ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" червня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/966/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Демешина О. А. при секретарі судового засідання Рибці Ю. Е. розглянувши матеріали справи № 916/966/21

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (08162, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, смт. Чабани, вул. Машинобудівників, буд. 4-В; код - 30048570)

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Анадол" (68810, Одеська обл., Ренійський р-н, с. Долинське, вул. Центральна, буд. 6; код - 37565256)

про стягнення 803983,97 грн.

з підстав порушення умов договору,

Представники сторін:

позивач: Долгополова В.М.

відповідач: Гладишева О.О.

СУТЬ СПОРУ: 09.04.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Анадол" (далі - Відповідач) про стягнення грошових коштів в сумі 803983,97 грн. з яких: сума основного боргу - 315141,00 грн., сума несплаченої курсової різниці - 144579,71 грн., сума 48 % річних - 166028,54 грн., сума пені 41922,78 грн., сума штрафу 94542,30 грн., сума інфляційних витрат 41769,64 грн.

13.05.2021 року суд відкрив провадження по справі, ухвалив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін, призначив дату судового засіданні та встановив відповідачу строк для надання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України в строк, встановлений ч.1 ст.251 ГПК України - п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження по справі.

07.05.2021 року суд отримав відзив на позовну заяву - Відповідач позов не визнав.

24.05.2021 року Позивач надав суду відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості - заперечує проти позиції відповідача.

09.06.2021 року до суду надійшло заперечення - Відповідач просить суд в задоволені позову відмовити.

Суд оголошував перерву у судовому засіданні 26.05.2021 року.

Під час розгляду справи представник позивача позов підтримав, представник відповідача проти позову заперечив.

В С Т А Н О В И В :

24.09.2019 року між Позивачем (постачальник) та Відповідачем (покупець) було укладено договір поставки № 1-13, за яким Продавець зобов`язався передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а Покупець зобов`язався прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну) визначену договором.

Відповідно до п.3.3 всі платежі за цим договором здійснюються Покупцем з врахуванням п.3.2 Договору. На підтвердження виконання Покупцем зобов`язань з оплати товару з врахуванням п.3.2 даного Договору, Сторони впродовж трьох днів від дня остаточного розрахунку за відповідним Додатком або Договором в цілому, підписують «Акт звіряння взаємних розрахунків» Ініціатива звіряння взаємних розрахунків покладається на Покупця.

Відповідно до п.3.4 при відсутності підписаного сторонами Акт звіряння взаємних розрахунків, зобов`язання Покупця щодо повної оплати вартості отриманого Товару не вважається виконаним, що є підставою для застосування відповідних штрафних санкцій згідно з умовами договору.

Відповідно до п.10.6 Договору №1-13 від 24.09.2019 р за взаємною згодою сторін допускається повернення Покупцем отриманого від Постачальника, але не використаного товару, ціна такого товару визначається сторонами на момент його повернення виходячи із середніх цін, що склалися на такий товар на ринку України, проте вона не може бути вищою від ціни реалізації товару за цим Договором. Щодо оформлення такого повернення зазначаємо, що відповідно до вимог Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору, оформлюється як додаткова угода до цього договору. Закон вимагає, щоб зміна або розірвання договору здійснювалися в такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається. Інших правил щодо оформлення зміни договору можуть встановлюватися договором або законом чи випливати із звичаїв ділового обороту. У разі зміни або розірвання договору за згодою сторін зобов`язання, що випливає з цього договору, змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не зумовлено характером його зміни.

Так, на виконання умов Договору Позивач відпустив відповідачу Товар у кількості та за ціною, що вказана у додатках до Договору та відповідних видаткових накладних.

Крім того, Позивач вказує, що відповідно Додатку №1 від 26.05.2020 року на повернення товару до договору поставки №1-13 від 24.09.2019 року на загальну суму 240487,22 грн. з ПДВ за накладною на повернення товару №1 від 26.05.2020 р. на суму 240487,22 грн. за листом від 26.05.2020 року за яким повернуто товар.

