СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2021 р. Справа № 917/1860/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Барбашова С.В., суддя Пелипенко Н.М.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача Губа Р.В., особисто;

від відповідача не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Професіонал», с. Ковалівка, Полтавської області вх. № 1000П/З на рішення господарського суду Полтавської області від 04.02.2021р. у справі № 917/1860/20 (суддя Пушко І.І., повний текст складено та підписано 04.02.2021р.)

за позовом фізичної особи-підприємця Губи Романа Валерійовича, м. Зіньків Полтавської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Професіонал», с. Ковалівка, Полтавської області

про стягнення 214 592,70 грн.

ВСТАНОВИЛА:

23.11.2020р. фізична особа-підприємець Губа Роман Валерійович (далі ФОП Губа Р.В., позивач) звернувся з позовом до господарського суду Полтавської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Професіонал» (далі ТОВ «ВКФ «Професіонал», відповідач) заборгованості в сумі 213 400,00грн. за договором про надання послуг № 1.09.19.1 від 01.09.2019 та за договором про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з проведення земельних робіт та роботу екскаватора від 27.08.2020, а також пені в сумі 1 192,70 грн., нарахованої позивачем за прострочення оплати основного боргу.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач свої зобов`язання по оплаті наданих послуг не виконав, проте прийняв ці послуги та підписав акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 29.07.2019 на суму 127 900,00 грн., від 17.08.2019 на суму 85 500,00 грн. без зауважень чи заперечень.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 04.02.2021р. позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 213 400,00 грн. основного боргу, 1 049,51 грн. пені та 3 216,74 грн. витрат по сплаті судового збору, в іншій частині вимог у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване, зокрема, з тих підстав, що відповідач зобов`язання по оплаті робіт у визначений в договорі термін не виконав, будь-яких заперечень стосовно заявленої до стягнення суми та підстав її виникнення не надав, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення суми основного боргу судом першої інстанції визнані обґрунтованими. У задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 143,19 грн. судом відмовлено внаслідок неправильного визначення позивачем початку перебігу прострочення оплати за договором (без врахування вимог ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «ВКФ «Професіонал» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Скаржник стверджує, що договір про надання послуг з проведення земельних робіт та роботу екскаватора за своєю правовою природою є договором підряду.

За доводами апеляційної скарги, відповідачем не було погоджено, в установленому законом і договором порядку, обсяг та ціну додаткових робіт (не передбачених договором), заборгованість за виконання яких просить стягнути позивач на підставі договору підряду (договору за надані послуги з проведення земельних робіт та роботу екскаватору). Тобто, між сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов договору підряду, а відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України, у замовника виникає обов`язок прийняти роботу, яка виконана підрядником саме відповідно до умов договору підряду.

У визначений ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 22.04.2021р., від 24.05.2021р. строк, від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Позивач у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, за актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 29.07.2019 на суму 127 900,00 грн. позивачем надано відповідачеві послуги екскаватора тривалістю 282 години на суму 126 900,00 грн. та послуги щодо доставки до об`єкта на суму 1 000,00 грн. (із розрахунку 40 км вартістю 25,00 грн. за 1 км).

За актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 17.08.2019 позивач надав відповідачеві послуги екскаватора тривалістю 190 годин та вартістю 85 500,00 грн.

01.09.2019 між ТОВ «ВКФ «Професіонал», як замовником, та ФОП Губою Р.В., як виконавцем, укладено договір № 1.09.19.1, за умовами якого виконавець надає замовнику послуги з проведення земельних робіт та робота екскаватора.

Позивач у позовній заяві стверджує, що за домовленістю між сторонами умови зазначеного договору поширюються на відносини за актами приймання-передачі виконаних робіт від 29.07.2019 та від 17.08.2019, які складені та підписані сторонами до укладення наведеного договору.

У липні 2020 року ФОП Губа Р.В. звернувся до відповідача з претензією № 2 від 15.07.2020 з вимогою сплатити суму основного боргу у розмірі 213 400,00 грн., посилаючись на ст. 526 та ст. 530 ЦК України.

Дана претензія отримана відповідачем 16.07.2020, проте залишена ним без відповіді та без виконання.

27.08.2020 між ФОП Губою Р.В. та ТОВ «ВКФ «Професіонал» укладено договір про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з проведення земельних робіт та роботу екскаватора, за умовами п. 2.1 якого ТОВ «ВКФ «Професіонал» зобов`язується до 31.10.2020 погасити заборгованість у сумі 213 400,00 грн. за вищенаведеними актами приймання-передачі.

Відповідно до п. 3.1 договору від 27.08.2020, у разі несвоєчасного погашення заборгованості нараховується пеня в розмірі 0,1 % за кожний день прострочення, але не більше ніж 100 % загальної суми боргу.

Крім того, у договорі від 27.08.2020 міститься вказівка про визнання відповідачем існування заборгованості в сумі 213 400,00 грн. за договором № 1.09.19.1 з посиланням на підписані акти приймання-передачі від 29.07.2019 на суму 127 900,00 грн., від 17.08.2019 на суму 85 500,00 грн.

Посилаючись на те, що відповідач не сплатив суму боргу у визначений договором про реструктуризацію заборгованості від 27.08.2020 строк, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 даного Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 202 ГК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як зазначено вище, відповідач підписав акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 29.07.2019 та від 17.08.2019 без зауважень чи заперечень, а у п. 1.3 договору про реструктуризацію заборгованості від 27.08.2020 визнав, що заборгованість за цими актами існує в межах договору № 1.09.19.1 від 01.09.2019.

Доказів відсутності необхідного обсягу повноважень у особи, яка підписала акти з боку відповідача, підроблення її підпису, а також доказів пошкодження чи втрати печатки, відтиском якої засвідчено підпис посадової особи відповідача у згаданих актах, відповідачем до матеріалів справи не надано, відтак у господарського суду відсутні підстави вважати ці акти неналежними доказами у справі на підтвердження заявленої до стягнення заборгованості.

За таких обставин, з огляду на відсутність доказів добровільної оплати вартості послуг, наданих позивачем, позовні вимоги щодо основного боргу у розмірі 213 400,00 грн. є доведеними та обґрунтованими, а тому задоволені місцевим господарським судом на законних підставах.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір про надання послуг з проведення земельних робіт та роботу екскаватора за своєю правовою природою є договором підряду відхиляються, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження виконання позивачем саме підрядних робіт в межах спірних актів.

Крім того, на підставі п. 3.1 договору про реструктуризацію заборгованості від 27.08.2020 позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 1 192,70 грн. за період з 01.11.2020 по 17.11.2020.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Приписами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у ГК України, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язань.

За приписами п. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Статтею 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок позивача, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 1049,51 грн. за період з 03.11.2020 по 17.11.2020, а в решті позовних вимог оскаржуваним рішенням суду обґрунтовано відмовлено.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 04.02.2021 р. у справі № 917/1860/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 15.06.2021

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя С.В. Барбашова

Суддя Н.М. Пелипенко