ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2021 р. Справа№ 927/59/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Кропивної Л.В.

Руденко М.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Прилуцької дослідної станції інституту садівництва Національної Академії Аграрних Наук України на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2020 у справі №927/59/21 (суддя Мацьор В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агронід Плюс»

до Прилуцької дослідної станції інституту садівництва Національної Академії Аграрних Наук України

про стягнення 107 880,69грн,-

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Агронід Плюс» (далі також - Товариство) подано позов до Прилуцької дослідної станції інституту садівництва Національної Академії Аграрних Наук України (далі також - Прилуцька дослідна станція) про стягнення 107880,69 грн заборгованості, а саме: 79800,00 грн штрафу, 18385,61 грн пені за період з 16.01.2020 до 16.07.2020, 5018,28 грн інфляційних втрат за період з лютого по жовтень 2020 року та 4676,80 грн 3 % річних за період з 16.01.2020 по 27.10.2020, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором № 03/01-С від 03.01.2020 в частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар.

Ухвалою суду від 18.01.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2020 у справі №927/59/21 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Прилуцької дослідної станції інституту садівництва Національної Академії Аграрних Наук України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агронід Плюс» 4 660,46 грн 3% річних, 5 018,28 грн інфляційних втрат, 18 238,44 грн пені, 79 800,00 грн штрафу та 2 266,56 грн судового збору. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Прилуцької дослідної станції інституту садівництва Національної Академії Аграрних Наук України 16,34 грн 3 % річних та 147,17 грн пені відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано встановленими судом обставинами неналежного виконання Прилуцьким дослідним інститутом зобов`язань за договором щодо оплати за поставлений йому товар, що є достатнім для нарахування та стягнення передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат та 3 відсотків річних, а також погоджених сторонами у договорі штрафних санкцій - пені та штрафу. Одночасно суд не знайшов підстав з посиланням на неподання відповідачем належних та достатніх доказів для зменшення заявленого до стягнення розміру пені та штрафу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Прилуцька дослідна станція інституту садівництва Національної Академії Аграрних Наук України звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2020 у справі №927/59/21 в частині стягнення 18 238,44 грн пені, 79 800,00 грн штрафу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог щодо стягнення суми пені та штрафу. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою Прилуцький дослідний інститут посилається на відсутність в оскаржуваному рішенні належного обґрунтування відхилення висловлених ним доводів щодо безпідставного нарахування позивачем штрафних санкцій на загальну вартість товару у розмірі 199500,00 грн, в той час як п. 6.3. договору передбачено нарахування штрафу у розмірі 40 % від ціни товару, тобто від 1900,00 грн. Крім цього, позивачем безпідставно нараховано, а судом присуджено до стягнення штраф на суму включеного до ціни товару податку на додану вартість. Відтак, судом не враховано правовому позицію, викладену у постанові Верховного суду від 20.11.2020 у справі №916/1319/19.

Судом також не враховано доводи відповідача щодо несправеливого та неспівмірного нарахування позивачем штрафних санкцій у розмірі, що становить 50 % від загальної вартості поставленого товару. Судом не враховано правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного суду від 18.03.2020 у справі №902/417/20

12.04.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Руденко М.А., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 апеляційну скаргу прийнято до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

13.05.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Агронід Плюс" на апеляційну скаргу, в якому останнє заперечувало проти апеляційної скарги, з огляду на те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача суми штрафу у розмірі 79 800,00 грн та пені - 18 385,61 грн, які нараховані за несвоєчасну оплату за товар відповідно до договору №03/01-С від 03.01.2020. При цьому, сума основної заборгованості визначена у рішення Господарського суду Сумської області від №927/341/20, яке набрало законної сили та виконано апелянтом. Водночас, суд правомірно дійшов висновку про відмову у зменшенні розміру штрафних санкцій, оскільки відповідач не виконував зобов`язання у визначений договором термін та не вчиняв жодних дій спрямованих на мирне врегулювання спору чи часткове погашення боргу. Крім того, позивач зазначає про постійний характер ухилення відповідача від виконання зобов`язання перед позивачем за господарськими договорами.

Частиною першою статті 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Одночасно, згідно з частиною четвертою статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як підтверджується матеріалами справи, Товариство звернулось із позовними вимогами до Дослідної станції про стягнення 79800,00 грн штрафу, 18385,61 грн пені за період з 16.01.2020 по 16.07.2020, 5018,28 грн інфляційних втрат за період з лютого по жовтень 2020 року та 4676,80 грн 3% річних за період з 16.01.2020 по 27.10.2020.

