ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/938/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання П`ятак А.С.

за участю представників учасників процесу:

прокурора Кадацька Д.М., посвідчення № 058455 від 03.12.2020 року,

першого відповідача Дейнега К.В., самопредставництво, посвідчення № 1792

другого відповідача - Скриннік І.А., адвокат, ордер серія АХ № 1047072 від 15.04.21 року,

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова, місто Харків, в інтересах держави,

до відповідачів:

першого відповідача Харківської міської ради, місто Харків,

другого відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Аклор", місто Харків,

про визнання незаконним та скасування рішень органу місцевого самоврядування,-

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/938/21

ВСТАНОВИВ:

Керівник Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави звернувся до господарського суду Харківської області із позовної заявою до відповідачів, Харківської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Аклор", про визнання незаконним та скасування підпункту 5.1., 5.2. пункту 5 додатку № 1 до рішення 37 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів" від 19 серпня 2020 року № 2229/20, а також визнання незаконним та скасування пункту 15 додатку № 1 до рішення 3 сесії Харківської міської ради Харківської області 8 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок" від 24 лютого 2021 року № 49/21.

24 березня 2021 року, ухвалою господарського суду Харківської області, позовну заяву залишено без руху, із наданням прокурору строку на усунення недоліків - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Вказана ухвала знаходиться у точці видачі/доставки, про що свідчить відстеження з офіційного сайту АТ "Укрпошта" за трек номером судової кореспонденції від 31 березня 2021 року. Водночас, 30 березня 2021 року (тобто через шість днів після постановлення ухвали), на виконання вимог ухвали суду, прокурор усунув недоліки, які послугували підставою для залишення позовної заяви без руху, шляхом направлення заяви про усунення недоліків (вх. № 7127). Ухвалою від 31 березня 2021 року прийнято позовну заяву Керівника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова до розгляду та відкрити провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження.

13 квітня 2021 року, через канцелярію суду прокурором представлено клопотання (вх. № 8372), за змістом якого просить долучити до матеріалів справи копії проекту землеустрою та поземельної книги. 15 квітня 2021 року, ухвалою господарського суду Харківської області, запропоновано Керівнику Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова надати суду обґрунтування неможливості подання у вказаний законом строк з причин, що не залежали від нього, доказів (копій проекту землеустрою та поземельної книги), а також надати докази скерування доказів учасникам даної справи або, відповідно обґрунтувати наявність причин для відсутності такого скерування. 07 травня 2021 року, на виконання вимог ухвали, прокурор надав докази скерування суб`єктному складу учасників справи копій проекту землеустрою та поземельної книги (вх. № 10427). Дані документи долучені до матеріалів справи протокольною ухвалою від 11 травня 2021 року. Крім того, в судовому засіданні 11 травня 2021 року судом встановлено прокурору строк на подання обґрунтувань неможливості подання доказів до 14 травня 2021 року. 27 травня 2021 року прокурором скеровано пояснення (вх. № 12387) в яких, з посиланням на конкретні обставини, просить визнати поважними причини неподання доказів (копій проекту землеустрою та поземельної книги) у строк, встановлений процесуальним законом. При цьому, суд констатує, що даний документ був поданий поза межами встановленого судом строку (27 травня 2021 року проти 14 травня 2021 року). Заяв чи клопотань, в порядку статті 119 Господарського процесуального кодексу України, на продовження процесуального строку, прокурором не представлено. 31 травня 2021 року, ухвалою господарського суду Харківської області, продовжено Керівнику Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова процесуальний строк на подання пояснень до 27 травня 2021 року. Прийнято до розгляду із залученням до матеріалів справі письмові пояснення (вх. № 12387 від 27 травня 2021 року). Задоволено в сукупності клопотання Керівника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова (вх. № 8372 від 13 квітня 2021 року) про долучення доказів, з урахуванням клопотання (вх. № 10424 від 07 травня 2021 року) та письмових пояснень (вх. № 12387 від 27 травня 2021 року). Визнано поважними причини пропуску строку на подання доказів Керівнику Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова. Встановлено Керівника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова додатковий строк для надання доказів до 27 травня 2021 року. Долучено до матеріалів справи додані до клопотання Керівника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова (вх. № 8372 від 13 квітня 2021 року) докази, та подальший розгляд справи вести з їх урахуванням.