Позов ґрунтується на тому, що Відповідач в порушення умов Договору не здійснив розрахунок за отриманий Товар. Так, сума основної заборгованості яка є несплаченою Відповідачем станом на момент подання позовної заяви становить 315 141,00 грн. та курсова різниця - 144579,71 грн.

Тому, посилаючись на умови Договору та ст. 625, 549 ЦК України, ст. 20,193, 199, 265 ГК України Позивач просить суд стягнути з Відповідача на свою користь: сума основного боргу - 315141,00 грн., сума несплаченої курсової різниці - 144579,71 грн., сума 48 % річних - 166028,54 грн., сума пені 41922,78 грн., сума штрафу 94542,30 грн., сума інфляційних витрат 41769,64 грн.

Відповідач заперечуючи проти позову, зазначає, що позовні вимоги про стягнення 315141грн. боргу і нарахованих на цю суму пені, штрафу, 48% річних та курсової різниці - є безпідставними, оскільки на суму, заявлену до стягнення в якості основного боргу (315141грн.), товар був повернутий Позивачу.

Позивач заперечує отримання Товару, про повернення якого зазначає Відповідач та наполягає на задоволені позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін надані під час розгляду справи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного:

Так, відносини, що склались між Сторонами справи базуються на Договорі поставки від 24.09.2019 року № 1-ІЗ.

Вказаний Договір має ознаки як договору купівлі-продажу так і договору поставки, що не суперечить чинному Законодавству України.

Як, було зазначено, на виконання умов Договору Позивач відпустив відповідачу Товар у кількості та за ціною, що вказана у додатках до Договору та відповідних видаткових накладних (а.с. 19 - 51).

Крім того, Позивач вказує, що відповідно Додатку №1 від 26.05.2020 року на повернення товару до договору поставки №1-13 від 24.09.2019 року на загальну суму 240487,22 грн. з ПДВ за накладною на повернення товару №1 від 26.05.2020 р. на суму 240487,22 грн. за листом від 26.05.2020 року за яким повернуто товар.

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи та не заперечуються сторонами.

Підставою позову стала несплата Відповідачем суми боргу за поставлений Товар у розмірі 315 141 грн.

Як зазначалось вище, Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що на вказану суму Позивачу товар було повернуто, зокрема:

- по накладній № 2 від 30.10.2020р. на повернення товару - 40 мішків насіння соняшнику „Беллус" на суму 117 143,04грн. ;

- по накладній № 3 від 30.10.2020р. на повернення товару - 140 літрів Абруста КС на суму 130 749,84грн.;

- по накладній № 4 на повернення товару №4 від 02.11.2020р. 12кг „Майстер 62% на суму 67248,79грн.

Сторонами по справі визнається те, що вищевказані накладні на повернення товару підписані з боку постачальника і одержувача товару одною і тою ж особою - ОСОБА_1 , що діяв в якості директора ТОВ „Анадол"(постачальника) і в якості директора представництва ТОВ „Агрозахист-Донбас" (одержувача товару).

Суд зазначає, що чинним законодавством не заборонено укладання угод, підписання спільних документів, накладних тощо особою, що представляє різні юридичні особи, оскільки вона діє не в особистих інтересах, а саме в інтересах таких юридичних осіб і може займати певні посади в різних товариствах, підприємства та організаціях, які мають спільні підприємницькі взаємовідносини.

Позивач заперечує проти того, що ним одержувався товар, який повертався йому Відповідачем по вищевказаним накладним №2, 3, 4 від 30.10.2020р., посилаючись на відсутність повноважень у директора представництва ТОВ „Агрозахист-Донбас" ОСОБА_1 .

Суд не погоджується з такими твердженнями Позивача з огляду на наступне.

До матеріалів справи додано копію накладної на повернення товару №1 від 26.05.2020р. за якою ТОВ „Анадол" передало, а ТОВ „Агрозахист-Донбас" прийняло 50 мішків насіння соняшнику Оллімі на суму 240 487,22 грн.

