору про надання послуг №01/06/16 від 01.06.2016, за якими ТОВ "САМОЦВІТ" та ТОВ "ЕКО" є кредиторами та боржниками відповідно.

Водночас, як вірно зазначив суд першої інстанції, зі змісту цих угод неможливо встановити, що такі грошові вимоги виникли на підставі не проведення оплати за поставлений товар саме згідно спірних видаткових накладних.

Крім цього, з наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 2796 від 12 березня 2018 року про оплату 150000, 00 грн вбачається, що він здійснений на оплату за кондитерські вироби згідно Договору № 14740к від 01.07.2017 (згідно призначення цього платежу). Проте місцевий господарський суд правомірно не врахував цей доказ в підтвердження оплати за поставлений товар згідно спірних видаткових накладних, оскільки призначення платежу містить лише посилання на договір і ймовірним є те, що цим платіжним дорученням оплачувались зобов`язання, що виникли за інші періоди. Більше того, згідно вищенаведених видаткових накладних не постачались саме кондитерські вироби, як зазначено в призначенні платежу у вказаному платіжному дорученні № 2796 від 12 березня 2018 року.

Аналогічним чином, суд не може ототожнити повернуту продукцію згідно наданих відповідачем накладних на повернення постачальнику № ПО03-000223 від 21.03.2018, № ПО03-000041 від 17.01.2018 та № ХЕ10-001769 від 22.12.2017 тій, що було поставлено за спірними наведеними вище накладними в період з 15.12.2017 по 26.01.2018.

Крім того, колегією суддів встановлено, що пове,рнутий товар згідно накладної № ХЕ10-001769 від 22.12.2017 не відповідає поставленому товару за цей період (що випливає з аналізу поставленого товару за видатковими накладними за період з 15.12.2017 по 22.12.2017), отже такі товари повертались з інших поставок, що виходять за межі спірного періоду.

Доказів проведення взаєморозрахунків, як це передбачено пунктом 8.4 Договору, відповідачем надано не було, у зв`язку з цим надані відповідачем докази у їх сукупності є менш вірогідними, у розумінні статті 79 ГПК України, проти тих, що надані позивачем.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 статті 513 ЦК України визначено, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доводи відповідача, із посиланням на п. 12.5 Договору, щодо неможливості відступлення сторонами своїх майнових прав, які виникають з договору, суд першої інстанції правомірно відхилив з урахуванням висновків Верховного Суду, які містять в постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 925/956/18, які зводяться до того, що порушення загальних норм права щодо відступлення права вимоги не може бути підставою для визнання недійсним договору, укладеного за результатами аукціону з продажу майна боржника, оскільки у такому випадку майно (право вимоги до боржника) вибуло з володіння ТОВ "САМОЦВІТ" у примусовому порядку поза його волею у ліквідаційній процедурі у порядку ст. 63 Кодексу України з процедур банкрутства.

Отже, внаслідок укладення 24.11.2020 Договору відступлення права вимоги (цесії) № 24-11-2020 до позивача, як цесіонарія перейшло право вимагати від ТОВ "ЕКО" належного виконання всіх зобов`язань за договором поставки № 14740К від 01.07.2017, у тому числі щодо сплати заборгованості в сумі 137345,35 грн.

Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження виконання ним свого обов`язку щодо оплати повної вартості поставленого товару.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо законності та обґрунтованості вимог позивача, як нового кредитора, в частині стягнення 137345,35 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В пункті 10.1 Договору сторони погодили, що у разі порушення стороною Договору строків виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим Договором, винна сторона зобов`язана сплатити пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення виконання, нараховану на суму грошового зобов`язання за кожний день прострочення.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Колегією суддів встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по оплаті вартості товару не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

За прострочення оплати вартості товару позивачем нарахована пеня в сумі 23977,05 грн за період з 06.04.2018 по 06.10.2018, виходячи з вартості неоплаченого товару в сумі 137345,00 грн (в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що не відповідає погодженому сторонами у п. 10.1 Договору розміру пені).