21 квітня 2021 року першим відповідачем сформовано та представлено до суду клопотання про залишення позову без розгляду (вх. № 9119 від 21 квітня 2021 року), в якому зазначає, що прокурором не обґрунтовано наявність встановлених законом підстав представництва інтересів держави при зверненні з позовом у даній справі. 26 квітня 2021 року суд встановив прокурору строк на висвітлення його позиції по клопотанню першого відповідача про залишення позову без розгляду до 07 травня 2021 року. 28 квітня 2021 року прокурором надано заперечення на клопотання першого відповідача про залишення позову без розгляду (вх. № 9744 від 28 квітня 2021 року). 30 квітня 2021 року другий відповідач надав пояснення (вх. № 10009) у яких підтримав заявлене першим відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду. 11 травня 2021 року перший відповідач надав до суду клопотання про залишення позову без розгляду (вх. № 10457), з підстави відсутності доказів дотримання прокурором порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру". 11 травня 2021 року, протокольною ухвалою суду, встановлено прокурору строк на подання заперечень з приводу клопотання першого відповідача про залишення позову без розгляду до 19 травня 2021 року. 21 травня 2021 року, визначаючи свою позицію по клопотанню першого відповідача про залишення позову без розгляду, прокурор надав заперечення (вх. № 11694). 24 травня 2021 року, ухвалою господарського суду Харківської області, продовжено Керівнику Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова процесуальний строк на подання пояснень з поставленого судом питання до 21 травня 2021 року. 13 травня 2021 року другий відповідач надав пояснення (вх. № 10857) у яких підтримав заявлене першим відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду. Ухвалою від 31 травня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотань Харківської міської ради (вх. № 9119 від 21 квітня 2021 року та вх. № 10457 від 11 травня 2021 року) про залишення позову без розгляду.

Під час підготовчого провадження, через реалізацію прав за статтями 42, 161, 165, 166, 167, 178 Господарського процесуального кодексу України сторонами сформовано та представлено суду заяви по суті справи: - відзив першого відповідача (вх. № 9121 від 21 квітня 2021 року) та другого відповідача (вх. № 9223 від 22 квітня 2021 року), прийнятий до розгляду протокольною ухвалою суду від 26 квітня 2021 року, - відповідь на відзив (вх. № 9746 від 28 квітня 2021 року), прийнята до розгляду протокольною ухвалою від 11 травня 2021 року, - заперечення першого відповідача (вх. № 10508 від 11 травня 2021 року) та другого відповідача (вх. № 10010 від 30 квітня 2021 року), прийняті до розгляду протокольною ухвалою від 11 травня 2021 року.

31 травня 2021 року, протокольними ухвалами суду, на підставі статей 177, 181, пункту 18 частини 2 статті 182, частини 6 ст. 183, пункту 3 частини 2 статті 185, частини 5 статті 185, статей 195, 232 ГПК України, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 31 травня 2021 року. 31 травня 2021 року суд розпочав розгляд справи по суті. 31 травня 2021 року оголошено перерву по розгляду справи по суті до 14 червня 2021 року.

14 червня 2021 року у судовому засіданні, відповідно до статті 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено такі обставини.

Як зазначає прокурор, вивченням питання наявності підстав для представництва інтересів держави у сфері земельних відносин, встановлено порушення вимог законодавства під час надання ТОВ "Аклор" в оренду земельних ділянок комунальної власності поза процедурою проведення земельних торгів.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15 листопада 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Гончаренко Т.А., ТОВ "АКЛОР" прийняв у власність нежитлову будівлю літ. "Г-2", загальною площею 254 кв. м., що знаходиться за адресою Маршала Жукова, будинок 2-А. Право власності на вказану нежитлову будівлю зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 листопада 2017 року, номер запису про право власності 23383628. Дана нежитлова будівля розташована на земельній ділянці, площею 4,9121 га із кадастровим номером :07:001:0092, для будівництва багатофункціональної спортивної арени та реконструкції нежитлової будівлі літ. "Г-2" по проспекту Маршала Жукова, будинок 2-А, під допоміжні приміщення для забезпечення проведення матчів фінальної частини Чемпіонату Європи 2015 з баскетболу.

