РІШЕННЯ

Іменем України

16 червня 2021 року справа № 927/327/21
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ-ГРУП", вул. Млинівська, 3А, м. Рівне, 33027

e-mail:ІНФОРМАЦІЯ_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроспецторг АС",

вул. Чернігівський шлях, 24А, м. Мена, Чернігівська область, 15600

e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2

про стягнення 35623 грн. 65 коп.

Без виклику сторін

встановив:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Груп" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроспецторг АС" про стягнення 29868 грн. 87 коп. заборгованості, 3255 грн. 33 коп. пені, 870 грн. 52 коп. 3 % річних та 1628 грн. 93 коп. інфляційних нарахувань, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного сторонами договору купівлі-продажу № 26/052020 від 26.05.2020.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області 26.04.2021, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрите спрощене позовне провадження у справі №927/327/21 без повідомлення учасників сторін; надано відповідачу строк (до 21.05.2021) для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України. Вказаною ухвалою відповідача повідомлено про те, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

05.05.2021 на адресу Господарського суду Чернігівської області підприємством зв`язку повернуто поштове відправлення, а саме ухвалу суду від 26.04.2021, надіслану судом відповідачу із зазначенням причини повернення: «за закінченням терміну зберігання».

З`ясовуючи належність повідомлення сторін про розгляд справи та можливість вирішення даного господарського спору, суд виходить з такого.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Судом встановлено, що адреса яка зазначена у позовній заяві позивача та відповідача повністю збігається з адресою зазначеній у рекомендованих повідомленнях.

Ухвала суду, яка направлялась на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроспецторг АС", вул. Чернігівський шлях, 24А, м. Мена, Чернігівська область, 15600 міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань повернулись із відміткою поштового відділення: «за закінченням терміну зберігання».

Суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду.

Дана правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, а також близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б.

Крім цього, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене вище та факт направлення судом ухвали на офіційну адресу відповідача у справі, враховуючи повернення вказаної ухвали із відміткою поштового відділення: «за закінченням терміну зберігання», суд доходить висновку про належне повідомлення учасника судового процесу про відкриття провадження у справі №927/327/21.

Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позов не наданий.

Відповідач у справі не повідомляв суд про намір подати відзив на позовну заяву у більш тривалий строк згідно положень п. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

26.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ ГРУП» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Украгроспецторг АС» (покупець) укладено договір № 26/052020 купівлі-продажу (а.с.12-14).

Відповідно до п. 1.1 договору у строки, встановлені даним договором, продавець зобов`язується передати комплектуючі (у подальшому - товар) покупцю, а покупець - прийняти товар і оплатити його вартість.

Пунктами 1.2, 1.3 договору визначено, що асортимент товару, його кількість і ціна визначаються згідно накладних про прийом-передачу товару (в подальшому - накладні). Ціни на кожну наступну поставку встановлюються в накладних. Накладні мають силу Протоколу узгодження ціни і є підставою для проведення розрахунків між сторонами, вони мають також силу додатків до даного договору і є його невід`ємною частиною.

Згідно п. 2.1 договору поставку товару проводиться окремими партіями протягом дії договору на підставі погоджених сторонами замовлень покупця та/або укладених сторонами специфікацій. Під партією товару розуміється товар, переданий на умовах цього договору по одному транспортному документу.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 договору оплата за поставлений товар здійснюється покупцем у розмірі повної вартості поставленої партії товару на умовах - відтермінування, протягом 14 календарних днів. Розрахунок за товар здійснюється шляхом перерахування суми вартості товару у безготівковому порядку в гривнях на поточний банківський рахунок постачальника.

Відповідно до п. 6.3, 6.4 договір вступає в дію з дати його підписання і діє до 31.12. 2020. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення строку його дії, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які передбачені даним договором.

