ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 справа № 914/854/21

Суддя Юркевич М.В., при секретарі Кравчук І.В., розглянувши матеріали

позовної заяви: Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудізол», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ Фрут Капітал», м. Городок Львівська область

про: стягнення 140 311,99 грн. заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача: Андрусишин Р.О. - представник

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецбудізол» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ Фрут Капітал» про стягнення 140 311,99 грн. заборгованості за договором підряду №1006-19 від 10.06.2019р.

Ухвалою від 09.04.2021р. було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та надано строк для подання відзиву та відповіді на відзив.

21.04.2021р. від відповідача поступив відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд застосувати позовну давність до вимог, строк давності яких закінчився та відмовити позивачу у стягненні з відповідача пені в сумі 27 386,04 грн.

Станом на 01.06.2021р. від позивача відповіді на відзив не поступало.

Ухвалою від 01.06.2021р. розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження було призначено на 15.06.2021р.

В судове засідання 15.06.2021р. з`явився представник позивача. Відповідач явку свого уповноваженого представника в засідання не забезпечив.

Так, беручи до уваги те, що відповідачем було висловлено свою позицію щодо розглядуваного спору у поданому ним відзиві, інших заяв та клопотань по суті розгляду справи ним не подавалося, суд дійшов висновку розглядати спір на підставі поданих сторонами доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, після з`ясування обставин справи та дослідження доказів, судом було встановлено наступне:

10.06.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецбудізол» (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТБ Фрут Капітал» (відповідачем) було укладено договір підряду №1006-19, за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується виконати власними силами та на власний ризик роботи з гідроізоляції очисного резервуара площею 880 м. кв., а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці роботи.

Відповідно до п. 2.1. договору, вартість робіт передбачених цим договором становить 264 000,00 грн., і є твердою.

Сторони, в п. 2.4. договору домовилися, що авансова плата здійснюється замовником на рахунок підрядника в розмірі 132 000,00 грн. до дати початку робіт. Остаточний розрахунок по договору замовник зобов`язаний провести протягом десяти робочих днів з моменту підписання актів виконаних робіт.

Як зазначає позивач, відповідачем належним чином було проведено авансовий платіж в розмірі 150 000,00 грн.

Крім того, на виконання умов договору, між сторонами було складено акт виконаних робіт №1 від 30.09.2019р., яким підтверджено виконання позивачем замовлених відповідачем робіт з встановлення гідроізоляції. Акт підписано сторонам без зауважень щодо якості та кількості.

05.12.2019р. позивачем було надіслано відповідачу рахунок №150 для здійснення повної оплати за виконані підрядні роботи.

Однак, як наголошує позивач, після отримання рахунку відповідач лише частково здійснив його оплату, зокрема 10.04.2020р. позивачу було перераховано 10 000,00 грн. та 09.10.2020р. ще 3 000,00 грн.

Таким чином, на думку позивача у відповідача залишився несплачений борг в розмірі 101 000,00 грн.

В порядку досудового врегулювання спору позивач надсилав до відповідача претензії №162 від 13.04.2020р. та №371 від 17.08.2020р. про погашення заборгованості, однак останній відповіді не надав.

З огляду на наведене, позивач звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача 101 000,00 грн. основного боргу, а також за час прострочення виконання грошового зобов`язання, нарахував останньому 4 643,75 грн. 3% річних, 27 386,04 грн. пені та 7 282,20 грн. інфляційних втрат, які просить суд стягнути з боржника в судовому порядку.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти наявності боргу перед позивачем не заперечив, однак просив суд звернути увагу на розрахунки позивача в частині нарахування пені.

Зокрема, відповідач вважає, що пеня нарахована позивачем всупереч правилам ч. 6 ст. 232 ГК України та поза межами строку позовної давності, передбаченого ч. 2 ст. 258 ЦК України. Відтак, відповідач просив суд при винесенні рішення застосувати до вимог щодо стягнення пені строк позовної давності та відмовити у стягненні пені в розмірі 27 386,04 грн.

При прийнятті рішення, суд виходить з наступного.

