ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 червня 2021 року Справа № 903/154/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Хомич О.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу № 903/154/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Любомль-Сервіс", м.Любомль

до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця Лисого Віталія Володимировича, м. Любомль

відповідача-2: Скренковича Юрія Володимировича , м. Тернопіль

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном,

за участю представників:

від позивача: н/з,

від відповідача-1: Лисий В.В. - підприємець, Острик С.О. - адвокат (ордер серії ВС №1035213 від 29.09.2020),

від відповідача-2: н/з,

в с т а н о в и в:

04.03.2021 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява №8 від 02.03.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "Любомль-Сервіс", в якій позивач просить зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди ТзОВ "Любомль - Сервіс" у користуванні та розпорядженні своїм майном, яке належить ТзОВ "Любомль - Сервіс," на праві власності відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 21.07.2006 року та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за електронним номером 13979358 від 24.07.2006 року, а саме: станцією МТФ, загальною площею 1004.9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 шляхом заборони відповідачам вчиняти будь - які перешкоди позивачеві ТзОВ "Любомль - Сервіс," у правомірному користуванні приміщенням; незаконно утримувати відповідачами, розпоряджатись та користуватись станцією МТФ; створювати перешкоди у доступі до приміщення; заборонити відповідачам проникати в приміщення станції МТФ, на територію, на якій розміщене нерухоме майно станція МТФ на сьогодні так і в майбутньому; попередити відповідачів про кримінальну відповідальність за вчинення протиправних дій проти приватної власності.

На обгрунтування позовної вимоги позивач посилається на те, що підприємець Лисий В.В. займає приміщення станції МТФ та використовує його у своїй підприємницькій діяльності; підприємець Лисий В.В. разом із Скренковичем Ю.В. перешкоджають користуватись та розпоряджатись ТзОВ "Любомль-Сервіс" як законному власнику своїм майном, не допускаючи його до майна.

У позовній заяві позивач також просив витребувати:

- від відповідача - 1 - ФОП Лисого В.В. - докази володіння та користування станцією МТФ, визначенні в ухвалі від 22 березня 2017 року у справі № 903/94/17 господарського суду Волинської області; довідку про банківські рахунки та їх реквізити; докази про розпорядження та користування станцією МТФ, надане ФОП Лисому В.В. Скренковичем Ю.В., встановлене постановою Любомльського районного відділу слідчого відділення та право власності на визначене майно за Скренковичем Ю.В.;

- з архіву Господарського суду Волинської області - справу № 903/94/17;

- від відповідача -2 - ФОП Скренковича Ю.В. - довідку про банківські рахунки та їх реквізити.

Ухвалою суду від 09.03.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 31.03.2021; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України до 29.03.2021 року; постановлено клопотання позивача про витребування доказів вирішити в судовому засіданні.

22.03.2021 на адресу Господарського суду Волинської області надійшло клопотання представника відповідача - Фізичної особи-підприємця Лисого Віталія Володимировича б/н від 19.03.2021, в якому заявник просив суд забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції та визначити суд, що відповідатиме за проведення відеоконференції під час судового засідання - Червоноградський міський суд, Львівської області.

Ухвалою суду від 22.03.2021 клопотання представника Фізичної особи-підприємця Лисого В.В. про участь у судовому засіданні 31.03.2021 по справі № 903/154/21 в режимі відеоконференції задоволено, доручено Червоноградському міському суду Львівської області забезпечити проведення 31.03.2021 о 10 год. 00 хв. в режимі відеоконфенції в приміщенні суду судового засідання по справі № 903/154/21.

23.03.2021 від відповідача-1 - Фізичної особи-підприємця Лисого В.В. до суду надійшов відзив на позов б/н і дати, в якому відповідач-1 просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позов пред`явлений до одного з відповідачів, який не є підприємцем, тому спір не може розглядатися господарським судом, а має розглядатися судом загальної юрисдикції; в позові не наведено жодних дій як доказу того, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні майном, яке позивач сам визнає спірним; спірним приміщенням відповідач-1 не користується; власником спірного приміщення станції МТФ є Скренкович Ю.В .

Докази, які б свідчили про отримання позивачем відзиву на позов, матеріали справи не містять.

