ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021 Справа № 917/553/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши у спрощеному провадженні матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лексо», юридична адреса: 03115, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 136, кім. 34; адреса для листування: 03164, м. Київ, вул. Генерала Наумова, буд. 15,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробнича компанія «Форвард-груп», 36008, м. Полтава, вул. Серьогіна, буд. 17,

про стягнення 26 941,57 грн.,

Представники сторін: не викликались.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Лексо» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробнича компанія «Форвард-груп» про стягнення 26 941,57 грн., з яких 23 747,42 грн. заборгованість за договором поставки № 1 від 15.01.2019 р., 2 017,19 грн. інфляційні втрати, 1 176,96 грн. 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.04.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав оплату за товар у строк, визначений договором поставки № 1 від 15.01.2019 р., чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

Відповідач у визначеному господарським процесуальним законодавством порядку на позов не відреагував, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи (поштове повідомлення з відміткою про вручення відповідачу копії ухвали суду від 20.04.2021 р. міститься в матеріалах справи).

Згідно із ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

15.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лексо» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробнича компанія «Форвард-груп» було укладено договір поставки № 1 (а.с. 10-11).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору Постачальник (ТОВ «Лексо») зобов`язується протягом строку дії даного договору поставляти у власність Покупця (ТОВ «ТВК «Форвард-груп») замовлений товар, а Покупець зобов`язується приймати цей товар та сплачувати за нього встановлену грошову суму.

У пункті 4.12 договору № 1 від 15.01.2019 р. сторони домовились, що при підписанні накладних на передачу товару Покупець підтверджує, що даний товар був поставлений / отриманий і відповідає якості, кількості, методу доставки і ціні згідно з оформленим замовленням, а також що Покупець отримав всі необхідні супровідні документи (сертифікати відповідності, гігієнічні висновки, накладні і т.д.).

Перехід права власності на товар відбувається в момент підписання накладної на передачу товару (п. 4.13 договору).

Згідно з п. 2.1 договору найменування та кількість товару зазначається в додатках або накладних, які є невід`ємними частинами цього договору.

На виконання умов договору № 1 від 15.01.2019 р. позивач передав у власність відповідача товар на суму 58 889,59 грн., що підтверджується видатковою накладною № 459 від 18.01.2019 р., підписаною сторонами (а.с. 12).

28.02.2019 року відповідач повернув позивачу товар на суму 16 142,17 грн., згідно з розшифровкою до Акту звірки між ТОВ «Лексо» та ТОВ «ТВК «Форвард-груп» за період з 01.01.2019 р. по 10.06.2019 р., підписаною сторонами (а.с. 16).

Відповідно до п. 3.3 договору оплата за товар здійснюється Покупцем безготівковим розрахунком, шляхом перерахування грошових коштів (в національній валюті України, в розмірі конкретної суми, вказаної в накладній на кожну партію товару) на поточний рахунок Постачальника протягом 14 днів.

Позивач вказує, що відповідач в порушення умов договору за отриманий товар розрахувався не в повному обсязі, з огляду на що заявив до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробнича компанія «Форвард-груп» 26 941,57 грн., з яких 23 747,42 грн. заборгованість за договором поставки № 1 від 15.01.2019 р., 2 017,19 грн. інфляційні втрати, 1 176,96 грн. 3 % річних.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір поставки № 1 від 15.01.2019 р., видаткова накладна № 459 від 18.01.2019 р., розшифровка до Акту звірки між ТОВ «Лексо» та ТОВ «ТВК «Форвард-груп» за період з 01.01.2019 р. по 10.06.2019 р., виписки по рахунку ТОВ «Лексо» за період з 19.03.2019 р. по 06.08.2019 р. та ін.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за договором № 1 від 15.01.2019 р. щодо здійснення поставки товару на суму 58 889,59 грн. Так, судом досліджено видаткову накладну № 459 від 18.01.2019 р. та встановлено, що вона має всі необхідні реквізити, підписана сторонами та скріплена печатками, тож приймається судом у якості належних доказів виконання позивачем умов договору № 1 від 15.01.2019 р. на вищевказану суму.

Крім того, як зазначалось вище, 28.02.2019 року відповідач повернув позивачу товар на суму 16 142,17 грн., що підтверджується розшифровкою до Акту звірки між ТОВ «Лексо» та ТОВ «ТВК «Форвард-груп» за період з 01.01.2019 р. по 10.06.2019 р., підписаною сторонами.

Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором та приписів цивільного законодавства України за отриманий товар розрахувався не в повному обсязі.

Так, згідно з виписками по рахунку ТОВ «Лексо» за період з 19.03.2019 р. по 06.08.2019 р. (а.с. 33-40, 42) відповідачем було частково сплачено заборгованість за товар, поставлений за договором № 1 від 15.01.2019 р. на суму 19 000,00 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 23 747,42 грн. заборгованості за договором поставки № 1 від 15.01.2019 р. підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на вказані нормативні положення, позивачем приведено розрахунок інфляційних втрат в розмірі 2 017,19 грн. та 3 % річних в розмірі 1 176,96 грн. (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 3-4).

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, суд прийшов до висновку, що зазначені вимоги відповідають вимогам чинного законодавства України, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Лексо» в повному обсязі. Відповідач жодних заперечень проти позову чи доказів погашення заборгованості станом на час прийняття даного рішення не надав.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробнича компанія «Форвард-груп» (36008, м. Полтава, вул. Серьогіна, буд. 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лексо» (юридична адреса: 03115, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 136, кім. 34; адреса для листування: 03164, м. Київ, вул. Генерала Наумова, буд. 15, ) 23 747,42 грн. заборгованість за договором поставки № 1 від 15.01.2019 р., 2 017,19 грн. інфляційні втрати, 1 176,96 грн. 3 % річних; 2 270,00 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 16.06.2021 р.

Суддя О.С. Мацко