Суд, здійснивши власний розрахунок пені, дійшов висновку, що вимоги в цій частині підлягають задоволенню в сумі 11988,52 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 11988,53 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму 3 % в розмірі 11034,80 грн, яку нараховано за період з 06.04.2018 по 10.02.2020 та 18298,50 грн інфляційних втрат, які нараховано за період з квітня 2018 р. по жовтень 2020 р.

Колегія суддів вважає, що розрахунок заявлених позивачем до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства, а тому, з урахуванням факту порушення відповідачем грошового зобов`язання, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % в сумі 11034, 80 грн та 18298,50 грн інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат зі сплати судового збору. Щодо розподілу судом першої інстанції судових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційним господарським судом встановлено наступне.

В силу статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 123, частини 2 статті 126 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктом 2 частини 4 статті 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати [крім судового збору], пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

За вимогами частин 5, 8 зазначеної статті під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених витрат на послуги адвоката в розмірі 31 653, 38 грн в суді першої інстанції Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "НІКО-ТАЙС" надано належним чином засвідчені копії наступних документів:

- договору № 30-11-2020/9 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 30.11.2020;

- акту прийому-передачі документів від 30.11.2020;

- акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 17.02.2021;

- довідки про взяття на облік платника податків;

- повідомлення про взяття на облік платника єдиного внеску.

Так, зі змісту акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 17.02.2021 вбачається, що виконавець передав, а замовник прийняв наступні виконані роботи та надані послуги:

1) зустріч із замовником з метою з`ясування обставин справи (1 година);

2) надання консультацій із питань практичного застосування норм цивільного, господарського та господарсько-процесуального законодавства (2 години);

3) здійснення аналізу та дослідження переданих матеріалів (документів), що стосується даного спору, надання усних та письмових консультацій, правових висновків, довідок із правових питань (3 години);

4) здійснення пошуку, ознайомлення, аналізу та дослідження можливої зміни та/або залишення без змін судової практики (правової позиції) різними судовими інстанціями (2 години);

5) організація, процесуально-правовий супровід, належне процесуальне проведення робіт/послуг щодо розроблення, здійснення нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат (1 година);

6) організація, процесуально-правовий супровід, належне процесуальне проведення робіт/послуг щодо розроблення, підготовки тексту позову та наповнення його правовим змістом, належним обґрунтуванням правомірності доводів/посилань позовної заяви (4 години);

7) організація, процесуально-правовий супровід, належне процесуальне проведення робіт/послуг щодо технічного розроблення, та виготовлення примірника позовної заяви, направлення його на адресу ТОВ "ЕКО" (2 години);

8) ознайомлення із запереченням/відзивом ТОВ "ЕКО" щодо позовних вимог (2 години);

9) організація, процесуально-правовий супровід, належне процесуальне проведення робіт/послуг щодо розроблення, підготовки тексту відповіді на відзив/заперечення ТОВ "ЕКО" (3 години);

10) гонорар адвоката на підставі п. 3.8 Договору визначений у розмірі 19653,38 грн.

За приписами частин 5, 6 статті 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач подав письмові заперечення щодо поданої заяви про стягнення судових витрат та просив у її задоволенні відмовити.

Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що до позовної заяви не додано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат.

Натомість, позивачем було зроблено завчасне відповідне повідомлення про понесення судових витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим заперечення в цій частині судом першої інстанції правомірно визнано необґрунтованими.

Стосовно тверджень відповідача щодо відсутності платіжного документа про фактичну сплату адвокатові понесених судових витрат, суд зауважує, що у абз. 3 пункту 6.5 постанови ОП КГС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

З огляду на викладене, враховуючи розмір ціни позову, обсяг та зміст наданих адвокатом послуг, заперечення відповідача, а також те, що позовні вимоги у справі підлягають частковому задоволенню, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в сумі 30898, 81 грн. При цьому колегія суддів вважає, що такі витрати є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваних у даній справі судових рішень відсутні.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Оскільки доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарги задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі №910/19603/20 покладаються судом на скаржника у відповідності до статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Новодмитрівське" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 у справі №910/19603/20 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2021 у справі №910/19603/20 покласти на скаржника.

Матеріали справи №910/19603/20 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир