ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2021 р. Справа№ 904/4716/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Дикунської С.Я.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 13.05.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Криворізької міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 (повний текст рішення підписано 30.01.2020)

у справі № 904/4716/19 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Виконавчого комітету Криворізької міської ради

до 1) Фонду державного майна України

2) Державної податкової служби України

3) Офісу великих платників податків Державної податкової служби

про відшкодування 242 803,42 грн

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року Виконавчий комітет Криворізької міської ради (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фонду державного майна України (надалі - відповідач-1), Державної податкової служби України (надалі - відповідач-2), Офісу великих платників податків Державної податкової служби України (надалі - відповідач-3) про солідарне відшкодування витрат на утримання спільного майна в сумі 242 803,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачами обов`язку щодо утримання спільного майна - ґанку центрального входу нежитлового приміщення за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 36 б, який визнано аварійним. Як зазначає позивач, він поніс витрати за проектом «Капітальний ремонт центрального входу нежитлової будівлі (підсилення аварійних будівельних конструкцій ґанку)» за адресою: пр. Металургів, 36 б, м. Кривий Ріг» на загальну суму 527 833,53 грн, з яких: 2 979,47 грн - вартість послуг з оцінки технічного стану будівельних конструкцій за договором №30/14 від 29.09.2014; 17 457,54 грн - розробка проектно-кошторисної документації за договором №161 від 04.09.2017 з урахуванням додаткової угоди №1 від 31.10.2017; 12 537,72 грн - вартість коригування робочого проекту згідно договору з урахуванням додаткової угоди від 11.09.2018; 1 999,98 грн - вартість робіт з авторського нагляду; 6 680,93 грн - вартість робіт з технічного нагляду; 486 177,89 грн - вартість виконаних робіт по спірному об`єкту за договором від 04.04.2018 з урахуванням додаткових угод до нього. Позивач вважає, що розмір витрат відповідачів на утримання майна складає 242 803,42 грн, виходячи з акта ідеальних часток у спільній власності (46/100).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2019 року матеріали позовної заяви у даній справі № 904/4716/19 направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №904/4716/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, Виконавчий комітет Криворізької міської ради звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду про задоволення позову прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. За доводами скаржника, позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №904/4716/19 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Криворізької міської ради, справу призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу, Фонд державного майна України заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях позивача, а рішення місцевого господарського суду від 20.01.2020 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Під час розгляду справи у суді апеляційної у зв`язку з перебуванням суддів у відпустках, на лікарняному, самовідводом судді, склад колегії суддів неодноразово змінювався. Так, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 13.05.2021 у справі №904/4716/19 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2021 справу №904/4716/19 за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Криворізької міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 прийнято колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю. Клопотання Виконавчого комітету Криворізької міської ради та Офісу великих платників податків Державної податкової служби про участь у судовому засіданні 13.05.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

У судове засідання 13.05.2021 з`явилися представники позивача та відповідачів.

Представники Криворізької міської ради та Офісу великих платників податків Державної податкової служби України приймали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Представники Фонду державного майна України та Державної податкової служби України - в приміщенні Північного апеляційного господарського суду.

Представник позивача у судовому засіданні надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідачів у судовому засіданні також надали суду свої пояснення по справі в яких, заперечили проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у відзиві на скаргу ФДМ України та просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, згідно Реєстраційних посвідчень Криворізького бюро технічної інвентаризації за територіальною громадою м. Кривого Рогу в особі міської ради на балансі виконкому Криворізької міської ради (позивача) зареєстровано право комунальної власності на нежитлові приміщення цокольного, першого, другого та технічного поверхів адміністративної будівлі за адресою м. Кривий Ріг, Дзержинський район, проспект Металургів, 36 «Б», що згідно результатів поточної інвентаризації будівлі згідно акта ідеальних часток складає 54/100 від загальної площі будівлі.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №175479315 від 29.07.2019 року) 46/100 частини нежитлової будівлі складає 3-го, 4-го, 5-го поверхів площею 2170 кв.м., з східцевими клітинами 2315,60 кв.м знаходяться у загальнодержавній власності, власником якої значиться Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу у м. Кривому Розі ().