Підпунктом 4.1. пункту 4 додатку 1 до рішення 32 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів" від 18 грудня 2019 року № 1895/19 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (кадастровий номер :07:001:0092) площею 4,9121 га із земель територіальної громади міста Харкова по проспекту Маршала Жукова, будинок 2-Б для будівництва багатофункціональної спортивної арени та реконструкції нежитлової будівлі літ. "Г-2" по проспекту Маршала Жукова, будинок 2-А під допоміжні приміщення для забезпечення проведення матчів фінальної частини Чемпіонату Європи 2015 з баскетболу. Фінансування робіт із землеустрою забезпечено за рахунок коштів ТОВ "Аклор" (підпункт 4.2. пункту 4 вказаного рішення).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-019 від 05 квітня 2019 року земельна ділянка із кадастровим номером :07:001:0092 була зареєстрована 16 квітня 2013 року.

Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 додатку 4 до рішення 33 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів" від 26 лютого 2020 року за № 2009/20 ТОВ "Аклор" погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (кадастровий номер :07:001:0092) площею 4,9121 га із земель територіальної громади міста Харкова на земельні ділянки, в тому числі ділянка 1 площею 4,2888 га для будівництва багатофункціональної спортивної арени та реконструкції нежитлової будівлі літ. "Г-2" по проспекту Маршала Жукова, будинок 2-А під допоміжні приміщення для забезпечення проведення матчів фінальної частини Чемпіонату Європи 2015 з баскетболу. Фінансування робіт із землеустрою забезпечено за рахунок коштів ТОВ "Аклор" (підпункт 4.2. пункту 4 вказаного рішення).

При цьому, підпунктом 5.1. пункту 5 додатку 1 до рішення 35 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів" від 22 квітня 2020 року № 2089/20, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення земельної ділянки (кадастровий номер :07:001:0121) площею 4,2888 га із земель територіальної громади міста Харкова для будівництва багатофункціонального комплексу по проспекту Маршала Жукова, будинок 2-Б. Будівництво об`єкту ухвалено здійснювати з урахуванням знесення нежитлової будівлі літ. "Г-2", в межах земельної ділянки (кадастровий номер :07:001:0121), яка належить ТОВ "Аклор" на праві приватної власності.

Таким чином земельна ділянка (кадастровий номер :07:001:0121) була сформована в результатів поділу земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0092.

Як вказує прокурор, нежитлова будівля літ. "Г-2", загальною площею 254,0 кв. м. знаходиться в приватній власності ТОВ "Аклор", на підтвердження чого надає Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16 березня 2021 року за № 248394950.

Відповідно до пункту 15 додатку 1 до рішення 3 сесії Харківської міської ради 8 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок" від 24 лютого 2021 № 49/21 ТОВ "Аклор" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею 4,2888 га (кадастровий номер :07:001:0121) зі зміною цільового призначення та ухвалено змінити цільове призначення земельної ділянки площею 4,2888 га (кадастровий номер :07:001:0121) на "для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури" для будівництва багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури по проспекту Маршала Жукова, будинок 2-Б (Немишлянський район). Крім цього, надано в оренду строком до 01 березня 2023 року земельну ділянку площею 4,2888 га (кадастровий номер :07:001:0121) комунальної власності за рахунок земель житлової та громадської забудови для будівництва багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури проспекту Маршала Жукова, будинок 2-Б (Немишлянський район).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підпункти 5.1., 5.2. пункту 5 додатку № 1 до рішення 37 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів" від 19 серпня 2020 року № 2229/20, а також пункт 15 додатку № 1 до рішення 3 сесії Харківської міської ради Харківської області 8 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок" від 24 лютого 2021 року № 49/21, прийняті з порушенням статей 124, 134, 135 Земельного кодексу України, а саме без проведення відповідно земельного аукціону, у зв`язку з чим прийняті рішення є незаконними. Крім цього, прокурор зазначає, що площа забудови нежитлової будівлі літ. "Г-2" проспекту Маршала Жукова, будинок 2-Б становить лише 0,59% від площі земельної ділянки, яка відведення ТОВ "Аклор". Також прокурор звертає увагу у позові, що зі змісту оскаржуваного рішення в частині, що стосується цільового використання вбачається, що земельна ділянка з кадастровим № :07:001:0121 площею 4,2888 га надається ТОВ "Аклор" для будівництва багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, а не для обслуговування та експлуатації нежитлових будівель літ. "Г-2".

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Виходячи з предмету даного спору, предметом оцінки та дослідження є обставин щодо наявності підстав прийняття Харківською міською радою рішень про надання в оренду землі за процедурою передбаченою статтями 122, 123 124 та частиною 2 статті 134 Земельного кодексу України, тобто без проведення земельних торгів.

Відповідно до частини 2 статті ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами у відповідності до статті 74 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Відповідно до вимог статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України.

