ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 року Справа № 923/1269/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П., за участю секретаря судового засідання Борхаленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ОСОБА_1 , м. Херсон

до відповідача: Акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль", м. Херсон

про стягнення заборгованості в сумі 119 442,50 грн.

за участю представників сторін:

позивача: Ємченко Н.С. - адвокат

від відповідача: Голошивець К.В. - адвокат,

Демченко О.Т. - уповн. предст., дов. від 10.03.2021

01.12.2020 фізична особа ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) звернулась до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» () про стягнення загальної суми у розмірі - 119 442 грн. 50 коп., з яких сума основного боргу - 29 993 грн. 86 коп., сума інфляційних витрат -12 575 грн.77 коп., 3 % річних - 37 111 грн. 10 коп., пеня - 39 761 грн. 77 коп., у зв`язку з порушенням АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" умов укладеного 23.09.2013 між фізичною особою-підприємцем Шевчуком Сергієм Григоровичем та ПАТ "Херсонська теплоелектроцентраль" договору № 120 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2020, справу розподілено судді Ярошенко В. П.

Ухвалою суду від 07.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі на 04.01.2021.

Ухвалою суду від 13.01.2020 призначено підготовче засідання у справі на 28 січня 2021 року об 11:00.

28.12.2020 за вх. № 9946/20 до суду надійшов відзив на позовну заяву, за яким відповідач просить зокрема в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та застосувати строки позовної давності. Суд залучає зазначений відзив до матеріалів справи.

25.01.2021 за вх. №530/21 до суду від позивача надійшло заперечення на відзив до позовної заяви.

25.01.2021 за вх. № 177/21 до суду від позивача надійшло клопотання про продовження процесуального строку на надання Заперечення на відзив на позовну заяву на період хвороби позивача.

25.01.2021 за вх. № 529/21 до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 28.01.2021 року поновлено ОСОБА_1 строк для подання заперечення (відповіді) на відзив на позовну заяву; відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог; продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, до 09.03.2021 включно; відкладено підготовче засідання на 23.02.2021.

23.02.2021 за вх. № 2/441/21 до суду надійшла відповідь на відзив, за якою позивач вказує на безпідставне порушення його прав на вільне володіння майном (коштами).

23.02.2021 за вх. № 521/21 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, за якою просить суд в порядку ч. 2 ст. 31 ЦПК України стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди в загальному об`ємі 200 000,00 грн.

Суд зазначає, що у відповідності до положень ст.46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі 923/1061/18, від 19.12.2019 у справі № 925/185/19, від 23.01.2020 у справі №925/186/19.

За змістом позовної заяви в первинній редакції, позивач просив суд з стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі - 119 442 грн. 50 коп., з яких сума основного боргу - 29 993 грн. 86 коп., сума інфляційних витрат -12 575 грн.77 коп., 3 % річних - 37 111 грн. 10 коп., пеня

Разом з тим, після збільшення позовних вимог позивач доповнив позов вимогою майнового характеру - стягнення моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн., що фактично є поданням окремого позову із іншим предметом та підставами позову і відповідно, виключає можливість розгляду поданої позивачем заяви в якості збільшення розміру заявлених позовних вимог.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні заяви позивача про збільшення позовних вимог (вх. № 521/21 від 23.02.2021 року).

Ухвалою суду від 23.02.2021 року продовжено строк проведення підготовчого провадження, відкладено підготовче засідання на 11.03.2021.

В підготовчому засіданні 11.03.2021 оголошено перерву до 30.03.2021.

13.05.2021 за вх. № 3868/21 до суду від позивача надійшли письмові пояснення.

Ухвалою суду від 30.03.2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 20.04.2021.

Судове засідання призначене на 20.04.2021 року не відбулося у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою суду від 22.04.2021 року продовжено строк розгляду справи по суті, призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 11.05.2021.

В судовому засіданні 11.05.2021 року оголошено перерву в судовому засіданні до 03.06.2021.

Представник позивача в судовому засіданні 03.06.2021 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представникам сторін про дату складення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

встановив:

23 вересня 2013 року між ПАТ «Херсонська ТЕЦ» (правонаступником якого є АТ «Херсонська ТЕЦ», далі за текстом рішення - Відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Шевчук Сергієм Григоровичем (далі за текстом рішення - Позивач) укладено Договір № 120 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (далі за текстом рішення - Договір).

Пунктом 3 Договору визначено, що теплове навантаження становить 0,001913 Гкал/год, норматив теплоспоживання встановлений згідно Рішення виконкому Херсонської міськради від 20.01.2008 № 38.

Позивач зазначає, що починаючи з дати підписання Договору 23.09.2013 року по 01.09.2018 року (дату з`ясування спірних обставин) Позивачем умови Договору про сплату за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води виконувалися в повному обсязі, про що свідчить Акт звірки взаємних розрахунків за спожиту теплову енергію ФОП Шевчук С.Г. та копії банківських рахунків та чеків (надано у додатках) на підтвердження сплати нарахованних платежів.

Так, за зазначений період позивачем було сплачено усього - 62 834, 42 грн. (шістдесят дві тисячі вісімсот тридцять чотири грн.,42 коп.).