Як зазначено позивачем та вбачається з матеріалів справи, у 2014 році, згідно проведеного обстеження будівельних конструкцій та зробленого на цій підставі експертного висновку спеціалізованої організації ТОВ «Кривбасбудсервіс», технічний стан будівельних конструкцій ганку центрального входу нежитлового приміщення за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 366, визнаний аварійним.

Зазначеним висновком (про оцінку технічного стану будівельних конструкцій ганку центрального входу нежитлового приміщення за адресою пр. Металургів, 36б, 1 поверх) від 29.09.2014 року встановлено, що подальша безпечна експлуатація ганку можлива лише після відновлення аварійних і непридатних до експлуатації конструкцій. Відновлювальні роботи виконати на підставі попередньо розробленого проекту з урахуванням рекомендацій даного висновку.

У зв`язку з вищезазначеним, позивач листами №7/31-2769 від 25.09.2014 року та №7/31-2951 від 14.10.2014 року звернувся до начальника Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (як до співвласника адміністративної споруди) в якому зазначено про експертний висновок та з проханням вирішити питання фінансування проектних робіт.

У відповідь листом №28123/10/28-01-05-01-41 від 24.10.2014 року Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів повідомила позивача про те, що надасть пропозиції до Державної фіскальної служби України щодо фінансування капітальних видатків з приводу капітального ремонту ганку, що знаходиться в аварійному стані та просила позивача надати пакет документів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що протягом 2014-2019 років позивачем направлялися листи до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів, Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Державної фіскальної служби та Фонду державного майна України щодо вирішення питання фінансування проектних робіт з підсилення будівельних конструкцій ганку за вищевказаною адресою, експертизи проекту, виконання авторського та технічного нагляду, та, власне, підрядних робіт капітального ремонту на аварійному об`єкті з урахуванням ідеальних часток вказаної будівлі.

Так, зокрема, у відповідь листом №10-24-25562 від 28.12.2016 року Фонд державного майна України повідомив позивача про те, що на сьогодні в Єдиному реєстрі об`єктів державної власності обліковується нерухоме майно, у тому числі «адміністративний будинок» загальною площею 2315,6 кв.м за місцезнаходженням: м. Кривий Ріг, просп. Металургів, 36 б, яке перебуває на балансі Державної фіскальної служби України ().

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи всього за проектом «Капітальний ремонт центрального входу нежитлової будівлі (підсилення аварійних будівельних конструкцій ганку) за адресою: пр.Металургів, 36 б, м. Кривий Ріг» позивачем понесено витрат на загальну суму 527 833,53 грн., з яких: 2 979,47 грн - вартість послуг з оцінки технічного стану будівельних конструкцій за договором №30/14 від 29.09.2014, 17 457,54 грн. - розробка проектно-кошторисної документації за договором №161 від 04.09.2017 року з урахуванням додаткової угоди №1 від 31.10.2017; 12 537,72 грн. - вартість коригування робочого проекту згідно договору з урахуванням додаткової угоди від 11.09.2018, 1 999,98 грн. - вартість робіт по авторському нагляду, 6 680,93 грн. - вартість робіт по технічному нагляду, 486 177,89 грн. - вартість виконаних робіт по спірному об`єкту за договором від 04.04.2018 року з урахуванням додаткових угод до нього.

Звертаючись з позовом позивач зазначає, що оскільки відповідачі є власниками державного майна у розмірі 46/100 часток адміністративної будівлі за адресою: пр. Металургів, 36 б, м. Кривий Ріг, але добровільно не виконують свій законний обов`язок, передбачений ст. 360 ЦК України, щодо відшкодування витрат на утримання спільного майна, тим самим порушуючи майнові права позивача, яким фактично одноособово понесено витрати.