З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що органи місцевого самоврядування, здійснюють управління і самостійно вирішують питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Такі ж положення закріплені в статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються Конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними, що кореспондується із вимогами частини З статті 24 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Згідно з пунктом 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до пункту 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад, належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з приписами частини 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Частиною 5 статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

При цьому, враховуючи вимоги статті 19 Конституції України, територіальна громада міста Харкова як власник спірної ділянки делегує Харківській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Тобто, воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно із статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Харківська міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Статтею 122 Земельного кодексу України визначено що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частин 1, 2 статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Порядок надання земельних ділянок регулюється Земельним кодексом України.

Відповідно до пункту 1 статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (частина 2 статті 123 Земельного кодексу України).

За приписами статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації.

Прокурором звернуто увагу, що можливість отримання земельної ділянки в оренду без проведення земельних торгів передбачена чинним земельним законодавством з метою розміщення та обслуговування об`єктів нерухомого майна, які вже перебувають у власності особи, яка звертається до органу місцевого самоврядування з проханням надати їй земельну ділянку в оренду.

Суд не погоджується з цим твердженням, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно з частини 2 статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Приписами частини 1 статті 134 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Такими випадками за змістом частини 2 статті 134 Земельного кодексу України є: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. У такому разі земельні ділянки державної чи комунальної власності (або права на них) не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

Частина 2 статті 134 Земельного кодексу України не ставить підстави продажу права оренди земельної ділянки без застосування конкурентних засад в залежність від розміру об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), розташованих на земельній ділянці, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб та виду використання земельної ділянки.

Як вбачається із матеріалів справи, на земельній ділянці з кадастровим номером :07:001:0121, наданій у користування другому відповідачу, розташовано об`єкт нерухомого майна, що належить на праві приватної власності останньому, що виключає відчуження вказаної земельної ділянки виключно на конкурентних засадах.

За вимогами статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 Закону визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ТОВ Аклор зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: проспект Маршала Жукова, будинок 2-А, нежитлова будівля літ "Г-2", загальною площею 254,0 кв. м.

Згідно зі статтею 34 Закону України "Про державний земельний кадастр", на кадастровому плані земельної ділянки відображаються, зокрема, контури об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.

Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, що є складовою проекту землеустрою, контури вищевказаних об`єктів та їх умовні позначення відображені на кадастровому плані земельної ділянки (кадастровий номер :07:001:0121). Аналогічні відомості щодо об`єктів нерухомого майна (контури будівель) були відображені на кадастровому плані у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-020. Вищевказані факти органами прокуратури визнаються сумніву не піддаються.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки кадастровий номер :07:001:0121 відбулась 13 квітня 2020 року, тобто передувала прийняттю Харківською міською радою рішень "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів" № 2229/20 від 19 серпня 2020 року та "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок" від 24 лютого 2021 року № 49/21.

Відповідно до Закону України "Про державний земельний кадастр", державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про державний земельний кадастр" відомості Державного земельного кадастру є офіційними.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Харківська міська рада, діючі на підставі чинного законодавства, в межах наданих повноважень, прийняла оскаржуване рішення. Крім того, враховуючи, що право оренди набуте в результаті проведення державними органами законодавчо встановлених процедур, то відповідальність за вказані процедури не може покладатися на другого відповідача, який розраховувала на їх належність та легітимність.

Крім того, судом встановлено, що твердження прокурора про розмір земельної ділянки, на отримання якої має право другий відповідач, має відповідати площі, яку безпосередньо займають нежитлові споруди (виключно площу під об`єктами нерухомого майна) або може бути дещо більшою (у разі необхідності обслуговування цих об`єктів) не ґрунтується на нормах чинного законодавства України та спростовується матеріалами справи.

У відповідності до частини 1 статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру

Проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за відповідним проектом. Склад проекту землеустрою визначається статтею 50 Закону України "Про землеустрій".