31.03.2021 від позивача на адресу суду за допомогою факсового зв?язку надійшли:

- заява №12 від 31.03.2021 про залучення до участі у справі третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПрАТ "Любомльське ремонтно-транспортне підприємство". На обгрунтування заяви позивач посилається на те, що результати розгляду справи вплинуть на права та законні інтереси ПрАТ "Любомльське ремонтно-транспортне підприємство", оскільки частка в статутному капіталі ТзОВ "Любомль-Сервіс" становить 98% майна ПрАТ "Любомльське ремонтно-транспортне підприємство".

- заява №10 від 31.03.2021 про колегіальний розгляд справи. На обгрунтування заяви позивач посилається на те, що ФОП Лисий В.В., порушуючи процесуальні права, має вплив на суди, службових осіб та правоохоронні органи, що підтверджується ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області про затвердження мирової угоди від 11 вересня 2008 року у справі 2ц-6099-2008 про купівлю - продаж нерухомого майна станції МТФ ФОП Лисим В.В. Скренковичу Ю.В. за 152 000 гри., без наявності будь - яких правових підстав. У шахрайський спосіб застосування рішення господарського суду Волинської області від 27.02.2008 року у справі № 2/22-76, завдяки якому вплинув на Любомльську міську раду при скасуванні рішення № 75 від 11.07.2006 року „Про оформлення права власності на станцію МТФ за ТзОВ "Любомль - Сервіс" та спонукав Любомльську міську раду подати позов до суду про скасування свідоцтва на право власності станції МТФ оформленого за ТзОВ, "Любомль - Сервіс", та скасування рішення №75 від 11.07.2006 року „Про оформлення права власності,, справа № 903/94/17 (суддя Костюк С.В..) та справа №903/857/17 (суддя Дем`як В.М.). Справа №4/54-75 від17.03.2008 року суддя Слободян П.Р. про визнання права власності на станцію МТФ АДРЕСА_1, за Лисим В.В. без будь - яких правовстановлюючих документів, в той час, коли власником станції було ТзОВ "Любомль - Сервіс".

- заява №11 від 31.03.2021 про відкладення розгляду справи у зв`язку перебуванням представника товариства Бойка І.А. на лікарняному.

Заява позивача про відкладення розгляду справи залишена судом без задоволення, оскільки явка учасників справи в судове засідання не визнавалась обов?язковою, заяви з процесуальних питань позивач надіслав до суду, неявка позивача не перешкоджає їх розгляду, суд проводить підготовче судове засідання, ч.3 ст.177 ГПК України встановлено строк тривалості підготовчого провадження - 60 днів з дня відкриття провадження у справі.

В судове засідання 31.03.2021 відповідач-2 не з`явився, станом на час проведення судового засідання відповідач-2 відзиву на позов не надіслав.

Ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 09.03.2021 було надіслано відповідачу -2 рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною позивачем у позовній заяві: АДРЕСА_2 .

Проте, ухвала суду від 09.03.2021, надіслана відповідачу-2 за вказаною адресою, повернулась з поштовою відміткою "За закінченням терміну зберігання".

Оскільки ухвала суду про відкриття провадження у справі, надіслана відповідачу - 2 Скренковичу Ю.В. , повернулась без вручення, на підставі ч.ч. 6,7 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України суд звернувся до Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області за інформацією про місце проживання (перебування) Скренковича Ю.В .

Клопотання позивача про витребування доказів суд задовольнив частково: в частині витребування з архіву суду справу №903/94/17, в частині витребування доказів від відповідачів - запропонував позивачу обгрунтувати клопотання, враховуючи приписи ч. 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні вважав клопотання позивача про витребування доказів не обгрунтованим, проти задоволення клопотання в частині витребування з архіву суду справи №903/94/17 не заперечував.

Клопотання позивача про залучення третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПрАТ "Любомльське ремонтно-транспортне підприємство", в судовому засіданні 31.03.2021 залишено судом без задоволення з огляду на те, що позивач відповідно до ч.1 ст.50 ГПК України не обгрунтував, яким чином рішення у справі про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном може вплинути на права або обов`язки ПрАТ "Любомльське ремонтно-транспортне підприємство", яке позивач просить залучити третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

В судовому засіданні 31.03.20221 було розглянуто також клопотання позивача про колегіальний розгляд справи та відмовлено у його задоволенні з підстав, наведених в ухвалі суду від 31.03.2021 (а.с.64-66).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

За змістом ст. 166 Господарського процесуального кодексу України позивач має право подати до суду відповідь на відзив.