Вказану накладну на повернення товару з боку одержувача підписано директором представництва ТОВ „Агрозахист-Донбас". ОСОБА_1 ..

Слід зазначити, що з матеріалів справи вбачається, що Договір поставки № 1-13 від 24.09.2019р., всі 17 додатків до цього договору та всі видаткові накладні за якими Позивач поставляв товар Відповідачу - підписані ОСОБА_1 , який займав посаду директора представництва ТОВ „Агрозахист-Донбас". Хоча в договорі і додатках до нього значиться, що вони укладались директором ТОВ „Агрозахист-Донбас" ОСОБА_2 - ідентичність підписів ОСОБА_1 в них, як від Постачальника, так і Покупця - у суду не викликає сумніву. Тим більше, що підписи ОСОБА_2 в цих документах та в

позовній заяві і в запереченнях на відповідь на відзив - візуально є різними.

Тобто, укладений між сторонами, договір поставки виконувався і з підстав його підписання особою, яка не мала повноважень - недійсним не визнавався. Таким чином, суд вважає, що директор представництва ТОВ „Агрозахист-Донбас" ОСОБА_1 був наділений повноваженнями на підписання накладних №2,3 від 30.10.2020р. та № 4 від 02.11.2020р. на повернення товару і в момент їх підписання - товар на загальну суму 315 141 грн. було повернуто Позивачу.

Що стосується, наданої до матеріалів справи, копії Експрес-накладної № 59 0005 8727 5278 від 13.11.2020р. про направлення товару „Новою поштою", то суд зазначає, що відправником поштового відправлення в ній вказано приватну особу ОСОБА_1 (а не ТОВ „Анадол") і зазначено, що поштовим відправленням за описом є палети оголошеною вартістю 20000грн.

Тобто, вказані докази не підтверджують того, що поштове відправлення здійснювалось Товариством обмеженою відповідальністю „Анадол" і того, що поштою на адресу Позивача було направлено саме 40 мішків насіння соняшнику „Беллус" на суму 117 143,04грн., 140 літрів Абруста КС на суму 130 749,84грн. та 12кг „Майстер 62%" на суму 67248,79грн.

Як зазначалось вище, до здійснення поштового відправлення палетів на суму 20000грн. відправником ОСОБА_1 , вищевказаний товар вже було отримано Товариством з обмеженою відповідальністю „Агрозахист-Донбас" по накладним №2,3 від 30.10.2020р. та № 4 від 02.11.2020р. на повернення товару і у директора представництва ТОВ „Аналол" не існувало правових підстав здійснювати повернення товару „Новою поштою" ще раз, приймаючи до уваги відсутність у ТОВ „Анадол" цього товару після 02.11.2020року.

З огляду на те, що Позивач заперечує отримання, переліченого вище товару, за поштовим відправленням „Нової пошти" - суд не приймає до уваги вказані докази в якості обставин, що визнаються сторонами і не підлягають доведенню, відповідно до ч.1 ст.175 ГПК України.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з Відповідача 315141грн. основного боргу, оскільки на вказану суму Відповідач повернув товар, а Позивач його прийняв.

Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача 144579 гривень 71 коп. курсової різниці, 166028 гривень 54 коп. сплати 48% річних, 41922 гривень 78 коп. пені, 94542 гривень 30 коп. штрафу та 41769 гривень 64 коп. інфляційних, як вбачається з матеріалів справи, вони розраховані на прострочену суму основного боргу в розмірі 315141грн., тобто - є похідними від існування у Відповідача перед Позивачем боргу за поставлений товар вказаної суми основного боргу на момент звернення до суду з позовом по цій справі.

Оскільки такого боргу не існувало - у задоволенні позовних вимог в частині вищезазначених сум курсової різниці, сплати 48% річних, пені, штрафу та інфляційних, також слід відмовити.

На підставі викладеного позов задоволенню не підлягає, з покладенням на позивача судових витрат.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

та може бути оскаржено в порядку ст.ст.253-259 ГПК України

Повний текст складено 14 червня 2021 р.

Суддя О.А. Демешин