Ключову роль у питанні раціонального (чи не раціонального) використання земельної ділянки відіграє саме проект землеустрою, за яким таку ділянку було відведено у користування, позаяк саме у ньому враховуються усі особливості формування ділянки. Так, в силу специфіки місцевості, виду господарської діяльності, логістичних параметрів та багатьох інших чинників, площа (та, зокрема, і "геометричні розміри") земельної ділянки може перевищувати площу нерухомості, яка на такій ділянці знаходиться. При поданні позову з підстав (надмірність площі земельної ділянки порівняно з площею розташованої на ній нежитлової будівлі), які заявляє прокурор у даній справі, слід враховувати, що одним із можливих способів доказування, крім експертизи, є саме обставини наявності недоліків або неточностей у розробленому проекті землеустрою чи той факт, що проект землеустрою не відповідає вимогам закону або є необґрунтованим. Сама по собі констатація факту того, що площа відведеної земельної ділянки є більшою у математичному порівнянні з площею нерухомості, без обґрунтування належними та допустимими доказами, не може вважатися належним обґрунтуванням позову та не дає підстав для його задоволення.

Доведення обставин, пов`язаних з обґрунтованістю землевпорядної документації, в тому числі щодо розміру земельної ділянки покладається на сторони в судовому процесі. При цьому відповідно до загальних засад господарського судочинства, визначених статтями 2, 13, 14, 74, 86, 237 Господарського процесуального кодексу України, позивач (яким в даному разі є прокурор, який не визначаючи орган, в інтересах якого подається позов, набуває статусу позивача) у справах зазначеної категорії повинен довести належними доказами ту обставину, що неналежними доказами є розроблений на замовлення відповідача проект землеустрою чи технічна документація із землеустрою, в яких власне і визначається конкретна площа земельної ділянки. Сам по собі факт перевищення площі відведеної земельної ділянки над площею, займаною об`єктами нерухомості та необхідною для їх обслуговування, не може бути самостійною підставою для визнання такої передачі землі незаконною та задоволення відповідного позову. У зв`язку з цим, оскаржуючи законність передачі земельної ділянки у користування з мотивів неспівмірності площі відведеної земельної ділянки порівняно з площею будівлі, розташованої на цій земельній ділянці, саме позивач повинен належними і допустимими доказами довести розмір земельної ділянки, який є дійсно необхідним для обслуговування та експлуатації розміщеного на землі майна, що відповідає принципу диспозитивності господарського судочинства, закріпленого у статті 14 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, державні будівельні норми, "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92", затверджені наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 за № 44; Державні будівельні норми ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій, затверджені Наказом Мінрегіону № 104 від 26 квітня 2019 року, Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів, затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 № 173; Державні будівельні норми "Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005", затверджені наказом Держбуду України від 18.05.2005 №80 не містять норм, які б прямо встановлювали нормативи розміру та межі земельних ділянок, не ставлять в залежність площу земельної ділянки від розміру нерухомого майна, що розташоване на ній, як і не ставить площу відведеної земельної ділянки в залежність від площі споруд, що на них знаходиться.

В пункті 6.1 Державні будівельні норми "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92", на який посилається прокурор, а також у примітках 1 та 2 вказується, що для розрахунку установ і підприємств обслуговування слід враховувати нормативи забезпеченості, які відображають соціально гарантований рівень відповідно до таблиці 6.1. Наведені у таблиці 6.1 нормативи є усередненими показниками по Україні (з розбивкою на міські і сільські поселення) і у кожному конкретному випадку підлягають уточненню у процесі проектування залежно від демографічного прогнозу, величини поселення і його місця у системі розселення, виробничого і соціально-культурного потенціалів тощо.

Необґрунтованим та безпідставним є посилання прокурора на пункт 3.25 та пункт 3.25а ДБН 360-92, як на підставу визначення площі земельної ділянки під нежитловими будівлями, оскільки ці норми передбачають, що відстань до сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1.0 м. а відстань між житловими будинками та господарськими спорудами слід приймати відповідно від санітарних норм. Отже, пункт 3.25а ДБН 360-92 також не визначає площу земельної ділянки, а в цьому пункті мова йде про відстань між житловими будинками та господарськими спорудами, а також відстань до сусідньої земельної ділянки. Крім того, ДБН 360-92 передбачають усереднені нормативи, які можуть як зменшуватися, так і збільшуватися в залежності від забезпеченості інженерними системами і комунікаціями, розміщення підсобних будинків і споруд, чисельності населення тощо.

Отже, вказані Державні будівельні норми не встановлюють залежність площі земельної ділянки від площі нерухомого майна, яке на ній розміщене, а тому посилання прокурора в позовній заяві на вказані норми не знайшло свого підтвердження.

Як на тому наголосив Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2018 року у справі № 910/4528/15-г питання обґрунтування розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, потребує спеціальних знань та відповідно до частини 2 статті 18-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" повинно визначатися шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи із урахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил, тощо. Проте позивачем така експертиза заявлена не була.

