ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2021 р. Справа № 917/399/15(917/458/21)

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу

за позовною заявою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз", вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36000,

до Державного підприємства "Жовтневий спиртовий завод", вул. Полтавська, буд. 3, м. Карлівка, Карлівський район, Полтавська область, 39503

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

29.03.2021 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" № 06.2/3650 від 24.03.2021 року (вх. № 490/21) до Державного підприємства "Жовтневий спиртовий завод" про стягнення заборгованості в розмірі 566 787,65 грн., з яких: 548 810,57 грн. основний борг за послуги з розподілу природного газу, 2 289,89 грн. 3% річних, 9 445,25 грн. пеня, 6 241,94 грн. інфляційні втрати.

У провадженні господарського суду Полтавської області перебуває справа № 917/399/15 про банкрутство Державного підприємства "Жовтневий спиртовий завод", м. Карлівка, порушена за заявою Карлівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області, м. Карлівка.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 14.05.2015 року (суддя Паламарчук В.В.) прийнято до розгляду заяву Карлівської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндохлодів у Полтавській області про порушення провадження у справі №917/399/15 про банкрутство Державного підприємства "Жовтневий спиртовий завод" відповідно до ст. 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (у редакції від 22.12.2011 р.).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.06.2015 року (суддя Паламарчук В.В.) за заявою Карлівської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Полтавській області порушено провадження у справі № 917/399/15 про банкрутство Державного підприємства "Жовтневий спиртовий завод" відповідно до ст.16 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом. Введено процедуру розпорядження майна боржника на сто п`ятнадцять календарних днів та призначено розпорядником майна Державного підприємства "Жовтневий спиртовий завод" арбітражного керуючого Ковальова І.В.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 22.09.2015 року задоволено клопотання арбітражного керуючого Ковальова І.В. Звільнено арбітражного керуючого Ковальова Івана В`ячеславовича від виконання повноважень розпорядника майна ДП "Жовтневий спиртовий завод" .

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 06.10.2015 року призначено арбітражного керуючого Шишлова Олександра Миколайовича розпорядником майна Державного підприємства "Жовтневий спиртовий завод".

Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач не здійснив оплату за послуги з розподілу природного газу, чим порушив умови господарського зобов`язання.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2021 р. даний позов був переданий на розгляд судді Білоусову С.М.

Ухвалою суду від 30.03.2021 року відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), встановлено строк для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 ГПК України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Ухвала суду від 30.03.2021 року надсилалась рекомендованим листом сторонам за їх юридичними адресами, про що свідчать повідомлення, які міститься в матеріалах справи.

Відповідно до п. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

10.06.2021 року від позивача до суду надійшла заява № 06-2/7476 від 10.06.2021 року (вх. 3 6359) про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 548 810,57 грн., оскільки відповідач борг в даній сумі сплатив. На підтвердження зазначеного подав платіжне доручення № 889 від 12.04.2021 року на суму 726 749,15 грн. А також просить суд повернути суму судового збору в частині закриття провадження у справі.

У зв`язку з тим, що у матеріалах справи достатньо доказів необхідних для вирішення спору, сплинув строк спрощеного позовного провадження, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Рішення приймається з врахуванням вимог ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

06.12.2019 року між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" (оператор ГРМ, позивач) та Державним підприємством "Жовтневий спиртовий завод" (відповідач, споживач) укладено договір № ПГ-005Р/П розподілу природного газу (договір).

Відповідно до п. 2.1. Типового договору, Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Пунктом 6.1. договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пункт 6.2. договору передбачає, що тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.

Згідно п. 6.3. договору величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Відповідно до п. 6.4. розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Пунктом 6.6. договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494 "Про затвердження Кодексу газорозподільних систем", зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року №1379/27824 (Кодекс ГРМ) газовий рік - період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року ( п.4. розділ 1 глава І Кодексу ГРМ)

Річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу.

З урахуванням вимог Кодексу ГРМ та типового договору, позивачем було здійснено розрахунок величини річної замовленої потужності на розрахунковий газовий 2021 рік у обсязі 999 655,00 м3.

Постановою НКРЕКП від 16.12.2020 року № 2460 встановлено тариф на розподіл природного газу для АТ "Полтавагаз" з 01.01.2021 року - 2,316 грн. за 1 куб.м. на місяць (з урахуванням ПДВ).

Постановою НКРЕКП від 30.01.2021 року № 129 "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 16 грудня 2020 року № 2460" встановлено тариф на розподіл природного газу для АТ "Полтавагаз" з 01,02.2021 року - 2,136 грн. за 1 куб.м. на місяць (з урахуванням ПДВ).

