ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2021 р. Справа№ 910/18423/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція»

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 (повний текст складено 08.04.2021)

у справі №910/18423/20 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Атен»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 1 685 400,25 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Атен» (далі, позивач або ТОВ «НВП «Атен») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі, відповідач) 1 685 400,25 грн, з яких: 1 587 790,80 грн основної заборгованості, 52 997,16 грн інфляційних втрат та 44 612,29 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань за Договором №15821/53-124-01-19-11289 від 05.11.2019, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 у справі №910/18423/20 позов задоволено.

Присуджено до стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Атен» 1 587 790 (один мільйон п`ятсот вісімдесят сім тисяч сімсот дев`яносто) грн 80 коп. заборгованості, 52 997 (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот дев`яносто сім) грн 16 коп. інфляційних втрат, 44 612 (сорок чотири тисячі шістсот дванадцять) грн 29 коп. 3% річних та 25 281 (двадцять п`ять тисяч двісті вісімдесят одну) грн 00 коп. судового збору.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем надано всі необхідні докази на підтвердження факту поставки товару відповідачу згідно Договору №15821/53-124-01-19-11289 від 05.11.2019 на суму 2 280 054,00 грн, водночас, відповідачем у встановлені вказаним договором строки не здійснено оплату за отриманий товар у повному обсязі, а відтак наявні підстави для стягнення з відповідача основної заборгованості за договором у сумі 1 587 790,80 грн. Окрім того, у зв`язку з простроченням відповідача, позивач правомірно на підставі статті 625 Цивільного кодексу України нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 44 612,29 грн та інфляційні втрати у розмірі 52 997,16 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 24.04.2021 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 у справі №910/18423/20 в частині нарахування штрафних санкцій та ухвалити нове рішення, яким у визначених нарахуваннях відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- судом першої інстанції не взято до уваги, що нарахування кредитором для боржника 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 Цивільного кодексу України може здійснюватися лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару без урахування суми ПДВ, що включений до вартості такого товару за договором, а проведення таких нарахувань на суму ПДВ, що включена до вартості товару, не відповідає змісту, призначенню та суті самих нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, що передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України;

- судом не в повній мірі враховано об`єктивні обставини, які спричинили несвоєчасний розрахунок із позивачем за виконані роботи. Відповідач вважає, що до таких обставин слід віднести ситуацію, в якій опинилася економіка України в цілому. Судом, зокрема, не враховано такий негативний фактор як збройний конфлікт на сході України, на території якого зосереджена важка промисловість, яка є споживачем значної частини електроенергії, що виробляється в державі в цілому та інші негативні фактори, до яких необхідно віднести анексію АР Крим, яка цілковито залежала від поставок електроенергії з території материкової України. Несвоєчасна оплата за поставлений товар в строки, обумовлені умовами договору, зумовлена значним фінансовим навантаженням на компанію ДП «НАЕК «Енергоатом». Відповідно до Закону України «Про ринок електроенергії» №2019-VIII від 13.04.2017 з 1 липня 2019 року в Україні запущена нова модель функціонування оптового ринку електроенергії. До цього часу функцію єдиного покупця і продавця електроенергії на Україні виконувало ДП «Енергоринок», яке на сьогоднішній день має заборгованість перед нашою компанією біля 11,7 млрд грн, проте механізм погашення заборгованості ДП «Енергоринок» перед ДП «НАЕК «Енергоатом» на законодавчому рівні залишається неврегульованим. ВП «Хмельницька АЕС» як суб`єкт господарювання не мав змоги вчасно та в повному обсязі здійснити оплату позивачу з незалежних від ВП ХАЕС причин;

- неустойка, штраф, річні, інфляційні носять компенсаційний характер у цивільному праві. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності суд за певних умов може зменшити їх розмір та відмовити в їх стягнені з боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19), чого судом враховано не було.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

31.05.2021 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому позивач просив суд відмовити у її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до наступного:

- ТОВ «НВП «Атен» повністю не погоджується із твердженнями відповідача щодо ненарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму ПДВ. Сума ПДВ є частиною новоствореної вартості на товар і відповідач, оплачуючи за поставку товару, сплачує загальну суму, яка включає в себе і ПДВ;

- ситуація, що склалася на ринку електроенергії, не є підставою для невиконання зобов`язань за договором поставки, укладеним між позивачем та відповідачем. Відповідач не повідомляв позивача про виникнення форс-мажорних обставин із наданням сертифіката Торгово-промислової палати України.

Позивач у відзиві також просив суд здійснити розгляд апеляційної скарги без участі його представника.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» у справі №910/18423/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 у справі №910/18423/20, встановлено сторонам строк для подання відзиву, заяв, клопотань, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 08.06.2021.