Прокурором не доведено належними та допустимими доказами необхідності використання другим відповідачем земельної ділянки у меншому розмірі та не наведено жодних порушень чинного законодавства при затвердженні проекту землеустрою спірної земельної ділянки, наявності недоліків або неточностей у розробленому проекті землеустрою, не відповідності такого проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Напроти, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки другому відповідачу був розроблений та погоджений з усіма необхідними службами, прокурором відповідні обставини не спростовані. Крім того, суд звертає критичну увагу на правову природу ДБН, змістом яких прокурор частково обґрунтовує свою правову позицію.

Згідно із статті 1 Закону України "Про стандартизацію" поняття стандарт охоплюється більш ширшим нормативний документ, під яким розуміють документ, який встановлює правила, загальні принципи чи характеристики різних видів діяльності або їх результат. Цей термін охоплює такі поняття, як стандарт, кодекс усталеної практики та технічні умови . Відповідно до статті 1 зазначеного Закону стандарт - документ, розроблений на основі консенсусу та затверджений уповноваженим органом, що встановлює призначені для загального і багаторазового використання правила, інструкції або характеристики, котрі стосуються діяльності чи її результатів, у тім числі продукцію, процеси або послуги, дотримання яких є необов`язковим. Стандарт може містити вимоги до термінології, позначок, пакування, маркування чи етикетування, які застосовуються до певної продукції, процесу чи послуги.

Якщо керуватися зазначеними вище, державні будівельні норми та правила визначають загальні правила, інструкції або характеристики, що стосуються діяльності чи її результатів, у тім числі продукцію, процеси або послуги. В нормативних документах містяться технічні, техніко-економічні та інші розрахункові величини і нормативні вимоги, якими необхідно керуватися у проектуванні в будівництві Зазначені акти та норми називають технічними, що визначають відносини людини з природою, на відміну від правових норм, які регулюють відносини людей. Важливою особливістю будівельного законодавства є наявність системи нормативно-технічної документації, тобто актів технічного нормування, які регламентують технічні процеси проектування об`єктів будівництва і здійснення будівельно-монтажних робіт, а також містять технічні вимоги до застосовуваних у будівництві матеріалів, конструкцій і виробів. Це - будівельні норми і правила, стандарти на будівельні матеріали, деталі і конструкції, різноманітні інструкції, норми, правила та інші акти технічного нормування.

Державні будівельні норми та правила відповідно до статті 4 Цивільного кодексу України не належать до актів цивільного законодавства. Такими Цивільний кодекс України визначає Конституцію України, Цивільний кодекс України, закони України, прийняті відповідно до Конституції та цього кодексу, акти Президента України у випадках, встановлених Конституцією України, постанови Кабінету Міністрів. Згідно з частиною 5 статті 4 Цивільного кодексу України інші органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно - правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом. А в Конституції України та інших законах України про державні будівельні норми як регулятор цивільних відносин нічого не згадується.

Правові норми, що визначають права і обов`язки суб`єктів, згідно з чинним законодавством України повинні бути належно оприлюднені. Адже відповідно до статті 57 Конституції України кожному гарантується право знати свої права і обов`язки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Такі самі закони та нормативно-правові акти не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності від 10 червня 1997 року закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України не пізніш як у п`ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях. Офіційними друкованими виданнями є: Офіційний вісник України; газета Урядовий кур`єр. Офіційними друкованими виданнями, в яких відбувається офіційне оприлюднення законів та інших актів Верховної Ради України, є також газета Голос України, Відомості Верховної Ради України. Офіційним друкованим виданням, в якому здійснюється офіційне оприлюднення законів, актів Президента України, є також інформаційний бюлетень Офіційний вісник Президента України. Громадяни, державні органи, підприємства, установи, організації під час здійснення своїх прав і обов`язків повинні застосовувати закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, опубліковані в офіційних друкованих виданнях або одержані у встановленому порядку від органу, який їх видав (пункт 3 зазначеного Указу Президента).

Проте, державні будівельні норми не оприлюднюються в офіційних друкованих виданнях. Нормативні документи, в тому числі і державні будівельні норми, публікуються в Інформаційному бюлетені Міністерства регіонального розвитку та будівництва України. Очевидно, таке положення зазначеного наказу суперечить зазначеним вище нормам Указу Президента України, який вищий за своєю юридичною силою. Адже Інформаційний бюлетень Міністерства регіонального розвитку та будівництва України не належить до офіційних джерел оприлюднення нормативно-правових актів.