Із поданих відповідачем до суду відзиву на позовну заяву (арк.. 57-60), письмових пояснень (арк.. 86-88) убачається визнання відповідачем позову у частині нарахованих 5018,28 грн інфляційних втрат за період з лютого по жовтень 2020 року та 4676,80 грн 3% річних за період з 16.01.2020 по 27.10.2020.

Судом першої інстанції вказані вимоги позивача задоволено частково, у зв`язку із проведеним судом перерахунком правильності нарахування позивачем заявленої до стягнення суми 3% річних. Так, за перерахунком суду 3% річних за період з 17.01.2020 по 27.10.2020 становить 4660,46грн, інфляційні втрати нараховано правильно - 5018,28грн.

Матеріалами апеляційної скарги також підтверджується оскарження рішення суду першої інстанції виключно у розрізі задоволених вимог про стягнення штрафу у розмірі 79800,00 грн та пені у розмірі 18 238,44 грн.

У зв`язку з викладеним, враховуючи положення частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд оскаржуваного рішення суду саме в межах доводів апеляційної скарги, тобто в частині задоволення вимог Товариства про стягнення штрафу та пені.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північним апеляційним господарським судом встановлено таке.

03.01.2020 між Прилуцькою дослідною станцію інституту садівництва Національної Академії Аграрних Наук України (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агронід Плюс» (далі - постачальник) було укладено договір №03/01-С (далі - Договір) поставки товару в кількості та за цінами вказаними в Технічній специфікації.

Договір набирає сили з моменту підписання Сторонами і діє до 31 січня 2020 року, а в частині обов`язків, що виникли в період Договору і відповідальності за їх виконання, - до повного їх виконання, проведеного належним чином, і за вимогою кредитора відшкодування нанесених збитків і сплати штрафу, пені, неустойки (п.9.1 Договору).

У Технічній специфікації (Додаток №1 до Договору) сторони погодили назву товару: насіння соняшника пос.од., одиницю виміру: посівна одиниця, кількість: 105, ціну за одиницю з ПДВ: 1900,00грн, вартість товару з ПДВ: 199500,00грн.

Позивачем на виконання умов Договору відповідно до видаткової накладної № 3 від 03.01.2020 поставлено відповідачеві товар - насіння соняшника у кількості 105 посівних одиниць на загальну суму 199500,00грн, у т.ч. ПДВ 33250,00грн. Вказана видаткова накладна підписана представниками постачальника і покупця і скріплена печатками підприємств.

Невиконання відповідачем зобов`язань за договором від 03.01.2020 №03/01-С в частині розрахунків за поставлений товар стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 08.09.2020 у справі №927/341/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агронід Плюс» до Прилуцької дослідної станції інституту садівництва Національної Академії Аграрних Наук України про стягнення 199500,00грн заборгованості за поставлений товар задоволено повністю, стягнуто 199500,00грн заборгованості за поставлений товар та 2992,50 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набуло законної сили 29.09.2020.

Прилуцькою дослідною станцією рішення суду виконано у повному обсязі протягом місяця з дати набрання останнім законної сили. Як підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень (арк.. 23, 24), відповідачем здійснено оплату суми основного боргу за платіжним дорученням №460 від 28.10.2020, а також, суми судового збору за платіжним дорученням №462 від 28.10.2020.

За приписами частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом під час розгляду справи №927/341/20, з посиланням на пункти 4.1, 4.2 Договору, ціна договору становить: 199500,00 грн, в т.ч. ПДВ 33250,00 грн. Ціна цього договору включає: ціну товару, всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, витрати, пов`язані з передпродажною підготовкою та реалізацією товару покупцю, всі витрати постачальника.

Відповідно до п. 5.1.1, 5.1.2 Договору покупець здійснює оплату товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку та видаткової накладної протягом 7 (семи) банківських днів від дати постачання товару.

Днем здійснення платежу вважається день, коли сума, яка підлягає оплаті, зарахована на розрахунковий рахунок постачальника.

Між позивачем та відповідачем був підписаний акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2020 по 06.02.2020, відповідно до якого заборгованість Прилуцької дослідної станції Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України перед ТОВ «Агронід Плюс» станом на 06.02.2020 складала 199 500,00 грн.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку колегія суддів також враховує, що під час розгляду справи №927/341/20 відзиву на позов, інших пояснень чи заперечень у встановлений строк до суду від відповідача не надходило.

