У Х В А Л А

17 червня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/631/21
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Ноувен М.П., розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця Ботвини Тетяни Валеріївни

АДРЕСА_1

про забезпечення позову (до пред`явлення позову)

особи, які можуть отримати статус учасника справи

Приватне підприємство «Мельник І С»,

вул. Енергетиків,8, кв.2, м. Чернігів, 14023 ;

Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕІС»,

вул. Енергетиків,8, кв.2, м. Чернігів, 14023;

без виклику представників сторін;

ВСТАНОВИВ:

15.06.2021 до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява Фізичної особи - підприємця Ботвини Тетяни Валеріївни про забезпечення позову (до пред`явлення позову) шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю, об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 558,8 кв.м., опис: - основна будівля літ. «А», - навіс «А3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101), яка належить Товариству з обмеженою відповідальністю «МЕІС» (ідентифікаційний код 43875828) (номер запису про право власності/довірчої власності: 41579317).

Відповідно до ч.1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали заяви, суд встановив наступне:

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ФОП Ботвина Т.В. вказує наступне:

ФОП Ботвина Т.В , має намір звернутися до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Приватного підприємства «Мельник І С», Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕІС» про:

- визнання недійсним рішення власника ПП «Мельник І С» від 16.04.2021 в частині п.1 порядку денного, яким вирішено здійснити майновий внесок до статутного капіталу ТОВ «МЕІС» шляхом передачі нерухомого майна, належного ПП «Мельник І С», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: нежитлова будівля загальною площею 558,8 кв.м., опис: - основна будівля літ. «А», - навіс «А3» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101), справжність підпису на якому посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С. за реєстраційним номером 1317;

- визнання недійсним акта приймання-передачі майнового внеску ПП «Мельник І С» до статутного капіталу ТОВ «МЕІС» від 16.04.2021, яким ПП «Мельник І С» передало, а ТОВ «МЕІС» прийняло у свою власність в якості майнового внеску ПП «Мельник І С» до статутного капіталу ТОВ «МЕІС» наступне нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , а саме: нежитлова будівля загальною площею 558,8 кв.м., опис: - основна будівля літ. «А», - навіс «А3» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101), справжність підписів на якому посвідчена приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою О.С. за реєстраційним номером 1322,1323;

- скасування державної реєстрації прав, а саме: державної реєстрації права власності ТОВ «МЕІС» на нежитлову будівлю, об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 558,8 кв.м, опис:- основна будівля літ.«А», - навіс «А3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101). Яка проведена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.04.2021 о 19:42:59 державним реєстратором приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Беловою Ольгою Степанівною (номер запису про право власності/довірчої власності: 41579317);

- визнання за ПП «Мельник І С» права власності на нежитлову будівлю, об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 558,8 кв.м, опис:- основна будівля літ.«А», - навіс «А3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101).

При цьому, як на підставу звернення до суду з заявою про забезпечення позову, так і майбутнього звернення до суду з позовом, ФОП Ботвина Т.В. посилається на те, що Господарським судом Чернігівської області розглядалась справа № 927/997/19 про стягнення заборгованості з ПП «Мельник І С» на користь ФОП Ботвиної Т.С .

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 25.11.2020 у справі № 927/997/19 у позові відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 у справі № 927/997/19 позовні вимоги ФОП Ботвиної Т.Г. задоволено у повному обсязі, стягнуто з ПП «Мельник І С» на користь ФОП Ботвиної Т.В , 295 815,72 грн основного боргу, 2 977,97 грн інфляційних, 5 805,84 грн 3% річних та 4 568,99 судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 6 853,48 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

28.05.2021 Господарським судом Чернігівської області видано накази про примусове виконання рішення, які пред`явлені на примусове виконання до приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича.

Як зазначає ФОП Ботвина Т.В. у процесі виконавчого провадження встановлено, що у ПП «Мельник С І» відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а коштів, наявних на рахунку, не достатньо для погашення заборгованості. Добровільно рішення суду ПП «Мельник І С» не виконує.