Крім того, позивачем зазначено, що Державна податкова служба України є правонаступником Державної фіскальної служби України () на підставі постанови КМУ №1200 від 18.12.2018. З вересня 2019 почала діяти Державна податкова служба України.

Посилається на лист ДФС від 13.04.2018 №6258 15/99-99-03-03-04-16 в якому зазначено, що частина майна, що розташована за адресою: пр. Металургів, 36 б, м. Кривий Ріг є державною власністю, обліковується на балансі Державної фіскальної служби та перебуває в оперативному управлінні Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, а фактично використовується Криворізьким відділом Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби для виконання покладених на нього функцій ДФС. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» Офісу великих платників податків ДФС реорганізовано у Офіс великих платників податків ДПС.

Тому, просить суд стягнути з Фонду державного майна України, Державної податкової служби України, Офісу великих платників податків ДПС солідарно витрати на утримання спільного майна у розмірі 242 803,42 грн. (527 833,53 грн. :100 * 46).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №175479315 від 29.07.2019 року) 46/100 частини нежитлової будівлі складає 3-го, 4-го, 5-го поверхів площею 2170 кв.м., з східцевими клітинами 2315,60 кв.м знаходяться у загальнодержавній власності, власником якої значиться Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу у м.Кривому Розі ().

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17.01.2020 року Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу у м. Кривому Розі () 20.03.20123 року припинена, за рішенням засновника та її правонаступником є Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу у м. Кривому Розі Дніпропетровської області Державної податкової служби (), яка 10.04.2013 року припинена, за рішенням засновників (запис 6013376). Відповідно до запису державна реєстрація припинення юридичної особи в результаті реорганізації.

У наявному в матеріалах справи витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна зазначено відомості про державне майно: будівля за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, просп. Металургів, 36Б, поверх 3 зазначено, що суб`єкт управління, який здійснює управлінням майном - Державна фіскальна служба України, відомості про юридичну особу (балансоутримувача державного майна) Офіс великих платників Державної фіскальної служби ().

Стаття 13 Конституції України передбачено, що власність зобов`язує.

Відповідно до ч. 1 статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно з ч. 1 статті 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності" управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Закон України «Про управління об`єктами державної власності» чітко розмежовує компетенцію Кабінету Міністрів України (ст. 5 Закону), повноваження уповноважених органів управління (ст. 6 Закону), повноваження Фонду державного майна України (ст. 7 Закону) та інших суб`єктів, визначених цим Законом.

Статтею 7 Закон України «Про управління об`єктами державної власності» передбачено, що Фонд державного майна України відповідно до законодавства:

1) щодо державних підприємств, установ і організацій: а) виступає орендодавцем цілісних майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів; б) здійснює контроль за використанням орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, виконанням умов договорів оренди цілісних майнових комплексів державних підприємств, поверненням цілісних майнових комплексів державних підприємств до сфери управління уповноважених органів управління після закінчення строку дії договорів оренди; в) виступає від імені держави засновником господарських організацій, до статутних капіталів яких передається державне майно, у тому числі холдингових компаній та підприємств, які підлягають корпоратизації відповідно до законодавства; г) виступає в установленому порядку правонаступником державних підприємств стосовно суб`єктів господарювання, раніше створених за їх участю, а також державних внесків до статутного капіталу недержавних суб`єктів господарювання; ґ) приймає рішення про створення, реорганізацію (реструктуризацію) та ліквідацію підприємств і організацій, заснованих на державній власності, що перебувають у його управлінні; д) здійснює визначені законодавством повноваження під час провадження справ про банкрутство державних підприємств, що перебувають у його управлінні, та господарських організацій з корпоративними правами держави, у тому числі веде їх реєстри; е) забезпечує розроблення умов реструктуризації та санації підприємств, що перебувають у його управлінні, та їх погодження щодо господарських організацій, у статутних капіталах яких корпоративні права держави перевищують 50 відсотків, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави; є) забезпечує проведення аудиту, екологічного аудиту підпорядкованих йому підприємств; з) погоджує розмір плати за оренду (суборенду) державного майна (крім окремого індивідуально визначеного) за договорами оренди, укладеними підприємствами, військовими частинами Збройних Сил України та іншими військовими формуваннями; и) бере участь у підготовці та укладанні міжнародних договорів щодо об`єктів державної власності України, оформлює відповідно до міжнародних договорів право державної власності на майно та приймає рішення щодо його подальшого ефективного використання; ї) погоджує державним підприємствам, установам, організаціям, а також господарським товариствам, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, повноваження з управління корпоративними правами держави яких він здійснює, договори про спільну діяльність, договори комісії, доручення та управління майном, зміни до них; й) подає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності, за затвердженою ним формою інформацію про: фінансово-господарську діяльність кожного державного підприємства, установи, організації, що належать до сфери його управління, а також господарського товариства, щодо якого він виконує функції з управління корпоративними правами; укладені контракти з керівниками суб`єктів господарювання державного сектору економіки;