Оскільки станом на 31.03.2021 у суду були відсутні відомості про отримання позивачем відзиву на позов та ознайомлення з ним, з метою забезпечення позивачу права на захист та можливості подати відповідь на відзив підготовче засідання ухвалою суду від 31.03.2021 було відкладено на 21.04.2021; ухвалу суду надіслано позивачу, відповідачу -2 за адресами, зазначеними у позовній заяві, рекомендованим листом з повідомленням про вручення; відповідачу -1 - на електронну адресу його представника.

Ухвала суду, надіслана позивачу за адресою: АДРЕСА_1 повернулась без вручення. Згідно з довідкою ПАТ "Укрпошта", прикріпленою до конверта, причина повернення - "Адресат відсутній за вказаною адресою".

Частинами 2, 4, 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцем реєстрації відповідача є: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду від 31.03.2021 направлена позивачу саме за цією адресою.

Як передбачено п.5 ч.6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду на викладене, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження позивача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення позивачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Разом з цим, як випливає із змісту відповіді на відзив позивача №14 від 13.04.2021 (а.с.87), позивачу відомо про наявність ухвали суду від 31.03.2021 з Єдиного державного реєстру судових рішень, який є відкритим.

З матеріалів справи також вбачається, що 31.03.2021, але після судового засідання, до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача - 2 - Скренковича Ю.В. (а.с.70). У відзиві на позов відповідач-2 просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ухвалою Луцького міськрайонного суду від 11.09.2008 визнано дійсним договір купівлі - продажу, укладений між Скренковичем Ю.В. та Лисим В.В. , а також затверджено мирову угоду з цього приводу і він набув станцію у власність.

Відповідач-2 у відзиві також зазначає, що він не заперечує, щоб справу розглядати за його відсутності.

Позивач 12.04.2021 повторно надіслав до суду заяву про залучення до участі у справі третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПрАТ "Любомльське ремонтно-транспортне підприємство". На обгрунтування заяви позивач посилається на те, що результати розгляду справи вплинуть на права та законні інтереси ПрАТ "Любомльське ремонтно-транспортне підприємство", оскільки частка в статутному капіталі ТзОВ "Любомль-Сервіс" становить 98% майна ПрАТ "Любомльське ремонтно-транспортне підприємство".

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Як роз`яснив Пленум Вищого господарського суду України в абзаці 5 п. 1.6. постанови № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" щодо наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Любомль-Сервіс" заявив до суду вимогу про усунення перешкод у користуванні майном, вважаючи, що він є власником майна, а відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні майном.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТзОВ "Любомль-Сервіс" є самостійною юридичною особою.

Повторно заявляючи вимогу про залучення до участі у справі третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПрАТ "Любомльське ремонтно-транспортне підприємство", позивач з огляду на приписи ст.50 ГПК України, не обгрунтував, яким чином прийняття судом рішення у спорі щодо користування майном, який виник між позивачем і відповідачами, впливає на права та обов?язки іншої самостійної юридичної особи - ПрАТ "Любомльське ремонтно-транспортне підприємство".

Незважаючи на наявність частки ПрАТ "Любомльське ремонтно-транспортне підприємство" в статутному капіталі ТзОВ "Любомль-Сервіс", прийняття судом рішення зі спору щодо усунення перешкод у користуванні майном, в якому ТзОВ "Любомль-Сервіс, вважає себе власником майна та виступає як самостійна юридична особа, не наділить ПрАТ "Любомльське ремонтно-транспортне підприємство" новими правами чи обов`язками, не змінить його наявні права та/або обов`язки, не позбавить прав та/або обов`язків у майбутньому.

З огляду на викладене, не підлягає до задоволення повторне клопотання позивача про залучення до участі у справі третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПрАТ "Любомльське ремонтно-транспортне підприємство", оскільки не відповідає вимогам ст.50 ГПК України.

Також позивач 15.04.2021 надіслав до суду:

- відповідь на відзив відповідача - 2 Скренковича Ю.В. , в якій просить прийняти відповідь на відзив та приєднати до матеріалів справи; після задоволення позовних вимог винести окрему ухвалу на підставі ст.246 ГПК України про скерування матеріалів справи в правоохоронні органи м.Тернопіль для порушення карної справи за фактом рейдерства по захопленню станції МТФ загальною площею 1004,9 кв.м. по АДРЕСА_1;