Крім того, в пункті 2 Указу Президента України "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності" зазначено, що нормативно-правові акти можуть бути опубліковані в інших друкованих виданнях лише після їх офіційного оприлюднення у встановленому в цьому Указі порядку. Нормативно-правові акти, опубліковані в інших друкованих виданнях, мають інформаційний характер і не можуть бути використані для офіційного застосування.

З матеріалів справи встановлено, що за результатами формування земельної ділянки (кадастровий номер :07:001:0121) відповідні відомості внесені в Державний земельний кадастр, а право власності на земельну ділянку зареєстровано за Харківською міською радою. В результаті проведення дій щодо формування земельних ділянок оновлюються та вносяться до Державного земельного кадастру відомості про стан земель, розміри та кількість земельних ділянок, що дозволяє створити реальний інструмент контролю за змінами, що відбуваються, а наявність актуальних відомостей про правовий режим їх використання та суб`єктів земельних відносин - конкретизувати адресну спрямованість при реалізації природоохоронних заходів та персоніфікувати відповідальність за використання земельних ділянок не за цільовим призначенням або з порушенням земельного законодавства. Проведення процесу формування земель комунальної власності сприяє інвестиційній привабливості земель, що сприятиме збільшенню доходів бюджетів усіх рівнів за рахунок зростання надходжень від плати за землю в результаті актуалізації відомостей про суб`єктів земельних відносин та земельні ділянки, що підлягають оподаткуванню. З огляду на викладене, розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження хоча й здійснювалось заявником з метою отримання земельної ділянки в користування, однак вчинено саме в інтересах територіальної громади з метою формування такої земельної ділянки.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц.

Таким чином, оскаржуване рішення Харківської міської ради про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів вчинене саме в інтересах територіальної громади, з метою формування актуальних даних Державного земельного кадастру. При цьому прокурором не доведено того, що оскаржуване рішення порушило права чи охоронювані законом інтереси, зокрема, територіальної громади міста Харкова як власника земельної ділянки з приводу якої точиться спір.

Наведений висновок суду узгоджується із постановою Верховного Суду від 03 березня 2021 у справі № 910/12366/18, а також від 30 березня 2021 року у справі № 922/1323/20 (зі спору, що виник з подібних правовідносин), в яких касаційний суд сформулював, що ключову роль у питанні раціонального (чи не раціонального) використання земельної ділянки відіграє саме проект землеустрою, за яким таку ділянку було відведено у користування, позаяк саме у ньому враховуються усі особливості формування ділянки. Так, в силу специфіки місцевості, виду господарської діяльності, логістичних параметрів та багатьох інших чинників, площа (та, зокрема, і "геометричні розміри") земельної ділянки може перевищувати площу нерухомості, яка на такій ділянці знаходиться. При поданні позову з підстав (надмірність площі земельної ділянки порівняно з площею розташованої на ній нежитлової будівлі), які заявляє прокурор у даній справі, слід враховувати, що одним із можливих способів доказування, крім експертизи, є саме обставини наявності недоліків або неточностей у розробленому проекті землеустрою чи той факт, що проект землеустрою не відповідає вимогам закону або є необґрунтованим. Сама по собі констатація факту того, що площа відведеної земельної ділянки є більшою у математичному порівнянні з площею нерухомості, без обґрунтування належними та допустимими доказами, не може вважатися належним обґрунтуванням позову та не дає підстав для його задоволення.

Посилання прокурора на правову позицію викладену у постановах Верховного суду України у справі № 910/1356/13 та у справі № 910/4528/15-г не приймається судом з огляду на наступне.

Верховний Суд України свого часу визначав, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (постанова Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 444/2909/15-ц). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та залишаючи в силі рішення місцевого господарського суду в справі № 910/4528/15-г, яким було задоволено позов заступника прокурора міста Києва про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 23 жовтня 2013 року № 419/9907 "Про передачу ТОВ"Вагра" земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку на вул. Волгоградській, 25 у Солом`янському районі м. Києва" і визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,1521 га, розташованої на вул. Волгоградській, 25 у Солом`янському районі м. Києва, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 09 лютого 2018 року дійшов висновку, що в першу чергу, ТОВ "Вагра" в своєму клопотанні від 22 лютого 2013року, а в другу чергу, Київська міська рада у спірному рішенні від 23 жовтня 2013 року незаконно об`єднали в одне ціле земельну ділянку саме для нового будівництва та земельну ділянку саме для обслуговування та експлуатації житлового будинку на вул. Волгоградській, 25, оскільки отримання права оренди на вказані земельні ділянки мало відбуватися в абсолютно різному порядку. Відтак законним є висновок суду першої інстанції про прийняття рішення Київської міської ради від 23 жовтня 2013 року № 19/9907 без проведення земельних торгів з порушенням вимог норм статей 120, 124, 134, 135 Земельного кодексу України.