2) щодо нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного державного майна: а) виступає відповідно до законодавства орендодавцем державного майна; б) розробляє методичні засади визначення орендної плати відповідно до ринкової вартості майна; в) здійснює контроль за використанням майна, переданого в оренду, виконанням договорів оренди державного майна; г) приймає рішення про передачу до статутного капіталу господарських організацій об`єктів державної власності; ґ) забезпечує в межах повноважень функціонування єдиної державної інформаційної системи обліку, зберігання та оцінки майна, що реалізується за рішенням органів виконавчої влади; д) здійснює в межах, визначених законодавством, формування і ведення Єдиного реєстру об`єктів державної власності; е) виступає розпорядником Єдиного реєстру об`єктів державної власності; є) забезпечує передачу нерухомого майна творчим спілкам та релігійним конфесіям у порядку, встановленому законодавством; з) за пропозицією уповноважених органів управління приймає рішення про подальше використання державного майна, яке не увійшло до статутних капіталів господарських організацій, але перебуває на їх балансі; и) дає дозвіл (погодження) на відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством; і) дає дозвіл на здійснення застави майна державних підприємств, що перебувають у його управлінні; ї) здійснює відповідно до законодавства право розпорядження майном, що перебуває на балансі громадських організацій колишнього СРСР, яке має статус державного; й) погоджує (приймає) рішення про передачу об`єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших уповноважених органів управління або Національній академії наук України, галузевим академіям наук; к) виступає у встановлених законодавством випадках організатором продажу нерухомого майна державних унітарних підприємств;

3) щодо корпоративних прав держави: а) здійснює управління корпоративними правами держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; б) створює і веде реєстр корпоративних прав держави, який є складовою Єдиного реєстру об`єктів державної власності, відповідно до законодавства; г) встановлює наявність та визначає розмір корпоративних прав держави в майні господарських організацій, а також у майні громадських організацій колишнього СРСР, розташованих на території України; и) призначає відповідно до законодавства представників держави в органи управління господарських організацій, корпоративні права держави яких перебувають у його управлінні, визначає кандидатури незалежних членів наглядової ради, що пропонуються до обрання до складу наглядових рад господарських товариств, корпоративні права держави яких перебувають у його управлінні; ї) здійснює контроль за виконанням умов контрактів керівниками виконавчих органів господарських організацій, які перебувають у його управлінні; л) виконує інші передбачені законодавством функції з управління корпоративними правами держави.

Пунктом 1 статті 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що Фонд державного майна України не є органом управління будівлі, а також не є співвласником або балансоутримувачем нежитлових приміщень за адресою: пр. Металургів, 36 б, м. Кривий Ріг, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суду дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову в частині солідарного стягнення з Фонду державного майна України витрат на утримання спільного майна у даній справі.