Крім того, заявниця посилається на те, що на підставі рішення власника ПП «Мельник І С» від 16.04.2021 та акта приймання-передачі майнового внеску ПП «Мельник І С» до статутного капіталу ТОВ «МЕІС» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності ТОВ «МЕІС» на нежитлову будівлю загальною площею 558,8 кв.м, опис: - основна будівля літ.«А», - навіс «А3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , а право власності ПП «Мельник І С» припинено.

ФОП Ботвина Т.В. посилається на те, що вищевказана будівля передана ТОВ «МЕІС» виключно з метою уникнення можливості звернення стягнення на неї під час примусового виконання рішення суду по справі № 927/997/19.

Такими діями порушені права та інтереси заявника як кредитора ПП «Мельник І С», оскільки ФОП Ботвина Т.В. позбавлена можливості задовольнити свої грошові вимоги до ПП «Мельник І С» за рахунок майна останнього.

З огляду на вищевикладене, заявниця зазначає, що враховуючи попередню поведінку ПП «Мельник І С» (відчуження майна після прийняття судом рішення про стягнення коштів) та його пов`язаність з ТОВ «МЕІС», наявні обґрунтовані припущення того, що після пред`явлення позову (для забезпечення якого подається дана заява) ТОВ «МЕІС» вживатиме заходи щодо унеможливлення звернення стягнення на нежитлову будівлю (наприклад, подальше відчуження нерухомого майна тощо).

Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист порушених прав заявника, за захистом яких він планує звернутись до суду, оскільки нежитлова будівля може бути знову відчужена і заявнику доведеться звертатися з новим позовом чи змінювати предмет або підстави позову, з яким він планує звернутись.

Відповідно до ст. 136, 137 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Отже, у розумінні зазначених положень обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано позитивне вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За змістом цієї норми під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів. Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт має стосуватися майна, належного до предмета спору.

Також суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, судом з`ясовано, що основною метою як забезпечення позову, так і майбутнього звернення до суду з позовом заявниця визначає ту обставину, що в межах виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу у справі № 927/997/19, у боржника - ПП «Мельник І С» відсутнє майно та грошові кошти для задоволення вимог кредитора (ФОП Ботвиної Т.В. ) і відчуження майна, на яке остання просить накласти арешт, призвело до того, що ПП «Мельник І С» ухиляється від виконання рішення суду.

Як убачається із заяви про забезпечення позову, заявниця просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «МЕІС».

Проте, з вимог, зазначених заявником, як майбутні вимоги позовної заяви, суд не вбачає існування спору між заявником - Фізичною особою - підприємцем Ботвиною Тетяною Валеріївною та ТОВ «МЕІС».

Так, всі вимоги, зокрема і визнання права вланості, пов`язанні з вчиненням дій на користь ПП «Мельник І С», а не заявника - ФОП Ботвиної Т.В ..

Доказів того, що ПП « Мельник І С » уповноважувало ФОП Ботвину Т.В. на вчинення дій на його користь заява не містить.

Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Втручання у право власності повинно не лише переслідувати за фактами та у принципі «законну ціль» у «загальному інтересі», але також має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між вжитими заходами та метою, яку прагнули досягти будь-якими заходами, застосованими державною, у тому числі заходами, спрямованими на здійснення контролю за користуванням майном фізичною особою. Ця вимога виражена у понятті «справедливий баланс», який має бути встановлений між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Завдання досягти цього балансу відображено у структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції в цілому. У кожній справі, що стосується стверджуваного порушення цієї статті необхідно встановити, чи було покладено на відповідну особу непропорційний та надмірний тягар внаслідок втручання держави (рішення у справі «Хуттен-Чапська проти Польщі»).

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд зазначає, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

За таких обставин, заява Фізичної особи - підприємця Ботвиної Т.В. про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись ст.136,138,139,140,234,235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви від 15.06.2021 Фізичної особи - підприємця Ботвиної Тетяни Валеріївни про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 17.06.2021.

Ухвала може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду у строки та в порядку, що передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та підпунктом 17.5 п. 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя М.П. Ноувен