На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 54676,67 грн., що підтверджено видатковими накладними №16 від 17.01.2020 на суму 1259,96 грн., №311 від 27.05.2020 на суму 1160,00 грн., №319 від 29.05.2020 на суму 1413,60 грн., №370 від 15.06.2020 на суму 6800,31 грн., №378 від 16.06.2020 на суму 614,48 грн., №407 від 22.06.2020 на суму 1662,84 грн., №413 від 22.06.2020 на суму 1301,04 грн., №385 від 23.06.2020 на суму 19124,62 грн., №386 від 23.06.2020 на суму 11924,40 грн., № 418 від 23.06.2020 на суму 2592,65 грн., №421 від 23.06.2020 на суму 1665,93 грн., №437 від 26.06.2020 на суму 2141,91 грн., №459 від 06.07.2020 на суму 3014,93 грн. (а.с. 15-27).

Видаткові накладні підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Відповідачем здійснено часткову оплату поставленого товару у розмірі 24807,80 грн., що підтверджується:

- актом звірки розрахунків за 9 місяців 2020 року, підписаним сторонами, згідно якого станом на 30.09.2020 заборгованість відповідача становить 40123,64 грн. та проведено оплати на суму 14553,03 грн., а саме 30.01.2020 - 1259,96 грн., 11.06.2020 - 2537,60 грн., 07.08.2020 - 6800,39 грн., 21.08.2020 - 3955,08 грн. (а.с. 28);

- випискою банку з рахунку позивача за 11.03.2021 на суму 10254,77 грн., а саме 09.10.2020 - 1662,84 грн., 23.10.2020 - 1800,00 грн., 30.10.2020 - 1800,00 грн., 19.11.2020 - 2991,93 грн., 04.12.2020 - 2000 грн. (а.с. 29).

Факт отримання товару та його часткову оплату відповідачем у справі не спростовано.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги послався на те, що відповідач оплату за поставлений товар у повному обсязі та у встановлений договором строк не здійснив, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги п. 4.1 договору, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 29868,87 грн.

Заборгованість у сумі 29868,87 грн. заявлена позивачем до стягнення з відповідача за даним позовом.

Згідно із п. 5.3 договору при простроченні платежу за отриманий товар винна сторона відшкодовує іншій стороні всі збитки, нанесені таким простроченням, та сплачує пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від суми прострочення (поставки чи платежу) за кожен день прострочення.

З посиланням на п. 5.3 договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню за період прострочення обов`язку з оплати поставленого товару за період з 13.06.2020 по 23.03.2021 на суму 3255 грн. 33 коп., що позивач обґрунтовує наявним у матеріалах справи розрахунком (а.с. 30-31).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних за період прострочення платежу з 13.06.2020 по 23.03.2021 на суму 870 грн. 52 коп., а також інфляційні нарахування за період з червня 2020 року по лютий 2021 року на суму 1628 грн. 93 коп., що позивач обґрунтовує наявним у матеріалах справи розрахунком (а.с. 32).

Відповідач відзив на позов не надав.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт укладення сторонами у справі договору купівлі-продажу №26/052020 від 26.05.2020 на умовах відтермінування оплати, а також факт поставки позивачем та отримання відповідачем товару на підставі видаткових накладних на загальну суму 54676,67 грн..

У визначений у договорі строк (п. 4.1, 4.2) відповідач оплату за видатковими накладними здійснив частково, сума заборгованості склала 29868 грн. 87 коп.

Відповідачем вказані обставини не спростовані.

З урахуванням викладеного вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у розмірі 29868 грн. 87 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Позивачем на підставі п.5.3 договору заявлено до стягнення з відповідача пеню за період прострочення обов`язку з оплати поставленого товару за період з 13.06.2020 по 23.03.2021 на суму 3255 грн. 33 коп., що позивач обґрунтовує наявним у матеріалах справи розрахунком.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Як встановлено судом, позивачем не враховано при розрахунку пені те, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається у період часу, за який здійснюється стягнення пені, та те, що період нарахування пені визначено без урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

З урахуванням зазначених обставин судом здійснено перерахунок належної до стягнення суми пені.

За розрахунком суду стягненню з відповідача на користь позивача у справі підлягає пеня за період з 13.06.2020 по 13.12.2020 у сумі 2142,44 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних за період прострочення платежу з 13.06.2020 по 23.03.2021 на суму 870 грн. 52 коп., а також інфляційні нарахування за період з червня 2020 року по лютий 2021 року на суму 1628 грн. 93 коп., що позивач обґрунтовує наявним у матеріалах справи розрахунком.