- відповідь на відзив відповідача - 1 підприємця Лисого В.В., в якій просить здійснити перевірку, про що визначити ухвалою господарського суду Волинської області суду у справі № 903/154/21, чи викладені обставини в відзиві на позовну заяву про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном у справі 903/154/21 від відповідача - 1 ПП Лисого Віталія Володимировича на чотирьох аркушах (сім сторінок), який надійшов на адресу ТзОВ„Любомль - Сервіс" 30.03.2021, відповідає поданому відзиву до господарського суду Волинське області; вказаний відзив не приймати до розгляду та приєднання до матеріалів справи відхилити у зв`язку з неналежним поданням позивачу; зобов`язати відповідача - 1 ПП Лисого Віталія Володимировича , повторно подати ТзОВ „Любомль - Сервіс" відзив у справі № 903/154/21 на позовну заяву про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном № 8 від 02.03.2021року, який має відповідати ст. 165 ГПК України.

Відповідь позивача на відзив відповідача - 2 Скренковича Ю.В. прийнята судом та приєднана до матеріалів справи.

Щодо відповідей на відзив відповідача - 1 підприємця Лисого В.В.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.03.2021 судом було прийнято ухвалу про відкриття провадження у справі; згідно з пунктом 6 відповідачам встановлено строк для подання відзиву на позов до 29.03.2021.

Згідно з ч.1 ст.178 ГПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати відзив і всі докази.

23.03.2021 до суду надійшов відзив на позов відповідача - 1 підприємця Лисого В.В.

Відповідно до п.2 ст.165 ГПК України відзив підписується відповідачем або його представником.

Однак, відзив на позов відповідача - 1 підприємця Лисого В.В., який надійшов до суду 23.03.2021, не підписаний відповідачем -1.

Враховуючи приписи ч.2 ст.165 ГПК України, суд не приймає до розгляду відзив на позов відповідача - 1 підприємця Лисого В.В., який надійшов до суду 23.03.2021.

Відповідно до ч.1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або судом строку.

Відзив відповідача-1 підприємця Лисого В.В., який надійшов до суду 19.04.2021, поданий поза межами строку, встановленого судом в п.6 ухвали від 09.03.2021, без клопотання про поновлення строку, а тому також не може бути прийнятий судом до розгляду.

Оскільки ГПК України в такому випадку не передбачає права на повернення відзиву, відзиви відповідача приєднуються до матеріалів справи.

Клопотання позивача, яке міститься у відповіді на відзив відповідача - 1 підприємця Лисого В.В., в якому позивач, зокрема, просить зобов`язати відповідача - 1 ПП Лисого Віталія Володимировича повторно подати ТзОВ „Любомль - Сервіс" відзив у справі № 903/154/21 на позовну заяву про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном № 8 від 02.03.2021року, який має відповідати ст. 165 ГПК України, не підлягає до задоволення, оскільки не грунтується на приписах ГПК України.

ГПК України не передбачено право на повторну подачу відзиву.

21.04.2021 позивач за допомогою засобів факсимільного зв?язку надіслав до суду заяву №17 від 21.04.2021, в якій просить розглядати справу без участі представника товариства; позовні вимоги визнати дійсними та задовольнити їх; задовольнити заяву про колегіальний розгляд; задовольнити заяву про залучення до участі у розгляді справи третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПрАТ "Любомльське ремонтно-транспортне підприємство"; відзив на позовну заяву підприємця Лисого В.В. відхилити у зв`язку з його поданням в порушення вимог ч.2 ст.165 ГПК України без власноручного підпису та дати його складання, вихідного номера.

Також у заяві позивач повідомляє про ненадходження йому ухвали суду від 31.03.2021.

Клопотання позивача про колегіальний розгляд справи було розглянуто судом та відмовлено у його задоволенні, обґрунтування відмови наведені в ухвалі суду від 31.03.2021.

Заява про залучення до участі у розгляді справи третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПрАТ "Любомльське ремонтно-транспортне підприємство", яка повторно надійшла до суду 07.04.2021, також розглянута судом та залишена без задоволення з підстав, наведених вище.

Клопотання позивача відхилити відзив на позовну заяву підприємця Лисого В.В. у зв`язку з його поданням з порушення вимог ч.2 ст.165 ГПК України розглянуто судом та задоволено з підстав, наведених вище.

Належне виконання судом обов`язку, надіслання позивачу ухвали суду від 31.03.2021 за місцем його державної реєстрації відображено в ухвалі суду вище.

