ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року Справа № 902/1240/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Дужич С.П.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Вінницької області від 26.03.2021р. (повний текст - 02.04.2021р.) у справі №902/1240/20 (суддя Маслій І.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (пр.Дмитра Яворницького, буд.108, м.Дніпро, 49602);

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" (вул.Академіка Ющенка, буд.6, прим.99, м.Вінниця, 21037);

про стягнення штрафу в сумі 59375,00 грн.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.13 ст.8, ч.3 ст.252 та ч.ч.2, 10 ст.270 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 26.03.2021р. позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 29687,50 грн. штрафу за невірно зазначено в залізничній накладній масу вантажу в розмірі та 2102,00 грн. витрат на сплату судового збору. У частині стягнення 29687,50 грн. штрафу відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

В скарзі апелянт звертає увагу, що штраф був нарахований не за невірно зазначений код вантажоодержувача, а за невірно зазначену масу вантажу. Крім цього, зазначена маса вантажу в накладній була вказана відповідачем 67300 кг, а фактично встановлено, що маса вантажу складає 70500 кг, що на 3200 кг більше ніж вказано в накладній, що могло призвести до небезпеки руху на залізничному транспорті.

Апелянт вважає, що в оскаржуваному рішенні суд обмежився самим лише посиланням, що позивачем не понесено значних збитків чи додаткових витрат внаслідок невірного зазначення, при цьому не дослідив баланс (звіт про фінансовий стан) відповідача, який свідчить про фінансовий стан.

Тому апелянт стверджує, що застосування до спірних правовідносин ч.1 ст.233 Господарського кодексу України та ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України було формальним, що в свою чергу прямо суперечить приписам цих же статей, а також ст.74 ГПК України.

Також скаржник зазначає, що в даному випадку штрафна санкція, встановлена ст.118 Статуту залізниць України, не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту залізниць України, якими чітко визначено розмір штрафу. Тому, підстав для його зменшення Господарський суд Вінницької області не мав. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України №910/13414/15, №905/3461/15 та постановах Верховного Суду №906/434/17, №914/2339/17.

Стверджує, що Законом України «Про залізничний транспорт» визначено, що розрахунки за штрафи здійснюються в порядку, передбаченому Статутом залізниць України, яким в свою чергу чітко визначено його розмір, тому зменшення такого штрафу є виходом суду за межі своїх повноважень.

На підставі викладеного скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 26.03.2021р. у справі №902/1240/20 в частині зменшення штрафу та задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.04.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Вінницької області від 26.03.2021р. у справі №902/1240/20. Запропоновано відповідачу у строк - до 28.05.2020р. надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів позивачу.

17.05.2021р. (вх.№3948/21) на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві, зокрема зазначає, що з огляду на обставини визначення маси вантажу, які викладені у відповідачем у відзиві на позов, підтверджується наявність обставин про те, що відповідачем - ТОВ «Перша логістична компанія» вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, як це визначено ч.1 ст.218 Господарського кодексу України. Обставини викладені та додані до відзиву на позов документи свідчить про те, що відповідач не бажав вчинення такого порушення, діяв добросовісно, вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, дані обставини дають підстави зменшення штрафу за внесення недостовірних відомостей до залізничної накладної (а саме: ваги вантажу) в контексті ст.74 ГПК України та ст.233 ГК України. Апелянт не достатньо глибоко дослідив обставин вчинення господарського правопорушення та такої його складової як вина у вчиненні правопорушення, оскільки визначення маси вантажу здійснювалося засобами AT «Укрзалізниця».

Крім цього зазначає, що відповідно до відомостей зазначених в залізничній накладній вантажопідйомність вагону складає 70500 кг. Тобто за даних обставин ніякої загрози безпеки руху не було. Відповідно до вказівки ПАТ "Укрзалізниця" від 08.02.2017р. HP Ц-1-25/315-17 з метою уникнення скарг вантажовідправників, усім підрозділам роз`яснено, що штрафні санкції передбачені статтями 118, 122 Статуту залізниць України застосовувати тільки у разі виявлення перевантаження вагона понад вантажопідйомність. Претензійно позовну роботу дозволено проводити тільки у означеному випадку.

Вважає, що штраф, встановлений ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України, є мірою цивільно-правової відповідальності, передбаченої за порушення зобов`язань за договором перевезення вантажів (цивільно-правові відносини), а не публічно-правовою відповідальністю. Статут залізниць України є складовою частиною інших норм права, цивільного та господарського судочинства і не має якогось привілейованого статусу по відношенню до інших актів - ЦК і ГК України.

