РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.06.2021Справа № 910/17016/20

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., за участю секретаря судового засідання Цубери Ю.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест"

до Концерну "Військторгсервіс"

про стягнення 830 313,79 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Капленко Г.С.;

від відповідача: Коломеєць І.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Концерну "Військторгсервіс" (відповідач) про стягнення 830 313,79 грн., з яких 822 587,66 грн. основного боргу, 6 180,90 грн. пені, 1 545,23 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки № ВКС-3119 від 15.05.2020 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

07.12.2020 року до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не підтверджена належним обсягом доказів наявність заборгованості у відповідача. Крім того, відповідач вважає неналежним доказом, наданий позивачем акт звірки розрахунків, оскільки зазначені у акті розрахунки не підтверджені первинними бухгалтерськими документами.

16.12.2020 відповідачем подано до суду заяву, відповідно до якої Концерн "Військторгсервіс" вказує про те, що відповідач заперечує проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.02.2021.

18.01.2021 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Концерну "Військторгсервіс" в межах суми заборгованості, а також заборонити Міністерству оборони України перераховувати Концерну "Військторгсервіс" кошти згідно Договору № 286/2/20/3 від 13.02.2020, укладеного між Міністерством оборони України та Концерном "Військторгсервіс".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" про забезпечення позову.

01.02.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що ним було зареєстровано податкову накладну на поставлений товар. За твердженням позивача, акт звірки взаємних розрахунків було підписано уповноваженою особою.

02.02.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

09.02.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 11.02.2021 представник позивача надав для долучення до матеріалів справи податкову накладну № 235 від 10.09.2020 та квитанцію про її прийняття.

Представник позивача у судовому засіданні 11.02.2021 подав клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу, відповідно до якого просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 36 876,27 грн.

У судовому засіданні 11.02.2021 розгляд справи відкладено на 11.03.2021.

10.03.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Господарського суду Запорізької області у справі № 908/279/21.

У судовому засіданні 11.03.2021 представник позивача подав клопотання про збільшення витрат на правову допомогу, відповідно до якого додатково просив стягнути з відповідача 2 300,00 грн. витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні 11.03.2021 представник відповідача подав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

У судовому засіданні 11.03.2021 судом розглянуто клопотання відповідача про зупинення провадження у справі та відмовлено у його задоволенні з огляду на таке.

Суд не вбачає неможливості встановлення фактичних обставин у даній справі до розгляду справи № 908/279/21.

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

При цьому, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду справи. Пов`язаною зі справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення. Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для такого господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Якщо спір про визнання недійсним правочину (господарського договору) вирішується одночасно з розглядом іншим судом іншої справи, позовні вимоги в якій ґрунтуються на цьому ж правочині (зокрема, про стягнення коштів, витребування майна тощо), то наведене може з урахуванням обставин конкретної справи бути підставою для зупинення провадження у такій іншій справі до закінчення розгляду справи про визнання правочину (господарського договору) недійсним.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачем не обґрунтовано яким чином розгляд справи № 908/279/21 унеможливлює розгляд даної справи, не зазначено, які саме обставини не можуть бути встановлені господарським судом самостійно при вирішенні цієї справи, виходячи з предмета та підстав спору.

Водночас, сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у справі № 908/279/21.

Крім того, обставини, які можуть бути встановлені в інших справах та мають значення для вирішення даного спору, можуть бути підставою для звернення особи до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими чи виключними обставинами.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що розгляд справи № 908/279/21 не може бути перешкодою для встановлення усіх істотних обставин у даній господарській справі та не перешкоджає її розгляду, оскільки зібрані докази дозволяють суду самостійно встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом розгляду справи.

Розглянувши у судовому засіданні 11.03.2021 клопотання відповідача про призначення експертизи, судом відмовлено у його задоволенні з огляду на необґрунтованість доводів відповідача щодо необхідності призначення у справі судової експертизи.

У судовому засіданні 11.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 08.04.2021.

29.03.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про доручення банківських виписок до матеріалів справи.

05.04.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про долучення доказів.

08.04.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про збільшення витрат на правову допомогу, відповідно до якого позивач додатково просив стягнути з відповідача 2 300,00 грн. витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні 08.04.2021 розгляд справи відкладено на 13.05.2021.

28.04.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про долучення заяви свідка до матеріалів справи.

12.05.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

13.05.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення проти долучення до матеріалів справи пояснень свідка, заперечення на заперечення на клопотання про долучення доказів, заперечення на клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні 13.05.2021 представником відповідача подано клопотання про визнання ОСОБА_1 неналежним представником відповідача та необхідність повернення на стадію підготовчого провадження.

У судовому засіданні 13.05.2021 судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про долучення заяви свідка, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 88 Господарського процесуального кодексу.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про визнання ОСОБА_1 неналежним представником відповідача та необхідність повернення на стадію підготовчого провадження, оскільки судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про долучення заяви свідка - ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 13.05.2021 розгляд справи відкладено на 03.06.2021.