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та закону.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ГПК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як встановлено судом, належне виконання позивачем підрядних робіт було зафіксовано сторонами в акті виконаних робіт №1 від 30.09.2019р. Акт підписаний без зауважень та застережень.

Так, сторони попередньо домовилися, що загальна вартість виконаних робіт складає 264 000,00 грн., з яких 132 000,00 грн. замовник оплачує авансом до початку виконання робіт.

Матеріалами справи підтверджується виконання відповідачем умови договору щодо передоплати, яку останній провів в сумі 150 000,00 грн.

Водночас, згідно п. 2.5. договору, остаточний розрахунок по договору замовник зобов`язаний провести протягом десяти робочих днів з моменту підписання актів виконаних робіт.

Таким чином, враховуючи, що сторони підписали акт виконаних робіт 30.09.2019р., то останнім днем остаточного розрахунку за виконані роботи в решта сумі (114 000,00 грн.) є 13.10.2019р. Відтак, з 14.10.2019р. у відповідача почалося прострочення виконання грошового зобов`язання, в ході якого ним ще частково було перераховано позивачу 10.04.2020р. - 10 000,00 грн. та 09.10.2020р. - 3 000,00 грн.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що на день пред`явлення даного позову у відповідача існувала непогашена заборгованість в розмірі 101 000,00 грн.

Як вже зазначалося судом вище, проти наявності основного боргу відповідач не заперечував, в тому числі і в поданому ним відзиві.

З огляду на наведене, беручи до уваги відсутність доказів, які підтверджували б сплату відповідачем 101 000,00 грн. на користь позивача за виконані підрядні роботи, суд дійшов висновку, що в частині стягнення основного боргу позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ГПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що в разі недотримання замовником термінів розрахунків, він сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Так, у відповідності до ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу у строк з 15.10.2019р. по 29.03.2021р. 4 643,75 грн. 3% річних та 7 282,20 грн. інфляційних втрат.

Перевіривши розрахунок позивача, суд підтверджує його правильність та обгрунтованість, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо підстав та порядку здійсненого позивачем нарахування пені в розмірі 27 386,04 грн., суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців, від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Як вбачається з розрахунку пені позивача, така нарахована із суми заборгованості, яка існувала з 15.10.2019р. по 29.03.2021р.

Таким чином, розрахунок пені проведений позивачем поза межами строку встановленого вищенаведеною нормою ст. 232 ГК України.

Додатково, суд наголошує на тому, що таке нарахування пені було можливе починаючи з 15.10.2019р. по 15.04.2020р. (протягом 6 місяців з моменту виникнення прострочення).

Водночас, суд звертає увагу позивача на те, що перебіг строку позовної давності щодо стягнення пені (1 рік) починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В даному випадку, кінцевим строком звернення до суду з вимогою про стягнення пені з відповідача було 15.10.2020р. Однак, позовна заява у розглядуваному спору була подана позивачем лише 05.04.2021р.

Відтак, вимога про стягнення пені заявлена позивачем з пропущенням строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на наведене, заява відповідача про застосування до вимоги позивача, в частині стягнення пені, строку позовної давності підлягає до задоволення.

Відтак, підсумовуючи, суд зазначає, що за наслідками розгляду даної справи встановлено доведеність позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 101 000,00 грн. основного боргу 4 643,75 грн. 3% річних та 7 282,20 грн. інфляційних втрат,

Судовий збір в розмірі 1 826,94 грн., відповідно до ч.4 ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудізол» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ Фрут Капітал» (81500, Львівська область, м. Городок, вул. Артищівська, 9, корп. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудізол» (79041, м. Львів, вул. Городоцька, 207, ) 101 000,00 грн. основного боргу, 4 643,75 грн. 3% річних, 7 282,20 грн. інфляційних втрат та 1 826,94 грн. витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

3. Застосувати до позовних вимог про стягнення пені в розмірі 27 386,04 грн. строк позовної давності.

4. В задоволенні позовних вимог про стягнення 27 386,04 грн. пені відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені в ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16.06.2021р.

Суддя М.В. Юркевич