УХВАЛА

22 червня 2021 року

м. Київ

Справа № 923/223/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Львова Б. Ю. (головуючий), Булгакової І. В. і Селіваненка В. П.,

розглянувши матеріали касаційної скарги акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України»)

на рішення господарського суду Херсонської області від 22.12.2020

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.04.2021

зі справи № 923/223/20

за позовом АТ «НАК «Нафтогаз України»

до міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго» (далі - Підприємство)

про стягнення 2 061 864,03 грн.,

ВСТАНОВИВ:

14.05.2021 (згідно з відміткою «Укрпошта Експрес») АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося з касаційною скаргою від 14.05.2021 № 39/5-3615-21 через Південно-західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 22.12.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.04.2021 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 618 491,10 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали касаційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України», Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з урахуванням такого.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Підставою для звернення з позовом було порушення Підприємством зобов`язань за договором постачання природного газу від 06.09.2017 № 1055/1718-БО-33 щодо своєчасної оплати поставленого газу.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 22.12.2020, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.04.2021, позов задоволено частково. Стягнуто з Підприємства на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» 618 491,10 грн. пені, 289 651,70 грн. 3% річних, 535 230,13 грн. інфляційних втрат за договором купівлі-продажу природного газу від 06.09.2017 № 1055/1718-БО-33 та 30 927,96 грн. витрат зі сплати судового збору. В решті позову відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позовні вимоги у цій справі є обґрунтованими. Водночас, враховуючи клопотання Підприємства про зменшення розміру пені на 90 %, суди на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини першої статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України), враховуючи ступінь вини відповідача у простроченні виконання зобов`язань за договором та причини неналежного виконання зобов`язань, беручи до уваги інтереси обох сторін, зменшили розмір пені на 50 %.

Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а саме що суди застосували статтю 551 ЦК України та статтю 233 ГК України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 щодо зменшення розміру пені. Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанції не взяли до уваги майновий стан АТ «НАК «Нафтогаз України», зокрема податкового боргу, що призвело до безпідставного надання перевагам прав Відповідача перед правами Позивача у справі.

Суд першої інстанції у прийнятті оскаржуваного рішення, дослідивши наведені в клопотанні відповідача про зменшення розміру пені доводи, взяв до уваги такі обставини та факти: ступінь виконання відповідачем грошових зобов`язань (систематичне погашення заборгованості); майновий стан сторін; відсутність доказів погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності або ж понесених позивачем збитків в результаті прострочення відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором; відсутність в діях відповідача прямого умислу у порушенні зобов`язання та обставини того, що відповідач не є кінцевим споживачем газу, а купує його для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, і здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить від розрахунків з відповідачем за спожиту теплову енергію; стягнення пені та передбачених статтею 625 ЦК України нарахувань не є основним доходом НАК «Нафтогаз України» і не може впливати на його господарську діяльність; пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат; необхідність реального виконання судового рішення.

Верховний Суд відхиляє викладені у касаційній скарзі доводи про неврахування судами інтересів позивача та ненадання оцінки доказам щодо наявності чи відсутності збитків, оскільки вони не стосуються неправильного застосування судами норм матеріального права, а фактично є незгодою з висновками судів, які зроблені у справі, що переглядається, відповідно до встановлених конкретних обставин справи, що формують зміст спірних правовідносин.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає

стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен взяти до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідки порушення зобов`язання, невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

З огляду на наведене суди обох інстанцій дійшли обґрунтованого та законного висновку про можливість зменшення пені, враховуючи, що порушення зобов`язання не завдало позивачеві значних збитків, а висновок щодо застосування до спірних правовідносин статті 233 ГК України, статті 551 ЦК України, викладений в оскаржуваній постанові, відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 23.10.2019 зі справи № 917/943/18, від 29.10.2019 зі справи № 904/5405/18, від 13.01.2020 зі справи № 902/855/18, від 14.01.2020 зі справи № 911/873/19, від 10.02.2020 зі справи № 910/1175/19, від 12.02.2020 зі справи № 916/2259/18, від 05.03.2020 зі справи № 902/484/19, щодо передбаченого статтею 233 ГК України, статтею 551 ЦК України права суду на зменшення пені, яке може бути реалізоване судом у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів. При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації»), у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації», повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

З урахуванням викладеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Херсонської області від 22.12.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.04.2021 у справі № 923/223/20, оскільки Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

На підставі викладеного та керуючись статтею 234, пунктом 5 частини першої статті 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Херсонської області від 22.12.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.04.2021 зі справи № 923/223/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Б. Львов

Суддя І. Булгакова

Суддя В. Селіваненко