У судовому засіданні 08.06.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 08.06.2021 представники сторін не з`явились.

Позивач у відзиві просив суд здійснити розгляд апеляційної скарги без участі його представника, водночас, відповідач про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи клопотання позивача про розгляд апеляційної скарги без участі його представника, а також те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення сторін про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень, та з огляду на те, що неявка їх представників не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

05.11.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Атен» (далі - постачальник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - покупець) було укладено Договір №15821/53-124-01-19-11289 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити запасні частини до компресору ВШВ (далі - товар), найменування товару, асортимент, виробник, кількість, ціна та код товару згідно з УКТ ЗЕД зазначаються в специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з пунктами 2.3., 2.8. Договору постачальник зобов`язався забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам, установленим розділом 2 цього Договору. Рік виготовлення товару: 2018 - 2019 роки.

За умовами пунктів 3.1., 3.2. Договору строк поставки товару становить 60 календарних днів з дати підписання сторонами Договору. Поставка товару здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DDP згідно з Інкотермс 2010 на складі вантажоотримувача за адресою: 30100, м. Нетішин, Хмельницька обл., Хмельницьке відділення ВП «Складське господарство» / склад № 10, вул. Енергетиків, 36.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.2. Договору ціна товару становить 1 900 045,00 грн, крім того ПДВ 20% - 380 009,00 грн. Всього ціна Договору становить 2 280 054,00 грн. Ціна за одиницю товару, кількість та загальна ціна товару по Договору визначається Специфікацією №1.

Згідно з пунктом 5.1. Договору оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45-ти календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам Договору щодо його кількості та якості.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що перехід права власності на товар за Договором відбувається в момент поставки товару на склад вантажоотримувача за умови відповідності поставленого товару вимогам Договору та Інструкції П-6.

У пункті 6.4. Договору сторони погодили, що датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної.

Відповідно до пункту 11.1 Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його реєстрації в ДП «НАЕК «Енергоатом» за умови підписання його уповноваженими представниками та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов`язань сторонами.

У Додатку №1 до Договору сторони погодили Специфікацію №1 на постачання запасних частин до компресора ВШВ.

Позивачем на виконання умов Договору було поставлено відповідачу товар загальною вартістю 2 280 054,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних, а саме: №113 від 02.12.2019 на суму 715 764,00 грн, №121 від 23.12.2019 на суму 1 219 240,80 грн, №138 від 27.12.2019 на суму 309 740,40 грн та №139 від 30.12.2019 на суму 35 308,80 грн, які відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Товар було прийнято відповідачем, про що свідчать підписи його представника та відтиски штампу відповідача у вказаних вище видаткових накладних.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач стверджує, що відповідач належним чином свої зобов`язання за Договором не виконав, вартість поставленого товару оплатив лише частково в сумі 692 263,20 грн, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в розмірі 1 587 790,80 грн.

З огляду на те, що відповідач не розрахувався у повному обсязі з позивачем за поставлений товар, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі та просив стягнути з відповідача на свою користь 1 587 790,80 грн заборгованості, 52 997,16 грн інфляційних втрат та 44 612,29 грн 3% річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статей 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановив суд першої інстанції та не оскаржується наразі відповідачем, відповідач отримав від позивача товар на загальну суму 2 280 054,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних, а саме: №113 від 02.12.2019 на суму 715 764,00 грн, №121 від 23.12.2019 на суму 1 219 240,80 грн, №138 від 27.12.2019 на суму 309 740,40 грн та №139 від 30.12.2019 на суму 35 308,80 грн.

Матеріалами справи, а саме платіжними дорученнями №2766 від 16.04.2020 на суму 35 308,80 грн, №2900 від 17.04.2020 на суму 24 159,60 грн, №2934 від 22.04.2020 на суму 48 319,20 грн, №3069 від 24.04.2020 на суму 169 735,20 грн, №4383 від 23.06.2020 на суму 309 740,40 грн та №4963 від 21.07.2020 на суму 105 000,00 грн підтверджується факт часткової оплати відповідачем вартості поставленого позивачем обладнання за Договором у загальній сумі 692 263,20 грн.

Враховуючи зазначене, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача 1 587 790,80 грн (2 280 054,00 грн - 692 263,20 грн) основного боргу за Договором.

Вищевстановлені судом першої інстанції у рішенні обставини скаржником у поданій апеляційній скарзі не заперечуються та не спростовуються, а відтак, з огляду на встановлені статтею 269 Господарського процесуального кодексу України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, рішення суду в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Позивачем у позові також були заявлені до стягнення із відповідача 52 997,16 грн інфляційних втрат та 44 612,29 грн 3% річних.