Викладене спростовує аргументи апелянта про позадоговірну природу штрафної санкції в контексті неможливості її зменшення у судовому порядку, оскільки розповсюдження приписів ст.24 Статуту залізниць України щодо відповідальності за наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, на відповідача як вантажовідправника зумовлено саме перебуванням сторін у правовідносинах за договором перевезення, посвідчених накладною - поза таких правовідносин розглядувана в межах цієї справи міра відповідальності не застосовується. Наразі, спосіб фіксації розміру штрафної санкції - безпосередньо в договорі чи у спеціальному нормативному акті, який регулює цей аспект правовідносин перевезення між сторонами, не змінює правову природу штрафної санкції з точки зору можливості застосування ст.233 Господарського кодексу України, адже обидва цих способу визначення розміру штрафу у зобов`язаннях, підставою виникнення яких в даному випадку є саме договір, передбачені ст.231 вказаного Кодексу.

Відповідач зазначає, що існує об`єктивна нерівність суб`єктів спірних правовідносин, зважаючи на приналежність позивача до державного сектору економіки та його монопольне становище в сфері залізничних перевезень, що має враховуватися при справедливому застосуванні положень Статуту залізниць в контексті визначення належного балансу наявного регулювання питання нарахування штрафів, у тому числі за невірно зазначену масу вантажу. Також, позивачем було своєчасно отримано встановлену провізну плату на загальну суму 11875,00грн. Отримання позивачем ще додатково штрафу у розмірі 59375,00грн., при відсутності збитків лише підтверджує надмірність розміру штрафу, і правомірність та обґрунтованість його зменшення.

Обгрунтовуючи доводи відзиву, відповідач посилається на положення ст.ст.11, 509, 551, ч.1 ст.614, ст.908, ч.3 ст. 909, ст.920 Цивільного кодексу України, ст.ст.173-175, 218, ч.1 ст.233, ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, ст.ст.6, 118, 122 Статуту залізниць України, рішення Конституційного Суду України від 11,07.2013р. №7-рп/2013, та практику Верховного Суду, викладену у постанові від 04.12.2018р. у справі №916/65/18.

На підставі викладеного скаржник просить суд апеляційної інстанції залишити без задоволення апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», а рішення Господарського суду Вінницької області від 26 березня 2021р. у справі №902/1240/20 без змін.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

У липні 2020 року зі станції Барвінкове Донецької залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" здійснило відправлення вагону №95601159 згідно накладної №49715220 на станцію Жовтнева - Одеської залізниці.

Представник відповідача своїм підписом підтвердив правильність внесення відомостей до накладної №49715220.

При проходженні вагону через станцію Синельникове-1 Придніпровської залізниці, на підставі ст.24 Статуту залізниць України, залізницею було проведено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу у зазначеному вагоні не відповідає масі, вказаній відправником у накладній.

Так у накладній №49715220 у вагоні №95601159 зазначена маса вантажу складає 67300 кг, фактично ж встановлено, що маса вантажу складає 70500 кг, що на 3200 кг більше, ніж вказано в накладній.

В матеріалах справи наявна копія витягу технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки.

Листом від 26.07.2020р. відповідач просив начальника ст.Барвінкове Донецької залізниці дати телеграму на ст.Жовтнева (ЕКСП) Од. та вважати вірною масу вантажу вагону №95601159 - 70500 кг.

Про зазначене вище було складено комерційні акти №453603/107, №453603/107/45 від 22.07.2020р. (арк.справи 8), які містять підписи начальника станції Боровик Н.В., працівника станції, яка здійснювала перевірку ОСОБА_1 та заступника начальника станції Бондаренко О.А. та акт загальної форми № 2985 від 22.07.2020р. (арк.справи 13).

У зв`язку з відсутністю по штатному розкладу таких посад, як начальник вантажного району, завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи, наказом начальника станції від 25.02.2020р. №102 замість вищевказаних осіб було уповноважено на підписання комерційних актів заступників начальників станції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Факт того, що до трудових обов`язків комерційного агента ОСОБА_1 входить обов`язок здійснювати зважування вагонів, підтверджується п.5 розділу 2 та п.7 розділу 2 її посадової інструкції (арк.справи 18-21).