У свою чергу, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передаючи справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 910/1356/13 виходив передусім з тих обставин, що за спірним рішенням Київської міської ради земельна ділянка надавалась фізичній особі-підприємцю Рахімову Г. В. для будівництва, експлуатації та обслуговування дитячого кафе з дитячим майданчиком, але ні саме рішення, ні укладений на його виконання договір купівлі-продажу від 24 грудня 2010 року не містять відомостей про розташування на земельній ділянці будь-якого нерухомого майна.

На відміну від справи № 910/4528/15-г і справи № 910/1356/13, у справі, що розглядається, суд виходить із фактичних обставин про те, що на спірній земельній ділянці розташована нежитлова будівля літ. Г-2, яка належить ТОВ Аклор на праві приватної власності, а на підставі оспорюваного рішення міської ради передається сформована відповідно до вимог чинного законодавства земельна ділянка. Аналіз висновків, зроблених у вказаній справі, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду, на які посилається скаржник, оскільки зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших предмета і підстав заявленого позову, фактичних обставин, встановлених судами у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовлюють прийняття відповідного рішення, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними.

В позовній заяві прокурором зазначено, що громаді міста Харкова нанесена матеріальна шкода у вигляді упущеної вигоди, оскільки право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :07:001:0121 повинно було бути продано з земельних торгів. Втім ,суд не погоджується із такою позицією прокурора, оскільки в сфері земельних відносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Незаконне відчуження землі ослаблює основи місцевого самоврядування, що також потребує прокурорського реагування у межах наданої Конституції України компетенції.

Втім прокурором не визначено посилання на неможливість передачі земельної ділянки від Харківської міської ради до другого відповідача, а також не представлено достовірних доказів, що при іншому способі передачі земельної ділянки в оренди в місцевий бюджет гарантовано надійшли грошові кошти в більшому розмірі. Тобто, прокурор базує свою позицію на припущеннях, які не доведені в площі доказової бази.

Стосовно доводів прокурора, що намір Харківської міської ради та другого відповідача спрямовані на отримання земельної ділянки для нового будівництва, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на такі категорії: б) землі житлової та громадської забудови; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідно до частини 5 статті 20 Земельного кодексу України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

За змістом положень частини 1 статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Така містобудівна документація на місцевому рівні відповідно до статті 16 зазначеного Закону розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру, який відповідно до статті 193 Земельного кодексу України є єдиною державною геоінформаційною системою відомостей про землі, розташованих в межах кордонів України, у якій зазначене їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Так, зі змісту наявної у матеріалах справи пояснювальної записки до технічної документації земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0092, вбачається, що метою розробки документації із землеустрою є виконання поділу земельної ділянки із земель територіальної громади міста Харкова для корегування меж земельної ділянки та приведення її до фактичного використання.

Надалі, пунктом 15 додатку 1 до рішення 3 сесії Харківської міської ради 8 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок" від 24 лютого 2021 № 49/21 ТОВ "Аклор" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею 4,2888 га (кадастровий номер :07:001:0121) зі зміною цільового призначення та ухвалено змінити цільове призначення земельної ділянки площею 4,288 га (кадастровий номер :07:001:0121) на "для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури" для будівництва багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури по проспекту Маршала Жукова, будинок 2-Б (Немишлянський район).

Встановлення цільового призначення спірної земельної ділянки із категорією - землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови відбулось 13 квітня 2020 року (Витяг з Державного земельного кадастру про поземельну ділянку) № НВ-020.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації.

Оскільки прокурором, як позивачем, не доведено того, що спірні рішення Харківської міської ради були прийняті із порушенням вимог закону, то підстави для визнання їх незаконними та скасування - відсутні, а відтак позовні вимоги прокурора задоволенню не підлягають.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Виконуючи імперативні вимоги статті 238 Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає, що через відмову в позову, судові витрати не покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 194 - 196, 201, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 ГПК України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "15" червня 2021 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/938/21