РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.06.2021Справа № 910/4594/21

За позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Державного підприємства "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України"

про стягнення 1 702 523,88 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники:

від позивача - Піун С.П. на підставі довіреності № 14-336 від 22.12.2020,

від відповідача - не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач, НАК "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України" (далі - відповідач, ДП "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України") про стягнення 1 702 523,88 грн основного боргу по Договору постачання природного газу № 2645/18-ТЕ-41 від 09.10.2018.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що оплату за переданий позивачем газ у період з жовтня 2018 по квітень 2019 року відповідач здійснив лише частково та не виконав зобов`язання у строк, визначений Договором постачання природного газу № 2645/18-ТЕ-41 від 09.10.2018, чим порушив умови господарського зобов`язання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4594/21, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 26.04.2021 о 10:20 год.

У підготовче засідання, призначене на 26.04.2021, з`явився представник позивача.

Представник відповідача у підготовче засідання 26.04.2021 не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 відкладено підготовче засідання у справі на 24.05.2021 о 11:40 год.

У підготовче засідання, призначене на 24.05.2021, з`явився представник позивача.

Представник відповідача у підготовче засідання, призначене на 24.05.2021, не з`явився, про дату, час і місце цього засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи.

У підготовчому засіданні, призначеному на 24.05.2021 суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 14.06.2021 о 11:20 год.

У судове засідання, призначене на 14.06.2021, з`явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 14.06.2021, не з`явився, по дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Судом враховано, що ухвалою від 24.05.2021 явка учасників справи у судове засідання визнана не обов`язковою.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на наведені приписи ст. 202 ГПК України та повідомлення відповідача належним чином про судове засідання 14.06.2021, суд дійшов висновку про здійснення розгляду справи по суті в судовому засіданні 14.06.2021 за відсутності відповідача (його представника).

Відповідно до ст. 194 Господарського процесуального кодексу завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 14.06.2021 судом заслухане вступне слово представника позивача, який повністю підтримав заявлені у позовній заяві вимоги.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не подав.

Частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 9 статті 165 ГПК України).

У судовому засіданні 14.06.2021 судом було з`ясовано обставини справи та досліджено докази, після чого суд перейшов до судових дебатів.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 14.06.2021 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши в судовому засіданні наявні в матеріалах справи докази, суд

УСТАНОВИВ:

09.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальник) та Державним підприємством "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України" (далі - споживач) було укладено Договір № 2645/18-ТЕ-41 постачання природного газу (далі - Договір або Договір № 2645/18-ТЕ-41 від 09.10.2018).

В подальшому до Договору № 2645/18-ТЕ-41 від 09.10.2018 сторонами було укладено Додаткові угоди № 1 від 22.10.2018, № 2 від 27.10.2018, № від 02.11.2018, № 4 від 27.11.2018 (згідно якої викладено розділи 1-12 Договору в новій редакції), № 5 від 19.03.2019, № 6 від 20.03.2019, № 8 від 26.03.2019 (згідно якої здійснено заміну Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), № 9 від 22.04.2019.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 "Деякі питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" перейменовано в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Відповідно до умов п. 1.1 Договору постачальник (позивач) зобов`язується поставити споживачеві (відповідачу) у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору, постачальник передає споживачу з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 709,823 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (далі - розрахункові періоди) (тис. куб. м): жовтень 2018 - 9,963; листопад 2018 - 105,860; грудень 2018 - 126,000; січень 2019 - 190,000; лютий 2019 - 138,000; березень 2019 - 116,000; квітень 2019 - 24,000.

Відповідно до п. 2.4 Договору передбачено, що перегляд та коригування заявлених споживачем обсягів природного газу за цим Договором може відбуватися за ініціативою споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду.

З урахуванням п. 2.4 Договору, сторонами були підписані додаткові угоди, зокрема, № 6 від 20.03.2019, № 9 від 22.04.2019.