Позивач зазначає, що Відповідачем умови пункту 3 договору порушуються з 01 листопада 2014 року,безпідставно використовуючи для розрахунків показник «Теплове навантаження» - 0,00439 Гкал/годину.

З`ясувавши обставини невірного нарахування та порушення умов договору за період з 01 листопада 2014 року по 01 березня 2019 року, 22 жовтня 2020 року Позивачем був направлений лист № 1196 до Відповідача з проханням виконати перерахунок нарахованих та повернення сплаченних платежів за спожиту теплову енергію.

Відповідачем була надана відповідь про відмову у перерахунку надмірно нарахованих та повернення надмірно сплаченних коштів Позивачем.

Позивач, використовуючи надані Відповідачем формули розрахунку, нарахував за період з 01 листопада 2014 року по 01 березня 2019 року 29993,86 грн. - надмірно сплачену позивачем суму за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яку просить стягнути з відповідача як заборгованість за спірним договором.

Крім того, за неналежне виконання та порушення грошового зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційних витрат -12 575 грн.77 коп., 3 % річних - 37 111 грн. 10 коп., пеня - 39 761 грн. 77 коп.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 610 Цивільного кодексу України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

За приписами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, зважаючи на заявлені позовні вимоги, позивач визначає правову природу суми боргу у розмірі 29993,86 грн. як невиконане (порушене) відповідачем грошове зобов`язання за договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Разом з тим, позивач не наводить правове обґрунтування (правових підстав) вимоги щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за Договором у розмірі 29993,86 грн.

Так, відповідно до п. 1 Договору, Виконавець (відповідач по справі) зобов`язується надавати Споживачеві (позивачу) з початку по кінець опалювального періоду, встановленого рішенням виконкому Херсонської міської ради, відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 17 Договору, Виконавець (відповідач по справі) зобов`язаний:

1) забезпечувати вчасне та відповідної якості надання послуг згідно із законодавством та умовами цього Договору;

2) надавати Споживачеві в установленому законодавством порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну суму місячного платежу, структуру тарифів, нормативів (норм) споживання, режиму надання послуг, їх споживчі властивості;

3) контролювати встановлені міжповіркові інтервали;

4) відновлювати надання послуг, за заявою Споживача та за його рахунок, шляхом зняття пломб протягом доби, при відсутності заборгованості з оплати послуг на теплопостачання та гаряче водопостачання;

5) забезпечувати за заявою Споживача взяття на абонентський облік у тижневий строк засобів обліку теплової енергії;

6) розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги Споживача і проводити відповідний перерахунок розміру плати за послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження кількісних показників з вини Виконавця;

7) звільняти від плати за послуги у разі їх ненадання з вини Виконавця;

8) своєчасно проводити за власний рахунок роботи з усунення виявлених несправностей, пов`язаних з отриманням послуг, що виникли з вини Виконавця;

9) ознайомлювати Споживача з нормативно-правовими актами у сфері комунальних послуг;

10) відшкодувати збитки, завдані Споживачеві, його майну та/або приміщенню, шкоди, завданої його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання послуг або їх ненадання з вини Виконавця;

11) зменшити розмір плати в разі надання послуг не в повному обсязі, відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання на підставі акту претензії складеного відповідно до п.п. 21-22 цього Договору;

12) вести облік скарг (заяв, вимог, претензій) споживачів щодо кількості та якості надання послуг, а також облік їх виконання;

13) проводити перерахунок розміру плати за послуги у разі їх надання не в повному обсязі, відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання у порядку, визначеному Правилами, іншими нормативно-правовими актами та цим договором;

14) своєчасно проводити за власний рахунок роботи з усунення виявлених несправностей, пов`язаних з отриманням послуг, що виникли з його вини;

15) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства та цього договору.

Таким чином, відповідно до умов договору, відповідач не брав на себе будь-якого грошового зобов`язання, а позивачем в свою чергу не обґрунтовано та не доведено яке саме і яким чином порушується і не виконується відповідачем грошове зобов`язання згідно Договору.

Норми статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України містять перелік способів захисту особистих немайнових або майнового права та інтересів, якими є: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд звертає увагу на те, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду від 14 березня 2019 року в справі № 926/1057/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 5 листопада 1996 року в справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що вимога про стягнення з відповідача заборгованості внаслідок порушення АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" грошового зобов`язання, не є способом захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання (не є способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та інтересу), який передбачений положеннями Господарського кодексу України або Цивільного кодексу України, не визначена відповідна вимога як такий спосіб і укладеним між сторонами Договором.

Так, звертаючись до суду з вимогою щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором, позивач прагне досягти правової визначеності, тобто прагне підтвердження судом юридичного факту, з яким пов`язується певні дія (стягнення боргу - грошових коштів), що не призведе до відновлення порушених прав позивача, тобто є неефективним способом захисту.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Враховуючи обрання позивачем не ефективного способу захисту свого права, а також зважаючи на інші встановлені фактичні обставини даної справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу - 29 993 грн. 86 коп., суми інфляційних витрат -12 575 грн.77 коп., 3 % річних - 37 111 грн. 10 коп., пені - 39 761 грн. 77 коп. задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 129, 232-240 ГПК України, суд

у х в а л и в:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення 17.06.2021

Суддя В.П.Ярошенко