У позовній заяві позивач просив витребувати від відповідача - 1 підприємця Лисого В.В. докази володіння та користування станцією МТФ, визначені в ухвалі від 22 березня 2017 року у справі № 903/94/17 господарського суду Волинської області; довідку про банківські рахунки та їх реквізити; докази про розпорядження та користування станцією МТФ, надане ФОП Лисому В.В. Скренковичем Ю.В., встановлене постановою Любомльського районного відділу слідчого відділення та право власності на визначене майно за Скренковичем Ю.В.; від відповідача -2 - ФОП Скренковича Ю.В. - довідку про банківські рахунки та їх реквізити.

З метою повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зважаючи на предмет спору у справі, клопотання позивача про витребування доказів суд задовольнив частково: в частині витребування від відповідача - 1 підприємця Лисого В.В. доказів володіння та користування станцією МТФ; доказів про розпорядження та користування станцією МТФ, надане підприємцю Лисому В.В. Скренковичем Ю.В., встановлене постановою Любомльського районного відділу слідчого відділення та право власності на визначене майно за Скренковичем Ю.В.

Клопотання в частині витребування довідок про банківські рахунки відповідачів та їх реквізити залишено без задоволення як необгрунтоване відповідно до вимог ч.2 ст.81 ГПК України.

Ухвалою суду від 21.04.2021 постановлено строк проведення підготовчого провадження продовжити на 30 днів - до 07.06.2021 включно; відкласти підготовче засідання на 19.05.2021; клопотання позивача про витребування доказів задовольнити частково: витребувати від відповідача - 1 підприємця Лисого В.В. докази володіння та користування станцією МТФ; докази про розпорядження та користування станцією МТФ, надане підприємцю Лисому В.В. Скренковичем Ю.В., встановлене постановою Любомльського районного відділу слідчого відділення та право власності на визначене майно за Скренковичем Ю.В.

12.05.2021 відповідач-1 надіслав до суду:

- заяву б/н від 11.05.2021 про продовження строку для подання відзиву, в якій просить продовжити строк для подання відзиву на позов та прийняти до розгляду надісланий відповідачем-1 відзив, який надійшов до суду 19.04.2021;

- пояснення б/н від 11.05.2021, в яких посилається на те, що виконати вимоги ухвали суду від 21.04.2021 не має можливості, оскільки він не має доказів володіння, користування та розпорядження станцією МТФ, зазначає, що в цьому приміщенні з дозволу Скренковича Ю.В. знаходиться його рухоме майно; про те, що ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області про затвердження мирової угоди між ФОП Лисим В.В. та Скренковичем Ю.В. скасована в апеляційному порядку дізнався лише тепер.

14.05.2021 від відповідача-2 надійшли пояснення б/н від 11.05.2021 на відповідь на відзив, в яких відповідач-2 зазначає про те, що доводи та докази про те, що відносини між ним та позивачем виникли у зв`язку із здійсненням господарської діяльності відсутні; про скасування ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області про затвердження мирової угоди між ФОП Лисим В.В. та Скренковичем Ю.В. не знав, оскільки не брав участі в апеляційному розгляді; з часу укладення мирової угоди і до звернення з цим позовом позивач не звертався до нього ні усно, ні письмово щодо вказаної станції МТФ.

В судове засідання 19.05.2021 представники сторін не з`явилися, про судовий розгляд сторони були повідомлені належним чином.

19.05.2021 по факсу від позивача надійшли заяви №17 від 18.05.2021, №18 від 19.05.2021, в яких позивач надає пояснення щодо пояснень відповідачів на відповідь на відзив позивача.

Заява відповідача-1 - Фізичної особи-підприємця Лисого В.В. б/н від 11.05.2021 про продовження строку для подання відзиву не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Ухвалою суду від 09.03.2021 було встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов до 29.03.2021.

29.03.2021 до суду надійшов відзив підприємця Лисого В.В., який ним не підписаний. А тому суд не прийняв відзив підприємця Лисого В.В. до розгляду.

19.04.2021 підприємець Лисий В.В. знову надіслав відзив на позов, але він поданий поза межами строку, встановленого п. 6 ухвали суду від 09.03.2021, без клопотання про поновлення строку, а тому також не прийнятий судом до розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Таким чином, зі змісту наведеної норми статті випливає, що процесуальний строк може бути продовжений за заявою, яка подана до закінчення цього строку.

З огляду на строк подачі відзиву, встановлений п. 6 ухвали суду від 09.03.2021, заява підприємця Лисого В.В. від 11.05.2021 не підлягає до задоволення, оскільки вона подана після закінчення строку, встановленого п. 6 ухвали суду від 09.03.2021.

Станом на 19.05.2021 інших заяв та клопотань від представників сторін не надходило.

Ухвалою суду від 19.05.2021 суд закрив підготовче провадження і призначив справу до розгляду по суті на 02.06.2021.

У зв?язку із задоволенням клопотання представника відповідача-1 про проведення судового засідання з розгляду справи по суті в режимі відеоконференції розгляд справи по суті було відкладено на 17.06.2021.

17.06.2021 позивач подав до суду додаткові пояснення по суті справи №21 від 17.06.2021, до яких додав 24 додатки.

Оскільки представник позивача в судовому засіданні з розгляду справи по суті 17.06.2021 був відсутній, суд прийняв до розгляду додаткові пояснення позивача по суті справи №21 від 17.06.2021.

Суд не прийняв до розгляду як докази додатки до додаткових пояснень по суті справи №21 від 17.06.2021, оскільки ці докази подані на стадії розгляду справи по суті, з порушенням строку їх подачі.

Відповідно до ч.2 ст.80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частиною 8 ст.80 ГПК України передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Позивач не обґрунтував неможливості подачі доказів у строк, встановлений ч.2 ст.80 ГПК України.

Разом з цим, додатки, наведені в поясненнях №21 від 17.06.2021, не надіслані іншим учасникам, що суперечить приписам ч.9 ст.80 ГПК України.

В додаткових поясненнях по суті справи №21 від 17.06.2021 позивач, зокрема, просив розглядати справу за відсутності його представника.

Ухвала, надіслана відповідачу-2 - Скренковичу Ю.В. , повернулась без вручення. Згідно з довідкою про причини повернення, прикріпленою поштовим відділенням до конверта, адресат відсутній за вказаною адресою.

В письмових поясненнях від 11.05.2021 (а.с.148) відповідач - 2 просив розглядати справу за його відсутності.

У зв?язку із належним повідомленням позивача, відповідача -2 про судовий розгляд, враховуючи їх заяви про розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на наявність в матеріалах справи пояснень по суті спору від цих учасників, 17.06.2021 справу розглянуто за відсутності представника позивача, відповідача-2 за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача-1, його представника, господарський суд

в с т а н о в и в:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Любомль-Сервіс" звернулося до суду з вимогою зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди ТзОВ "Любомль - Сервіс" у користуванні та розпорядженні своїм майном - приміщенням станції МТФ, загальною площею 1004.9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

У позовній заяві позивач стверджує, що він є власником майна, а підприємець Лисий В.В. разом із Скренковичем Ю.В. перешкоджають користуватись та розпоряджатись ТзОВ "Любомль-Сервіс" як законному власнику своїм майном, не допускаючи до майна.

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 918/317/17, від 29.05.2018 у справі №914/2182/17, від 21.08.2018 у справі № 910/19865/17.

Отже, при зверненні до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном позивач повинен довести наявність майнових прав (права власності) на об`єкт нерухомого майна та створення відповідачами перешкод у користуванні чи розпорядженні відповідним майном власнику.

У справі №903/94/17, матеріали якої було оглянуто в судовому засіданні, встановлено, що право власності ТзОВ «Любомль-Сервіс» на нерухоме майно - станцію МТФ виникло на підставі передачі цього майна до статутного фонду ТзОВ «Любомль-Сервіс» його засновником та попереднім власником майна - ВАТ «Любомльське РТП». Після передачі майна до статутного фонду ВАТ «Любомльське РТП» звернулось до виконкому Любомльської міської ради з метою реєстрації права власності на майно за створеною ним юридичною особою - ТзОВ «Любомль-Сервіс». 11.07.2006 виконком Любомльської міської ради прийняв рішення №75 про оформлення права власності на станцію МТФ за ТзОВ «Любомль-Сервіс». На підставі рішення №75 від 11.07.2006 Любомльська міська рада 21.07.2006 видала ТзОВ «Любомль-Сервіс» свідоцтво про право власності на нерухоме майно - станцію МТФ, яке зареєстроване 24.07.2006 в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за №13979358.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені у справі №903/94/17, є преюдиційними і не потребують повторного доказування.

10.09.2015 Любомльська міська рада прийняла рішення №58/13, яким скасувала рішення рішення виконкому Любомльської міської ради №75 від 11.07.2006.

