РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.06.2021Справа № 910/5539/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Оболонського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві

про стягнення 5744,83 грн.

за участі представників:

від позивача: Качкурова С.В., адвокат,

від відповідача: не з`явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Оболонського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві про стягнення за договором на постачання теплової енергії від 26.05.2016 № 240243-01 основного боргу в розмірі 5246,98 грн., 299,05 грн. інфляційних втрат та 198,80 грн. трьох процентів річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання)

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що між сторонами не укладався договір на постачання теплової енергії та між сторонами відсутні й фактичні правовідносини, оскільки відповідач вже не знаходиться за адресою просп. Г. Сталінграда, 51, унаслідок припинення орендних правовідносин щодо даного приміщення. Крім того, відповідач перебуває в стані припинення, у зв`язку з чим встановлювався строк для заявлення вимог кредиторів.

У відповіді на відзив позивач наголосив на укладеному 26.05.2016 договорі на постачання теплової енергії між відповідачем та ПАТ «Київенерго». При цьому, матеріали справи містять належні докази споживання відповідачем теплової енергії у спірний період 2018-2020 років, у той час як докази припинення договору оренди відповідних приміщень у матеріалах справи відсутні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі договору оренди нежитлового будинку (приміщення) від 01.07.2010 № 09099 у відповідача в орендному користуванні перебувало нежиле приміщення, загальною площею 13,80 кв.м., за адресою: просп. Г. Сталінграду, 51.

Відповідно до пункту 9.1 договору останній діє з 01.07.2010 до 29.06.2013 року.

Угодою про внесення змін до договору оренди строк дії договору продовжений на 2 роки 364 дні.

26.05.2016 між ПАТ «Київенерго», як енергопостачальною організацією, та відповідачем, як абонентом, укладено договір № 240243-01 на постачання теплової енергії, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії.

Пунктом 8.1 договору встановлено, що договір набуває чинності з 01.10.2015 та діє до 15.04.2016 року.

Згідно пункту 8.4 договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Додатком № 4 до договору передбачено порядок розрахунків за теплову енергію, відповідно до пункту 5 якого споживач щомісяця з 12 по 15 число отримує в РТМ «Поділ» облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітній період, акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду, акт виконаних робіт.

Пунктом 8 додатку № 4 передбачено, що бюджетна організація сплачує авансовий платіж шляхом попередньої оплати.

Відповідно до довідки, що є додатком № 8 до договору, об`єктом опалення є приміщення (офіс) за адресою: просп. Г. Сталінграду, 51, площею 13,8 кв.м.

Звернувшись з даним позовом до суду, позивач просив стягнути з відповідача за опалювальні сезони 2018-2020 років заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 5246,98 грн., а також нараховані компенсаційні виплати.

У той же час, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Оболонське районне управління Головного управління МВС України в місті Києві перебуває в стані припинення.

За положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2015 № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України" ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи МВС України, серед яких Оболонське районне управління Головного управління МВС України в місті Києві, без правонаступництва.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2015 № 730 Міністерством внутрішніх справ України направлено відповідний наказ МВС України від 30.10.2015 № 1321 «Про затвердження голів ліквідаційних комісій територіальних органів МВС по місту Києву», яким встановлено двомісячний з строк для заяви кредиторами претензій з дати публікації оголошення про ліквідацію територіального органу.

Оголошення про ліквідацію Оболонського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві опубліковано 09.11.2015 в Бюлетені державної реєстрації № 336 (31) 2015 року.

Із матеріалів справи слідує, що 11.12.2015 голова ліквідаційної комісії звертався до ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» з листами №№ 52/884, 52/888 щодо початку процесу ліквідації Оболонського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві та право пред`явити вимоги та претензії до Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві терміном до 09.11.2016 року.

Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації (стаття 104 ЦК України).

Статтею 105 ЦК України передбачено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи. Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 110 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Згідно із частиною восьмою статті 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, яка ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

За змістом положень частин третьої, четвертої статті 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

Таким чином, несвоєчасне заявлення кредитором (позивачем) грошових вимог у процедурі добровільної ліквідації боржника (відповідача) не має наслідком їх погашення, а впливає лише на порядок задоволення таких вимог.

Водночас, матеріали справи не містять доказів, які свідчать про звернення позивача до відповідача із заявою про включення його грошових вимог до реєстру вимог кредиторів.

Виходячи із змісту статті 112 ЦК України, у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право звернутися до суду.

Отже, законодавством передбачений спеціальний порядок задоволення кредиторами своїх вимог до особи, яка припиняється шляхом звернення із відповідними вимогами до ліквідаційної комісії такої особи. Такого способу захисту порушеного особою, що припиняється, права стягувача (кредитора) як звернення із вимогами саме про стягнення заборгованості норми статей 104-112 ЦК України не передбачають.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 924/478/16, від 20.01.2020 у справі № 922/416/19. У вказаних справах Верховний Суд зазначив, що позивачем відповідно до вимог статті 112 ЦК та з урахуванням приписів частини другої статті 16 ЦК України обраний не вірний спосіб захисту, оскільки жодна норма цивільного законодавства не вимагає додаткового звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості до звернення з позовом про включення кредиторських вимог до проміжного ліквідаційного балансу боржника. Належним способом захисту прав кредитора у даному випадку є вимога про зобов`язання включення до проміжного ліквідаційного балансу боржника визнаних ним вимог, а не про стягнення з боржника грошових коштів. Звернення кредитора з позовом про стягнення заборгованості з боржника не вирішить спору щодо наявності чи відсутності підстав для включення цих вимог до ліквідаційного балансу особи, що припиняється.

Крім того, відповідна правова позиція щодо застосування норми статей 104-112 ЦК України викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 487/3335/13-ц та постановах Верховного Суду: від 03.05.2018 у справі № 924/478/16, від 01.08.2018 у справі № 910/24157/16, від 20.01.2020 у справі № 922/416/19, пункті 42 постанови Верховного Суду від 20.01.2020 у справі № 922/416/19.

Так, стягнення заборгованості з юридичної особи, яка перебуває у стані ліквідації, поза межами встановленої законом ліквідаційної процедури, зокрема й державним виконавцем у порядку Закону України «Про виконавче провадження», може надати перевагу одній особі над іншими, вимоги яких підлягають задоволенню в першу чергу.

Виконання рішень про задоволення вимог кредиторів юридичної особи, яка перебуває у стані ліквідації, передбачено саме ліквідаційною комісією (ліквідатором) в ході ліквідаційної процедури.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на не вірний спосіб захисту.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору, покладаються відповідно до статті 129 ГПК України на позивача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 17.06.2021 року.

Суддя К.В. Полякова