Як встановлено судом, позивачем не враховано при розрахунку 3 % річних те, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається у період часу, за який здійснюється стягнення 3 % річних, тому з урахуванням зазначених обставин судом здійснено перерахунок належної до стягнення суми 3 % річних.

За розрахунком суду стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3 % річних у сумі 776,91 грн.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за період з червня 2020 року по лютий 2021 року на суму 1628 грн. 93 коп. є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню у частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у розмірі 29868 грн. 87 коп., пені у розмірі 2142 грн. 44 грн., 3 % річних у розмірі 776 грн. 91 коп. та інфляційних втрат у розмірі 1628 грн. 93 коп.

Решта вимог у частині стягнення пені у розмірі 1112 грн. 89 коп. та 3 % річних у розмірі 93 грн. 61 коп. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України в зв`язку з частковим задоволення позовних вимог судовий збір у розмірі 2193 грн. 11 коп. покладається на відповідача.

У складі судових витрат позивач просить стягнути з відповідача суму оплати послуг адвоката у розмірі 7500 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2-6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У підтвердження вимоги про стягнення витрат на оплату послуг адвоката позивачем надано копію договору про надання правової допомоги та представництво інтересів від 01.03.2021, рахунку № 001 від 24.03.2021, платіжне доручення № 216 від 25.03.2021 на суму 7500,00 грн. з призначенням платежу «оплата за надання правничої допомоги згідно договору б/н від 01.03.2021, рахунку № 001 від 24.03.2021», копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №1076 від 08.10.2013, ордер про надання правничої допомоги серія ВК № 1018860.

Відповідно до п. 1.1 договору за цим договором клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати йому правничу допомогу та юридичні послуги, в тому числі консультаційного характеру, в письмовій або усній формі, в обсязі та на умовах, визначених цим договором, а клієнт зобов`язується сплатити винагороду за надану адвокатом правничу допомогу та юридичні послуги, відшкодувати фактичні витрати адвоката, понесені ним у зв`язку з виконанням цього договору.

Згідно із п. 1.2 договору безпосередній зміст правничої допомоги адвоката за цим договором полягає в забезпеченні реалізації прав клієнта, наданні йому правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, у справі за позовом клієнта до Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроспецторг АС» про стягнення боргу за договором купівлі-продажу №26/052020 та наданні інших видів правничої допомоги пов`язаних з розглядом даної справи у господарському суді.

Пунктом 2.2 договору сторони визначили, що гонорар адвоката визначається сторонами у фіксованому розмірі і становить 7500,00 грн., які клієнт зобов`язаний сплатити до подання позовної заяви до суду.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони у справі викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката від відповідача не надходило.

Факт сплати клієнтом адвокату грошових коштів у сумі 7500 грн. 00коп. відповідно до п. 2.2 договору підтверджується платіжним дорученням № 216 від 25.03.2021.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача.

Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Зазначений висновок відповідає також позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" тлумачить "гонорар успіху" як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру.

За наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат Європейського суду з прав людини керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат, що відображено також у справі "Пакдемірлі проти Туреччини".

За таких обставин, суд доходить висновку про те, що позивачем доведено факт надання адвокатом Нікольченко Б.Б. вказаних послуг та сплату 7500 грн. 00коп. за надання правової допомоги.

В той же час, враховуючи часткове задоволення позову, суд присуджує до відшкодування позивачу з Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроспецторг АС» понесені витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 7245 грн. 99 коп.

Керуючись ст. 123, 129, 236-239, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроспецторг АС», вул. Чернігівський шлях, 24а, м. Мена, Чернігівська область, 15600, код 41197208, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТ-ГРУП», вул. Млинівська, 3а, м. Рівне, 33027, код 37574632, заборгованість у розмірі 29868 грн. 87 коп., пеню у сумі 2142 грн. 44 грн., 3 % річних у сумі 776 грн. 91 коп., інфляційні втрати у сумі 1628 грн. 93 коп., витрат на послуги адвоката у сумі 7245 грн. 99 коп. та судовий збір у сумі 2193 грн. 11 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення підписаний 16.06.2021.

Суддя М.О. Демидова