Рішення виконкому Любомльської міської ради №75 від 11.07.2006 про оформлення права власності на станцію МТФ за ТзОВ «Любомль-Сервіс» було предметом оскарження у справі №903/857/17. Постановою Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №903/857/17 рішення господарського суду Волинської області від 05.03.2018, яким у задоволенні позову було відмовлено, залишено в силі.

Рішення Любомльської міської ради №58/13 від 10.09.2015 було предметом оскарження у справі №903/94/17. Постановою Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №903/94/17 рішення господарського суду Волинської області від 23.05.2017 у справі №903/94/17 про задоволення позову в частині визнання дій Любомльської міської ради протиправними щодо винесення рішення №58/13 від 10.09.2015 та скасування рішення Любомльської міської ради №58/13 від 10.09.2015 залишено в силі.

Таким чином, рішення виконкому Любомльської міської ради №75 від 11.07.2006 про оформлення права власності на станцію МТФ за ТзОВ «Любомль-Сервіс» є чинним.

Відтак, позивач набув права власності на нерухоме майно на підставі передачі його до статутного фонду.

Відповідачі в процесі розгляду справи №903/154/21 не подали доказів на спростування доводів позивача про набуття ним права власності на спірне нерухоме майно.

Посилання відповідача-1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 11.09.2008, якою провадження у справі за позовом Скренковича Ю.В. до Лисого В.В. про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно закрито з визнанням мирової угоди між сторонами, не приймається судом до уваги, оскільки ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 30.06.2010 у справі №22-ц-1589/10 за апеляційною скаргою ТзОВ «Любомль сервіс» ухвалу Луцького міськрайонного суду від 11.09.2008 було скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається на те, що підприємець Лисий В.В. займає приміщення станції МТФ та використовує його у своїй підприємницькій діяльності; зазначає, що підприємець Лисий В.В. разом із Скренковичем Ю.В. перешкоджають користуватись та розпоряджатись ТзОВ "Любомль-Сервіс" як законному власнику своїм майном, не допускаючи його до майна.

За приписами ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін, свобода у наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства також визначено (ч. 3 ст. 2 ГПК України) принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита в ст. 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Кожна сторона на підставі ч. 1 ст. 74 ГПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження своїх доводів про те, що відповідач-1 чинить йому перешкоди у користуванні майном позивач посилається на постанову від 30.11.2013 слідчого відділення Любомльського районного відділу про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000534 від 19.11.2013; ухвалу господарського суду Волинської області від 22.03.2017 у справі №903/94/17.

Відповідно до ч. 6 ст.75 ГПК України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постанова від 30.11.2013 слідчого відділення Любомльського районного відділу про закриття кримінального провадження в розумінні ч.6 ст.75 ГПК України не є тією підставою, яка звільняє позивача від доказування факту створення йому перешкод у користуванні майном.

Разом з цим, постанова, яка прийнята 30.11.2013, не підтверджує вчинення перешкод відповідачем-1 станом на час розгляду справи - червень 2021.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвала господарського суду Волинської області від 22.03.2017 у справі №903/94/17 не є рішенням суду в господарській справі в розумінні ч.4 ст.75 ГПК України, а тому та обставина, що в ухвалі від 22.03.2017 суд відобразив, що підприємець Лисий В.В., підтримуючи заяву про вступ у справу третьою особою, зазначив, що він є фактичним власником і користувачем приміщення станції МТФ, не звільняє позивача від обов?язку доведення створення йому перешкод у користуванні майном станом на час розгляду справи №903/154/21.

Фактично 22.03.2017 господарський суд Волинської області у справі №903/94/17 прийняв ухвалу про відкладення розгляду справи.

Окрім цього, позивач звернувся з позовом до суду в березні 2021 року, а тому він зобов?язаний довести факт створення йому перешкод у користуванні майном відповідачами станом на час розгляду справи №903/154/21, а ухвала суду у справі №903/94/17 прийнята 22.03.2017.

Інших доказів, які б свідчили про те, що відповідач-1 чинить перешкоди у користуванні майном: займає приміщення станції, не допускає позивача до приміщення, позивач суду не надав.

За клопотанням позивача ухвалою від 21.04.2021 суд витребував від відповідача-1 підприємця Лисого В.В. докази володіння та користування станцією МТФ; докази про розпорядження та користування станцією МТФ, надане підприємцю Лисому В.В. Скренковичем Ю.В., встановлене постановою Любомльського районного відділу слідчого відділення та право власності на визначене майно за Скренковичем Ю.В.