Суд першої інстанції, перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про їх арифметичну правильність та обґрунтованість, задовольнивши позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача вищевказаних сум на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач, у свою чергу, подаючи апеляційну скаргу, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині нарахування інфляційних втрат та 3% річних і ухвалити нове рішення, яким у вищезазначених нарахуваннях відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про стягнення із відповідача інфляційних втрат та 3% річних у заявлених позивачем сумах та відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача із цього приводу, враховуючи наступне.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пункту 5.1. Договору зобов`язання відповідача щодо оплати вартості поставленого позивачем товару мало бути виконане протягом 45-ти календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам Договору щодо його кількості та якості.

Жодних доказів того, що поставлений позивачем товар не відповідав умовам Договору щодо його кількості та якості матеріали справи не містять і відповідач з цих підстав проти позову не заперечував.

Відтак, приймаючи до уваги умови укладеного сторонами Договору, суд дійшов обґрунтованого висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.

Строки оплати за поставку товару наступні: до 16.01.2020 включно (02.12.2019 + 45 днів), до 06.02.2020 включно (23.12.2019 + 45 днів), до 10.02.2020 включно (27.12.2019 + 45 днів), до 13.02.2020 включно (30.12.2019 + 45 днів).

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Судом перевірено розрахунки інфляційних втрат та 3% річних за заявлений позивачем період їх нарахування та встановлено, що вказані розрахунки є арифметично вірними, позивачем було вірно зазначено період нарахування інфляційних втрат та 3% річних (період прострочення виконання грошового зобов`язання), кількість днів прострочення, розмір відсотків річних та сукупний індекс інфляції відповідно.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що нарахування кредитором для боржника 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 Цивільного кодексу України може здійснюватися лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару без врахування суми ПДВ, що включений до вартості такого товару за договором, а проведення таких нарахувань на суму ПДВ, що включена до вартості товару, не відповідає змісту, призначенню та суті самих нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, що передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, колегією суддів відхиляються, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм цивільного та податкового законодавства.

Так, відповідно до пункту 185.1. статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V Податкового кодексу України.

Виходячи зі змісту норм Податкового кодексу України, податок на додану вартість - це надбавка до ціни товару/роботи/послуги. Покупець сплачує ПДВ, коли купує у продавця продукцію, товари, замовляє послуги, а обов`язок вести облік з податку і сплатити його в бюджет лежить на продавці (постачальнику).

Отже, сума ПДВ фактично є частиною новоствореної вартості на товар і відповідач, оплачуючи поставку товару, сплачує її загальну вартість, яка включає в себе і ПДВ.

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що у випадку ненадання постачальником покупцю у встановлений в договорі термін електронної податкової накладної, зареєстрованої в ЄРПН, покупець має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, на суму ПДВ, на яку не було надано податкову накладну.

Однак, відповідач не зазначає, що не отримував від позивача податкових накладних, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач скористався свої правом на зменшення ціни договору на суму ПДВ.

Відтак, правомірним є нарахування 3% річних та інфляційних втрат на вартість поставленого і несвоєчасно оплаченого товару відповідачем із урахуванням ПДВ.

Щодо тверджень скаржника про наявність об`єктивних обставин, які спричинили несвоєчасний розрахунок із позивачем за придбаний товар, колегія суддів зазначає наступне.

Між сторонами у справі виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина 1 статті 1 Цивільного кодексу України), що регулюються актами цивільного законодавства України.

Згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

З огляду на вищенаведене, посилання відповідача в апеляційній скарзі на вкрай важке фінансове становище у зв`язку із запровадженням з 01.07.2019 нової моделі функціонування оптового ринку електроенергії, не можуть слугувати підставою для невиконання своїх грошових зобов`язань за Договором.

Безпідставними є також доводи відповідача щодо настання, у зв`язку із запровадженням карантину, форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, оскільки жодного доказу (сертифіката Торгово-промислової палати) на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано.

Із приводу посилань скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, у якій зазначено, що суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання, суд зазначає, що це є його правом, підстав для застосування якого під час розгляду даної справи він не вбачає, враховуючи ступінь виконання відповідачем свого зобов`язання з оплати товару, пропорційність суми заявлених до стягнення із відповідача 3% річних із сумою основного боргу, майнових інтересів не тільки відповідача, але й позивача, який знаходиться в тих самих економічних умовах на території України, що й відповідач.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі, висновки суду першої інстанції із приводу чого є правомірними.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Хмельницька атомна електрична станція» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 у справі №910/18423/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 у справі №910/18423/20 залишити без змін.

Матеріали справи №910/18423/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 15.06.2021.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка