ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.06.2021 Справа № 920/437/21

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі

судді Резніченко О.Ю.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Груп ЛТД»

до - Державного ліцею інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус» ім. І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби України,

про стягнення 52106 грн 29коп.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач 26.04.2021 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача 46107 грн 20 коп. боргу, 3005 грн 17 коп. пені, 693 грн 18 коп. відсотків річних, 2300 грн 74 коп. інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 14.02.2020 договору поставки електричної енергії № 150/20-Ел/14-20 (надалі Договір). Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 2270 грн витрат по сплаті судового збору, а також 4000 грн витрат на правничу допомогу.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що ним відповідачу було поставлено електричну енергію по Договору, відповідачем електричну енергію було прийнято, однак за неї не сплачено, що є порушенням умов Договору. Тому зазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 07.05.2021 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідач 21.05.2021 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими.

01.06.2021 позивач надав до суду відповідь на позовну заяву, в якій наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Між сторонами 14.02.2020 було укладено договір поставки електричної енергії № 150/20-Ел/14-20 (а.с.8-13).

Сторонами суду не надано доказів, що Договір визнавався недійсним у судовому порядку, а тому Договір підлягав обов`язковому виконанню сторонами.

Відповідно до п. 2.1 Договору позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб об`єктів відповідача, а відповідач оплачє позивачу вартість поставленої спожитої електричної енергії.

Позивач зазначає, що з 01 по 12 жовтня 2020 року позивач поставив, а відповідач прийняв електричну енергію в обсязі 15066 кВт/год. на загальну суму 46107 грн 20 коп.

На підтвердження зазначеного факту позивач надав до суду акт прийому-передачі, який відповідачем не підписаний (а.с.17, зворотній бік аркуша).

Згідно з п. 5.7 Договору фактичний обсяг спожитої електричної енергії на певну дату чи протягом розрахункового періоду визначається на підставі даних засобів комерційного обліку електричної енергії. Платіжний документ за фактично спожиту електричну енергію формує позивач на підставі отриманих даних комерційного обліку та передає відповідачу у паперовій формі.

В той же час, відповідно до абзацу другого пункту 13.9 Договору скановані документи, пов`язані з у кладенням та виконанням Договору, мають повну юридичну силу і прирівнюється до оригіналів, якщо жодна із сторін не заперечує проти їх дійсності. Сторони Договору в обов`язковому порядку передають одна одній оригінали вищезазначених документів.

Позивач стверджує, що направив акт та рахунок на електронну адресу відповідача та 11.11.2020 засобами кур`єрської доставки.

Позивач зазначає, що оскільки дані щодо фактичного споживання обсягів електричної енергії на адресу позивача надійшли у наступному за звітним місяці, позивач не мав змогу виставити акт та рахунок на оплату раніше, зокрема, на момент припинення дії Договору.

Позивачем до матеріалів справи надана довідка від 07.04.2021 про обсяги розподіленої електричної енергії (а.с.18, зворотній бік аркуша).

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 75 ГПК України (Підстави звільнення від доказування) обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Факт поставки електричної енергії позивачем відповідачу на суму 46107 грн 20 коп. та відсутність оплати електричної енергії, а також отримання акту відповідачем не заперечується, а тому є такими, що встановлені судом.

Оскільки відповідач заборгованість не сплатив, то позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Щодо основної заборгованості.

Згідно з ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами було укладено Договір. Позивачем відповідачу було поставлено електричну енергію по Договору на суму 46107 грн 20 коп. Відповідачем електричну енергію було прийнято, однак за неї не сплачено, що є порушенням умов Договору та вищезазначених норм матеріального права. Тому зазначене є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача боргу.

Отже, відповідачем порушені права позивача та враховуючи доведеність факту заборгованості відповідача перед позивачем по Договору на суму 46107 грн 20 коп., заявлена позовна вимога позивача про стягнення з відповідача зазначеної суми є правомірною, обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Доводи відповідача про те, що позивачем порушено норми Бюджетного кодексу України є необгрунтованим, оскільки, як вірно зазначає позивач, зобов`язання має виконуватись належним чином, а одностороння відмова від виконання Договору не допускається. Крім того, факти порушення позивачем бюджетного законодавства не є предметом дослідження по даній справі.

Щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Позивач зазначає, що відповідач мав здійснити оплату за спожиті обсяги електричної енергії (у жовтні 2020 року) до 30.11.2020. Оскільки оплата здійснена не була, то за період з 01.12.2020 по 01.06.2021 позивачем розраховано відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні втрати (а.с.5,7).

Позивач зазначає, що відповідно до додатку 1 до Договору (Комерційна пропозиція) відповідач зобов`язаний сплатити вартість поставленої (спожитої) електричної енергії, на підставі акту приймання-передачі електричної енергії та виставленого позивачем рахунку на оплату, у строк, до кінця місяця наступного за звітним.

В той же час, згідно з п. 5.6 Договору здійснення оплати відбувається після фактичного споживання/отримання товару у 100% розмірі на підставі надісланого рахунку та акту приймання-передачі товарної продукції активної електричної енергії для оплати. Обсяги споживання товару підтверджуються складеним сторонами актом приймання-передачі товару. Оплата рахунка позивача за цим Договором має бути здійснена відповідачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання рахунку відповідачем.

Суд дійшов висновку, що у даному випадку необхідно застосовувати умови п. 5.6 Договору, а не додаток 1 до Договору (Комерційну пропозицію), на яку посилається позивач у позові. Строк оплати 5 днів з моменту отримання рахунку. Відповідач у відзиві визнає, що отримав 15.03.2021 акт приймання-передачі.

В той же час, позивачем не надано до матеріалів справи доказів направлення відповідачу та отримання відповідачем рахунку на оплату. Крім того, суд звертає увагу, що в наданій позивачем копії рахунку, всупереч п. 5.6 Договору, не зазначено строку, в який рахунок має бути сплачений.

Враховуючи вищезазначене, розрахунок пені, інфляційних втрат та 3 % річних є необгрунтованим, оскільки неможливо встановити початок строку нарахування зазначених сум, з урахуванням зазначених вище фактів. Тому вимога про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є неправомірною та не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Щодо судового збору.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом позовні вимоги позивача до відповідача задоволені частково, то на відповідача покладаються витрати позивача із сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу. До позовної заяви позивач надав копії: договору про надання послуг з правничої (адвокатської) допомоги № 20/1 від 09.01.2020; акту приймання-передавання наданих послуг від 12.04.2021; дублікату квитанції від 12.04.2021; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордера (а.с.19-25).

Суд звертає увагу, що на підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги.

Суд враховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та/або значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В той же час, суд зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Суд дійшов висновку, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, оскільки в договорі про надання правової допомоги визначена загальна сума (не погодинно), яку повинен сплатити клієнт, а в акті не зазначено часу (погодинно по кожній послузі), який витрачений на надання правової допомоги, що позбавляє суд можливості встановити співмірність та необхідність наданих адвокатом клієнту послуг.

Тому суд відмовляє відповідачу в задоволенні вимоги про стягнення витрат з відповідача на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Керуючись ст. ст.123, 129, 130,185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Груп ЛТД» до Державного ліцею інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус» ім. І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби України про стягнення 52106 грн 29 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного ліцею інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус» ім. І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби України (вул. Герасима Кондратьєва, 165, м. Суми, 40021, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Груп ЛТД» (вул. Цілиноградська, 58А, м. Харків, 61202, ) 46107 грн 20 коп. боргу, 2008 грн 65 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні позову про стягнення 3005 грн 17 коп. пені, 693 грн 18 коп. відсотків річних, 2300 грн 74 коп. інфляційних втрат відмовити.

4. В задоволенні вимоги про стягнення 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

5. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 261 грн 35 коп. покласти на позивача.

6. Видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Сервіс Груп ЛТД» наказ після набрання рішенням законної сили.

7. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 14.06.2021.

Суддя О.Ю. Резніченко