Щодо позовних вимог Виконавчого комітету Криворізької міської ради до Державної податкової служби України та Офісу великих платників податків Державної податкової служби України про солідарне відшкодування витрат на утримання спільного майна, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної фіскальної служби» №160 від 21.05.2014 року утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» №1200 від 18.12.2018 року утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Також, вищезазначеною постановою Кабінету Міністрів України установлено, що:

Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок);

Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства;

Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Державна реєстрація Державної податкової служби України () здійснена 15.05.2019 року (номер запису 0085321, шляхом поділу).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17.01.2020 року (розгляду даної справи у суді першої інстанції) Державна фіскальна служба України () знаходиться в стані припинення. Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що Державна фіскальна служба України не припинена як юридична особа і на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» №537 від 19.06.2019 року утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1. Реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2.

Установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Визначено територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Зокрема, Офіс великих платників податків ДФС реорганізовано у Офіс великих платників податків ДПС.

Так, державна реєстрація новоутвореної особи шляхом заснування юридичної особи - Офіс великих платників податків ДПС () здійснена 30.07.2019 року (номер запису 0086628).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17.01.2020 року (розгляду даної справи у суді першої інстанції) Офіс великих платників Державної фіскальної служби () знаходиться в стані припинення.

Судом встановлено, що Офіс великих платників Державної фіскальної служби не припинено як юридичну особу і на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною 5 статті 104 ЦК України передбачено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч. 2 статті 107 ЦК України після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Скаржником, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було надано суду розподільчий баланс. Такі докази в матеріалах справи відсутні.

Наданий скаржником під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції інстанції лист Фонду державного майна України від 30.10.2020 № 10-24-22108 як доказ того, що спірна частина нерухомого майна у відповідній частині перебуває на балансі Офісу великих платників податків ДПС, не підтверджує перебування спірного майна на балансі відповідача-2. Розподільчий баланс в матеріалах справи відсутній.

Крім того, як зазначає Державна податкова служба України, відповідно до відомостей отриманих від Департаменту матеріально-технічного забезпечення ДПС, у сфері управління Державної податкової служби України відсутнє нерухоме майно розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, просп. Металургів, 36Б.

Також, Офіс великих платників податків ДПС зазначив, що реорганізацію Офісу великих платників Державної фіскальної служби не завершено, нерухоме майно Офісу ВПП та територіальних підрозділів як до правонаступників не передано.

Оскільки, скаржником, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було надано суду належних та допустимих доказів передачі нерухомого майно, що розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, просп. Металургів, 36Б відповідачу 2 та відповідачу 3, враховуючи відсутність розподільчого балансу та беручи до уваги те, що Державна фіскальна служба України та Офіс великих платників Державної фіскальної служби виключені з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а у Державної податкової служби України та Офісу великих платників податків Державної податкової служби України не виникли зобов`язання щодо нерухомого майна, на переконання колегії суддів, місцевим господарським судом правомірно відмовлено позивачу в задоволені позовних вимог в частині солідарного стягнення з Державної податкової служби України та Офісу великих платників податків ДПС витрат на утримання спільного майна у розмірі 242 803,42 грн.

Визнання відповідачами у листуванні з позивачем фактичне володіння та користування спірним нерухомим майном у відповідних частинах при цьому, зазначаючи про неможливість сплатити суму відшкодування витрат на утримання спільного майна оскільки, відсутнє фінансування, на переконання колегії суддів, не може бути підставою для задоволення позову з обставин зазначених вище.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції Виконавчим комітетом Криворізької міської ради не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 20.01.2020, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Виконавчого комітету Криворізької міської ради слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 20.01.2020 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Криворізької міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №904/4716/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №904/4716/19 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Виконавчий комітет Криворізької міської ради.

4. Матеріали справи №904/4716/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 22.06.2021 після виходу судді з відпустки.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Я. Дикунська

Є.Ю. Шаптала