Оскільки за умовами підпункту 5.1.1 п. 5.1 Договору відповідач повинен був оплатити товар протягом 7 банківських днів від дати постачання товару, і товар на суму 199 500,00 грн був поставлений відповідачу 03.01.2020, що підтверджується видатковою накладною №3 від 03.01.2020, то останнім днем виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати отриманого ним товару є 16.01.2020.

Аналогічного висновку дійшов і суд під час розгляду справи №927/341/20.

Звертаючись із позовними вимогами про стягнення штрафу та пені, Товариство наголошує на простроченні виконання Прилуцькою дослідною станцією зобов`язань з оплати поставленого 03.01.2020 товару за видатковою накладною №3. Так, як вказано у позові та підтверджується матеріалами справи, оплата відбулась 28.10.2020 на виконання рішення суду у справі №927/341/20.

Прилуцька дослідна станція у відзиві на позов просила суд зменшити нараховані позивачем штрафні санкції, обмеживши їх стягненням інфляційних втрат та 3% річних, натомість у задоволенні вимог про стягнення штрафу та пені відмовити.

В обґрунтування вимог про зменшення заявлених до стягнення сум відповідач посилався на:

неможливість одночасного застосування штрафу та пені, оскільки це суперечить частині першій статті 61 Конституції України, якою встановлено заборону повторного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне і те ж правопорушення;

непропорційність та неспівмірність заявлених до стягнення сум пені та штрафу наслідкам, завданим Товариству несвоєчасним розрахунком Прилуцькою дослідною станцією за поставлений товар.

Відповідно до частини першої статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У силу положень частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присічним.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6.2 договору сторони передбачили, що за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення.

Згідно з п. 6.3 договору покупець погоджується на те, що у разі несвоєчасної оплати за товар, він несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 40 (сорока) відсотків від ціни товару, зазначеної в цьому договорі та видаткових накладних.

Перевіривши розрахунок пені, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що позивачем невірно визначено період прострочення виконання зобов`язання по договору. Оскільки прострочення виконання відповідачем зобов`язань з оплати товару почалось з 17.01.2020, то правильним є період нарахування пені - з 17.01.2020 по 16.07.2020. За перерахунком суду першої інстанції, перевіреним під час апеляційного перегляду справи, пеня за період з 17.01.2020 по 16.07.2020 становить 18238,44 грн.

Судом першої інстанції мотивовано зауважено, що штраф нараховано позивачем відповідно до умов договору, і становить 79800,00 грн.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин сторін правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду від 20.11.2020 у справі №916/1319/20. Попри згадку у тексті постанови загальної норми статті 549 Цивільного кодексу України, якою унормовано поняття неустойки як виду забезпечення виконання боржником зобов`язання, Верховним Судом чітко розмежовано сфери застосування цієї статті та частини другої статті 785 Цивільного кодексу, якою встановлено спеціальний вид неустойки за прострочення наймачем повернення речі наймодавцеві у випадку закінчення строку користування майном. Враховуючи предмет спору та характер спірних правовідносин сторін відсутні підстави вважати, що висновки Верховного Суду можуть бути застосовані до обставин справи, що розглядається.

Обґрунтовано судом першої інстанції вказано про можливість стягнення з боржника, який прострочив виконання зобов`язання і пені і штрафу як видів неустойки. Порушення положень статті 61 Конституції України у такому випадку - відсутнє.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 17.05.2018 у справі №910/6046/16, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 09.07.2018 у справі №903/647/17, від 08.08.2018 у справі №908/1843/17, від 12.12.2019 у справі №910/10939/18.

Колегія суддів також зауважує, що згідно зі статтями 628, 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тобто сторони, керуючись принципом свободи договору, за взаємною згодою мають право визначати штрафні санкції, їх кількість, вид, розмір та види порушення зобов`язання, за якими застосовується неустойка тощо.

Підставно, судом першої інстанції наголошено на тому, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання. Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові Верховного суду України від 22.03.2017 у справі №3-77гс17, у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справах №925/246/17, №925/974/17, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №12-46гс18, від 17.04.2018 у справі №911/4249/16

Одночасно, колегія суддів не може погодитись з відсутністю підстав для зменшення заявленої до стягнення неустойки.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/20 акцентувала на такому.

За частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 Цивільного кодексу України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру заявлених до стягнення пені та штрафу, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання, колегія суддів бере до уваги таке.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Великою Палатою у згаданій постанові підкреслено, що під час вирішення питання про можливість зменшення заявлених до стягнення сум за порушення боржником виконання взятих на себе зобов`язань, судом мають також враховуватись як компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, так і принципи розумності, справедливості та пропорційності.

Як встановлено судом першої інстанції та підтвердилось під час апеляційного перегляду, ціна укладеного між сторонами договору поставки становить 199 500,00 грн. Вказані кошти сплачено відповідачем хоча і на виконання рішення суду у справі №927/341/20, однак, при цьому, під час розгляду справи №927/341/20 Прилуцькою дослідною станцією сума боргу не заперечувалась, прийняте рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось, а відповідні кошти були перераховано товариству у добровільному порядку, без звернення останнього до виконавчої служби протягом місяця з дати набрання рішенням законної сили.

Під час розгляду справи, що переглядається, колегією суддів також встановлено визнання Прилуцькою дослідною станцією вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Одночасно, колегія суддів також враховує і ту обставину, що Товариством уже після виконання Прилуцькою дослідною станцією рішення суду у справі №927/341/20 нараховано та заявлено до стягнення як інфляційні втрати, 3 % річних, так і неустойку на загальну суму, 98185,61 грн а саме, 79800,00 грн штрафу та 18385,61 грн пені, що складає близько 50% від загальної суми зобов`язання.

Наполягаючи на наявності підстав для зменшення заявленої до стягнення неустойки, Прилуцька дослідна станція наголошувала на обставинах приналежності останньої до державних, а отже, бюджетних неприбуткових установ, а також укладення договору на стадії погодження бюджету організації на поточний рік. Спростовуючи доводи про необхідність зменшення пені та штрафу, Товариство вказало лише на те, що Прилуцька дослідна станція до нього не зверталась із заявами щодо можливої відстрочки внесення коштів.

За встановленого, враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, а також принципи розумності, справедливості та пропорційності, надаючи оцінку діям сторін під час виконання зобов`язань за договором поставки № 03/01-С від 03.01.2020 як із наданим позивачем та відповідачем доводам щодо необхідності та можливості зменшення заявленої до стягнення неустойки, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про очевидну непропорційність та неспівмірність заявлених до стягнення сум пені та штрафу наслідкам, завданим Товариству несвоєчасним розрахунком Прилуцькою дослідною станцією за поставлений товар.

З огляду на встановлену непропорційність та неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу та пені, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій нарахованими сумами штрафу і пені, зменшивши їх розмір на 50%.

Отже, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру неустойки є передчасними.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Виходячи в викладеного, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафу та пені, зменшивши їх розмір на 50%, а саме до 39900,00 грн штрафу та 9119,22 грн пені.

За наслідками перегляду рішення суду в іншій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, останнє залишається колегією суддів без змін. Відповідно, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати за подання апеляційної скарги розподіляються відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених вимог.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції покладається судом на відповідача відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача, оскільки спір виник внаслідок неналежного виконання ним своїх зобов`язань.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Прилуцької дослідної станції інституту садівництва Національної Академії Аграрних Наук України задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2020 у справі №927/59/21 в частині задоволення вимог про 18238,44 грн пені та 79800,00грн штрафу змінити, зменшивши суму вказаних нарахувань на 50%.

3. Стягнути з Прилуцької дослідної станції інституту садівництва Національної Академії Аграрних Наук України (вул. Вавілова, 16, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500, код 00495214) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агронід Плюс» (вул. Пушкіна, 67, кв. 91, м. Черкаси, 18000, адреса для листування: 18001, м. Черкаси, вул. Гоголя, 224, оф. 113, код 39481545) 39900,00 грн штрафу та 9119,22 грн пені.

4. В задоволенні вимог про стягнення 39900,00 грн штрафу та 9119,22 грн пені - відмовити.

5. В іншій частині Рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.03.2020 у справі №927/59/21 - залишити без змін.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агронід Плюс» (вул. Пушкіна, 67, кв. 91, м. Черкаси, 18000, адреса для листування: 18001, м. Черкаси, вул. Гоголя, 224, оф. 113, код 39481545) на користь Прилуцької дослідної станції інституту садівництва Національної Академії Аграрних Наук України (вул. Вавілова, 16, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500, код 00495214) 1702,26 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Справу повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.06.2021.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Руденко