У судовому засіданні 03.06.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.05.2020 між Концерном "Військторгсервіс" в особі начальника філії "Південна" Компанійця Юрія Володимировича, який діє на підставі Положення та Довіреності від 14.02.2020 №26 (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Росторг - Інвест" (далі - постачальник) укладено Договір поставки №ВКС-3119 від 15.05.2020 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, постачальник зобов`язується на умовах, передбачених цим договором, постачати в асортименті продукти харчування (далі - товар) покупцеві, а покупець зобов`язується приймати і оплачувати товар. Товар (продукти харчування), що постачається, повинен відповідати описам до продуктів харчування з 1001 по 5021 найменувань продуктів до Каталогу продуктів харчування, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 15.11.2019 року №594.

Відповідно до п. 1.2 Договору, найменування, кількість, ціна, строк поставки, адреса поставки товару вказується в замовленнях покупця, погоджених з постачальником, які є невід`ємними частинами цього договору.

Згідно з п. 2.1. Договору поставка товару здійснюється відповідно до замовлення покупця. Замовлення подається покупцем не пізніше, ніж за 3 (три) календарних дні до передбачуваної дати поставки на електронну адресу постачальника ІНФОРМАЦІЯ_1

Право власності на товар переходить до покупця з дня поставки товару. Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної та/або товарно-транспортних накладних (надалі - ТТН), які складаються у двох примірниках: один для покупця, один - постачальнику (п. 2.4. Договору).

Пунктами 3.2., 3.3. Договору визначено, що загальна вартість цього договору складається з вартостей товару, зазначених у всіх видаткових накладних та/або ТТН, за якими здійснювалася поставка протягом терміну дії цього договору. Всі розрахунки за цим договором здійснюються виключно в національній валюті України. Оплата партії поставленого товару здійснюється в гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару та надання покупцю належно оформлених оригіналів документів згідно замовлення покупця.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 березня 2021 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 9.1. Договору).

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу товару на загальну суму 1 116 456,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 222 від 10.09.2020 та товарно-транспортною накладеною № Р222 від 10.09.2020.

За період з 01.05.2020 по 21.10.2020 між сторонами підписано та скріплено печатками Акт звірки, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем за Договором складає 942 587,66 грн.

Позивач зазначає, що після підписання Акту звірки відповідачем сплачено за поставлений товар 120 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за Договором щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 822 587,66 грн. основного боргу, 6 180,90 грн. пені, 1 545,23 грн. 3% річних.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між сторонами Договору у позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти товар в обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами в п. 3.3. Договору погоджено, що оплата партії поставленого товару здійснюється в гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 21 календарного дня з моменту отримання товару.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач фактично прийняв товар за видатковою накладною № 222 від 10.09.2020 на суму 1 116 456,00 грн. та частково оплатив його у розмірі 293 868,34 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України визначає як порушення зобов`язання.

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність в нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року в справі № 911/3685/17.

Позивачем надано суду Акт звірки за період з 01.05.2020 по 21.10.2020, який підписаний відповідачем, що розцінюється судом як визнання останнім боргу станом на 21.10.2020. Крім того, позивачем надано банківські виписки на суму 120 000,00 грн. за 23.10.2020 та 26.10.2020.

Суд критично оцінює посилання відповідача на невстановлення осіб підписантів з боку відповідача, оскільки підписи скріплені печаткою юридичної особи відповідача, а про незаконне вибуття печатки з володіння відповідача останній не повідомляв. Договір у встановленому порядку не розірваний та на час вирішення спору не визнаний недійсним.

Отже, договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Крім того, суд не приймає як докази оплати всієї суми заборгованості надані відповідачем банківські виписки, оскільки платежі по даним випискам відображені у наданому позивачем Акті звірки за період з 01.05.2020 по 21.10.2020 та наданих позивачем банківських виписках.

Матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості в розмірі 822 587,66 грн. зі сплати за поставлений позивачем товар.

Доказів протилежного відповідачем суду не надано та не спростовано, в зв`язку з чим, позов у частині стягнення суми основної заборгованості підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6 180,90 грн. пені та 1 545,23 грн. 3% річних.

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.2. Договору за прострочення оплати покупцем вартості поставленого товару останній зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок пені у розмірі 6 180,90 грн., 3% річних у сумі 1 545,23 грн., суд встановив, що вони є обґрунтованими та арифметично вірними.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених до стягнення сум не надав.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи наведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" до Концерну "Військторгсервіс" про стягнення 822 587,66 грн. основного боргу, 6 180,90 грн. пені, 1 545,23 грн. 3% річних підлягають задоволенню.

Судовий збір за розгляд справи покладається на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" до Концерну "Військторгсервіс" про стягнення 830 313,79 грн. - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А, ідентифікаційний код 33689922) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Росторг-Інвест" (69002, м. Запоріжжя, вул. Горького, буд. 115, кв. 84, ідентифікаційний код 43591006) 822 587 (вісімсот двадцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят сім) грн. 66 коп. основного боргу, 6 180 (шість тисяч сто вісімдесят) грн. 90 коп. пені, 1 545 (одну тисячу п`ятсот сорок п`ять) грн. 23 коп. 3% річних, 12 454 (дванадцять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) грн. 71 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 22.06.2021

Суддя С. В. Стасюк