На виконання п. 6.6 договору позивач виставляв відповідачу рахунки № 0УВІ-063775 від 21.12.2020 року місячний об`єм замовленої потужності 83 304,58 м.куб. на січень 2021 року на суму 192 933,41 грн., № 0УВІ-012229 від 30.01.2021 року місячний об`єм замовленої потужності 83 304,58 м.куб. на лютий 2021 року на суму 177 938,58 грн. та № ОУВ-009509 від 12.02.2021 року місячний об`єм замовленої потужності 83 304,58 м.куб. на березень 2021 року на суму 177 938,58 грн..

Вищевказані рахунки отримані головним бухгалтером Шерстюк О.К. 21.12.2020 року, 30.01.2021 року та 12.02.2021 року відповідно, які необхідно сплатити до початку розрахункового періоду.

Як вказує позивач у позовній заяві, ним виконані умови договору по розподілу природного газу відповідачу, на підтвердження чого долучено до матеріалів справи підписані між сторонами акти надання послуг:

- № ОУВІ-003773 від 31.01.2021 року місячний об`єм замовленої потужності 83 304,58 куб.м., за січень 2021 року на суму 192 933,41 грн.;

- № ОУВІ-009630 від 28.02.2021 року місячний об`єм замовленої потужності 83 304,58 куб.м., за лютий 2021 року на суму 177 938,58 грн.

- № ОУВІ-010725 від 31.03.2021 року місячний об`єм замовленої потужності 83 304,58 куб.м., за лютий 2021 року на суму 177 938,58 грн.

За твердження позивача, Державне підприємство "Жовтневий спиртовий завод" порушило умови договору в частині розрахунків за отримані послуги з розподілу природного газу.

З огляду на це, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 566 787,65 грн. заборгованості за договором № ПГ-005Р/П розподілу природного газу від 06.12.2019 р., у тому числі 548 810,57 грн. основний борг за послуги з розподілу природного газу, 2 289,89 грн. 3% річних, 9 445,25 грн. пеня, 6 241,94 грн. інфляційні втрати.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору про надання послуг.

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач у період з січня 2021 року - березень 2021 року належним чином виконував зобов`язання за вищезазначеним Договором щодо надання ним послуг з розподілу природного газу. Відповідач, в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором, не оплатив отримані послуги у повному обсязі, заборгованість останнього складає 548 810,57 грн.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

За ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов`язковим до виконання.

10.06.2021 року від позивача до суду надійшла заява про закриття провадження у справі, в якій позивач повідомив суду про сплату відповідачем основної заборгованості за спірним договором в сумі 548 810,57 грн. та просить суд закрити провадження у справі в частині стягнення 548 810,57 грн. основного боргу на підставі ст. 231 ГПК України.

На підтвердження зазначеного подав платіжне доручення № 889 від 12.04.2021 року на суму 726 749,15 грн.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, про задоволення заяви позивача про закриття провадження у справі в частині стягнення 548 810,57 грн. основного боргу на підставі п. 2. ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами п. 8.2. Договору, у разі порушення Споживачем строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Вказаний пункт Договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань": платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

На підставі вищевикладеного позивачем нараховано відповідачу пеню в сумі 9 445,25 грн. за період з 05.01.2021 року - 23.03.2021 року.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 9 445,25 грн. пені (з урахуванням моменту виникнення зобов`язання з оплати наданих послуг з розподілу природного газу по кожному окремому акту), суд дійшов висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного, позивачем нараховано відповідачу 3% річних в сумі 2 289,89 грн. 3% річних та 6 241,94 грн. інфляційні втрати за період з 05.01.2021 року - 23.03.2021 року.

За перерахунком, здійсненим судом за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3", до стягнення підлягають інфляційні в сумі 6 241,94 грн. та 3% річних в сумі 2 289,89 грн. (з урахуванням моменту виникнення зобов`язання з оплати наданих послуг з розподілу природного газу по кожному окремому акту), суд дійшов висновку, що заявлений розмір відповідає вимогам Цивільного кодексу України.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

10.06.2021 року від позивача до суду надійшла заява № 06-2/7476 від 10.06.2021 року (вх. 3 6359) про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 548 810,57 грн., в якій він також просив суд повернути суму судового збору в частині закриття провадження у справі.

Судові витрати в частині суми основного боргу 548 810,57 грн., по якій судом закрито провадження у справі на підставі п. 2 ст. 231 ГПК України, підлягають поверненню позивачу з Державного бюджету України відповідно до приписів п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 19.02.2020 року в справі № 903/181/19.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 252 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Жовтневий спиртовий завод" (вул. Полтавська, буд. 3, м. Карлівка, Карлівський район, Полтавська область, 39503 ) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" (вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36000, ) - 9 445,25 грн. пені, 2 289,89 грн. 3% річних, 6 241,94 грн. інфляційних втрат та 269,65 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В частині стягнення 548 810,57 грн. основного боргу - закрити провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору.

4. Повернути Акціонерному товариству "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" (вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 03351912) із Державного бюджету України 8 232,16 грн. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням № 2939 від 25.03.2021 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

5. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення складено та підписано 14.06.2021 року.

Суддя Білоусов С. М.