Додатковою угодою № 6 від 20.03.2019 сторони погодили викласти п. 2.1 Договору у наступній редакції: постачальник передає споживачу з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 519,668 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (далі - розрахункові періоди) (тис. куб. м): жовтень 2018 - 9,963; листопад 2018 - 97,496; грудень 2018 - 109,133; січень 2019 - 99,050; лютий 2019 - 90,846; березень 2019 - 90,43; квітень 2019 - 22,75.

Додатковою угодою № 9 від 22.04.2019 сторони погодили викласти п. 2.1 Договору у редакції, згідно якої замовлений споживачем на квітень 2019 обсяг (об`єм) природного газу - 11,625 тис. куб. м.

Допускається відхилення обсягу використання природного газу від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду в розмірі +/- 5 відсотків від зазначеного в п 2.1 обсягу без підписання додаткової угоди (п. 2.5 Договору).

За умовами п. 3.1 Договору, право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п. 3.8 Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі. При цьому споживач в акті приймання - передачі природного газу зазначає той обсяг, який був фактично використаний споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в пункті 1.2 цього Договору (пп. 3.8.1 п. 3.8).

Згідно з п. 3.11 Договору визначено, що споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що ціна за 1000 куб. м газу на дату укладення договору становить 6 235,51 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 7 482,61 грн.

Відповідно до п. 5.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно з пп. 5) п. 6.2 Договору споживач зобов`язаний прийняти газ в кількості, зазначеній в п. 2.1 даного Договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 11.1 Договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно з приписами статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні за змістом положення містяться у статті 712 ЦК України, відповідно до яких за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов Договору № 2645/18-ТЕ-41 від 09.10.2018 у період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 3 794 516,72 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи копіями актів приймання-передачі природного газу від 31.10.2018, від 30.11.2018, від 31.12.2018, від 31.01.2019, від 28.02.2019, від 31.03.2019, від 30.04.2019. Вказані акти підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності заперечень відповідача стосовно кількості або вартості поставленого позивачем газу матеріали справи не містять.

Відповідачем, в свою чергу, розрахунки за поставлений природний газ проводились несвоєчасно та не в повному обсязі, що підтверджується сальдо по підприємству відповідача, довідкою по операціях по підприємству відповідача, оригінали яких наявні у матеріалах справи, а також копіями банківських виписок за спірний період.

Так, матеріалами справи підтверджується, що оплату за поставлений позивачем природний газ за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року відповідач здійснив лише частково на загальну суму 2 091 992,84 грн.

Отже, загальна сума основного боргу відповідача за Договором № 2645/18-ТЕ-41 від 09.10.2018 складає 1 702 523,88 грн (3 794 516,72 грн - 2 091 992,84 грн = 1 702 523,88 грн).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не було подано відзиву на позовну заяву та не спростовано наданих позивачем доказів, зокрема, не надано до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів здійснення відповідачем повної оплати за природний газ, поставлений позивачем на виконання умов Договору № 2645/18-ТЕ-41 від 09.10.2018 у період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, приймаючи до уваги належне виконання позивачем умов Договору № 2645/18-ТЕ-41 від 09.10.2018 в частині поставки природного газу відповідачу, враховуючи, що останнім не спростовано факту порушення взятих на себе зобов`язань щодо оплати природного газу у строк, визначений п. 5.1 даного Договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 702 523,88 грн основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Стосовно розподілу судових витрат.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 25 537,86 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 25 537,86 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст. 13, 14 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 240, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Групова котельня Міністерства внутрішніх справ України" (Україна, 04116, м. Київ, вул. Довнар-Запольського, буд. 10-А; ідентифікаційний код 24521985) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Україна, 01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) 1 702 523,88 грн (один мільйон сімсот дві тисячі п`ятсот двадцять три гривні 88 коп.) основного боргу, 25 537,86 грн (двадцять п`ять тисяч п`ятсот тридцять сім гривень 86 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч 1, 2 ст 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 15.06.2021.

Суддя Гумега О.В.