Позивачем, окрім іншого, на підтвердження викладених ним обставин, було долучено до матеріалів справи копію виписки із книги переважування, копію книги зважування вантажів на вагонних вагах в.ГУ-36, копію довідки №9012 щодо інформації з накопичувальної картки ф.ФДУ-92.

У зв`язку з вищевикладеним позивачем нараховано відповідачу штраф в розмірі 59375,00 грн за неправильне зазначення відомостей про масу вантажу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Як встановлено ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ч.5 ст.307 ГК України).

Частиною 1 статті 313 Господарського кодексу України передбачено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Відповідно до ст.920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998р. затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до п.5 Статуту залізниць України на підставі даного Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Як встановлено ч.ч.1, 2, 5 ст.23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Оформлення накладної має здійснюватися у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. №863/5084.

Згідно з пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 (Правила) на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна згідно з цими правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (ЕЦП). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем (частина 1 пункту 1.2 Правил).

Відповідно до п.1.3 Правил усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни, які вносяться до перевізного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни.

Як встановлено п.2.1. Правил відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил згідно із яким графа 4 "Одержувач" відправником заповнюється у порядку, передбаченому для графи "Відправник". У графі 1 "Відправник" вказуються наступні відомості: найменування (прізвище, ім`я та по батькові), код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), поштова адреса (назва міста або населеного пункту, району, вулиці та номер будинку, замість повної адреси може бути вказано номер абонентської поштової скриньки). За можливості вказуються номер телефону, факсу, адреса електронної пошти.

Згідно п.2.3. Правил у графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреність на оформлення перевезення.

Положеннями ст.24 Статуту залізниць України встановлено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно ч.1 ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

У відповідності п.3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі - ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів встановлено, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Як встановлено ст.122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно ст.118 Статуту залізниць України за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Таким чином, саме на вантажовідправника покладається обов`язок заповнення залізничної накладної на перевезення вантажу. При цьому у застосуванні статей 118 та 122 Статуту залізниць України слід виходити з того, що неправильно вказаною має бути хоча б одна відомість. Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.

Як слідує з наявної в справі накладної №49715220, правильність внесених до неї відомостей, підтверджено представником відправника - менеджером з логістики Чорноморець О.В. (ЕЦП 20.07.2020р. об 13:08).

В свою чергу, по прибутті вагону на станцію призначення Синельникове-1 Придніпровської залізниці виявлено невірне зазначення маси вантажу, про що складено комерційні акти від 22.07.2020р. №453603/107, №453603/107/45 та акт загальної форми №2985 від 22.07.2020р.

Вказані акти складено у відповідності до вимог визначених Правилами складання актів, відтак останні є належними, допустимими та достатніми доказами у розумінні ст.ст.76-79 ГПК України, на підтвердження обставин неправильного зазначення відправником вантажу, в даному випадку відповідачем, маси вантажу.

Вказані відповідачем обставини щодо невірного зазначення в накладній маси вантажу не спростовують наявності підстав для відповідальності відповідача в межах даного спору, оскільки відповідно до ст.122 Статуту залізниць України саме відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

За вказаних обставин, враховуючи, що факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведено й підтверджено матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу у зв`язку неправильним зазначенням в накладній маси вантажу.

При цьому, п`ятикратний розмір штрафу позивачем розраховано вірно, виходячи з загальної суми провізної плати, вказаної на звороті накладної №49715220.

Разом з цим, Господарський суд Вінницької області, з посиланням на положення ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України, зменшив розмір заявленого до стягнення штрафу на 50%, що становить 29687,50 грн.

Приймаючи рішення про зменшення розміру штрафу суд першої інстанції взяв до уваги те, що позивачем не понесено значних збитків чи додаткових витрат внаслідок невірного зазначення коду вантажоотримувача, оскільки вантажем були порожні вагони, а недоліки в реквізитах отримувача було усунуто в стислі терміни; у контексті встановлених обставин, варто врахувати те, що відповідачу не було та не могло бути відомо про невірне зазначення коду вантажоотримувача на момент здійснення відправлення при заповненні накладної, що розцінюється судом як виняткова обставина. Також, враховано самий правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. З огляду на вказане, суд першої інстанції у даній справі, враховуючи наявну в ній сукупність доказів та встановлених обставин, а також той факт, що невірне зазначення маси вантажу не мало наслідком значних додаткових витрат для позивача, керуючись принципом верховенства права, дійшов висновку по наявність підстав для зменшення штрафу.

Колегія суддів не погоджується з зазначеним висновком з огляду на наступне.