В письмовому поясненні від 11.05.2021 відповідач-1 повідомляє, що у приміщенні станції МТФ з дозволу Скренковича Ю.В. знаходиться його рухоме майно; посилається на те, що договір купівлі-продажу майна від 01.01.2005, який було укладено між ним і ВАТ «Любомльське РТП», рішенням суду від 01.06.2009 розірвано, а його - виселено із приміщення, про що державним виконавцем складено акт; зазначає, що з того часу він не користується, не володіє і не розпоряджається приміщенням, а тому не може виконати вимог ухвали суду, оскільки не має доказів володіння, користування і розпорядження майном. В судовому засіданні відповідач-1 факт створення перешкод позивачу у користуванні майном - приміщенням станції МТФ заперечував.

Таким чином, позивач у встановленому законом порядку не довів, що приміщення станції МТФ, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зайняте безпосередньо відповідачем - 1 - підприємцем Лисим В.В. і що саме відповідач-1 чинить перешкоди позивачу у користуванні майном як власнику, не допускає його до приміщення.

За таких обставин вимога позивача до відповідача-1 - підприємця Лисого В.В. про усунення перешкод у користуванні майном не підлягає до задоволення.

Як вбачається із змісту позовної заяви, вимога позивача про усунення перешкод у користуванні майном спрямована також до Скренковича Юрія Володимировича як до фізичної особи.

Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. (стаття 125 Конституції України).

Відповідно до статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом. Місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом. Місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції. Місцеві адміністративні суди розглядають справи адміністративної юрисдикції (адміністративні справи). Юрисдикція місцевих судів щодо окремих категорій справ, а також порядок їх розгляду визначаються законом.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, наведені у ст.20 Господарського процесуального кодексу України.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Тобто, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (предмет спору: усунення перешкод у користуванні майном охоплюється ст.20 ГПКУ); спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Як вбачається із змісту позовної заяви, вимога позивача про усунення перешкод у користуванні майном спрямована також до Скренковича Юрія Володимировича як до фізичної особи.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що спір, який виник між позивачем - ТзОВ «Любомль-Сервіс» і відповідачем-2 - Скренковичем Ю.В. щодо усунення перешкод у користуванні майном є господарським; відсутні докази, які б свідчили про те, що Скренкович Ю.В. на час вирішення спору у справі №903/154/21використовує приміщення для здійснення господарської діяльності.

Додатки до письмових пояснень позивача від 17.06.2021, серед яких міститься й копія супровідного листа Скренковича Ю.В. від 23.02.2010 на адресу ВАТ «Любомльське РТП», не прийняті судом як докази у справі у зв?язку з порушенням порядку та строку їх подачі. Окрім цього, цей лист написано більше як одинадцять років тому.

Цивільний процесуальний кодекс України встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства; а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Тобто, за певних умов обидві сторони у цивільному процесі можуть і не бути фізичними особами, якщо тільки такий спір не належить до юрисдикції іншого суду.

Таким чином, оскільки відповідач-2 у справі не є суб`єктом господарювання (фізичною особою-підприємцем), а спір не підпадає під критерії господарського спору за участю фізичної особи, що охоплюється ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на зміст статей 4, 20 Господарського процесуального кодексу України, позовна вимога до Скренковича Ю.В. як до фізичної особи не підлягає розгляду у господарських судах України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

З огляду на викладене, провадження у справі в частині вимоги до відповідача-2 Скренковича Ю.В. слід закрити, оскільки в цій частині позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Згідно з ч.2 ст.231ГПК України, закриваючи провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

У зв`язку з цим суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений права звернутися з позовом до Скренковича Ю.В. за захистом своїх прав в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Звертаючись з позовом до суду, позивач сплатив 2280 грн. судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №3 від 04.01.2021 (а.с.34).

У зв?язку із відмовою у задоволенні позову в частині вимог до підприємця Лисого В.В. на підставі п.2 ч.4 ст.129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Відповідно доп.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи приписи ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», правові підстави для повернення позивачу судового збору в частині закриття провадження у справі відсутні у зв?язку з відсутністю відповідного клопотання.

Керуючись ст.ст. 74, 86, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Любомль-Сервіс" до відповідача-1 Фізичної особи-підприємця Лисого Віталія Володимировича про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном.

2. Закрити провадження у справі в частині вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Любомль-Сервіс" до відповідача-2 Скренковича Юрія Володимировича про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено: 22.06.2021.

Суддя І. О. Якушева