За приписами частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Наявність обставин для зменшення штрафних санкцій повинна бути доведена належними та допустимими доказами саме відповідачем.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013р. №7-рп/2013 неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання, не повинна перетворюватись на несправедливо покладений непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Одночасно зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність в кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

У контексті вищезгаданого, зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести на підставі статті 74 Господарського процесуального кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, що вона не бажала вчинення таких порушень, вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що штраф відповідно до статті 118 Статуту стягується у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Відповідно до пункту 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України.

При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

Вказана правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 05.11.2019р. у справі №914/2339/17, від 27.03.2020р. у справі №917/500/19 та постановах Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.04.2021р. у справі №902/764/20, від 13.05.2020р. у справі №924/3/20, від 31.03.2020р. у справі №903/729/19, від 09.12.2019р. у справі №903/609/19.

Отже, в даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає зі зазначених положень Статуту залізниць України, тобто має місце не порушення зобов`язання з боку відповідача, а порушення ним порядку, встановленого нормативно-правовим актом і сума штрафу не залежить від форми такого порушення та не пов`язана зі збитками залізниці, а тому підстави для зменшення розміру штрафу відсутні.

В свою чергу посилання відповідача на скрутне матеріальне становище підприємства, також не є достатньою обставиною, що надає право суду на зменшення розміру неустойки.

Зменшуючи розмір штрафу суд першої інстанції зазначив, що позивачем не понесено значних збитків чи додаткових витрат внаслідок невірного зазначення коду вантажоотримувача, оскільки вантажем були порожні вагони, а недоліки в реквізитах отримувача було усунуто в стислі терміни; суд врахував, що відповідачу не було та не могло бути відомо про невірне зазначення коду вантажоотримувача на момент здійснення відправлення при заповненні накладної, що розцінено судом першої інстанції як виняткова обставина.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що штраф в даному випадку стягується у зв`язку неправильним зазначенням в накладній маси вантажу, а не за невірне зазначення коду вантажоотримувача.

Крім цього, зазначена відповідачем у залізничній накладній вага вантажу, яка є меншою від фактичної, не є тією винятковою обставиною, що надає суду право на зменшення відповідного розмірі штрафу передбаченого Статутом залізниць України за умови невірного визначення маси вантажу, як у більшу, так і у меншу сторону.

Поряд з цим, зменшуючи розмір штрафу з 59375,00грн. (5-ти кратний розмір провізної плати) до 29687,50 грн., суд першої інстанції не навів жодного обґрунтування чому штраф зменшено саме на 50%.

Враховуючи, що спірний штраф нарахований за порушення відповідачем порядку, встановленого нормативно-правовим актом і сума штрафу не пов`язана зі збитками залізниці, апеляційний господарський суд вважає суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір штрафу.

Відповідно до вимог статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Згідно статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього Кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги обставини даної справі та правову практику Верховного Суду, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для задоволення клопотання відповідача та, відповідно, зменшення заявленого до стягнення штрафу. Вказане є передумовою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги позивача про неповне з`ясування обставин та порушення судом першої інстанції норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення в частині зменшення судом розміру штрафу знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що при ухваленні рішення в частині зменшення розміру штрафу місцевим господарським судом було неповно з`ясовано обставини, а висновки, що викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

За таких обставин, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Вінницької області від 26.03.21р. у справі №902/1240/20 підлягає задоволенню, а вказане рішення суду скасуванню в частині відмови у задоволенні позову з прийняттям у цій частині нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія".

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволити.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 26.03.2021р. у справі №902/1240/20 скасувати в частині відмови у задоволенні позову та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині вимог задоволити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" (вул.Академіка Ющенка, буд.6, прим.99, м.Вінниця, 21037, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (просп.Дмитра Яворницького, буд.108, м.Дніпро, 49602, ; реквізити для сплати штрафу НОМЕР_1 , в АТ "Ощадбанк", МФО 300465, , отримувач: філія "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Укрзалізниця") штраф в розмірі 29687,50 грн. за невірно зазначено в залізничній накладній масу вантажу

4. В іншій частині рішення Господарського суду Вінницької області від 26.03.2021р. у справі №902/1240/20 залишити без змін.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" (вул.Академіка Ющенка, буд.6, прим.99, м.Вінниця, 21037, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" (просп.Дмитра Яворницького, буд.108, м.Дніпро, 49602, ) 3153,00 грн. - витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

6. Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду Вінницької області.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 14.06.2021р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Дужич С.П.