РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.06.2021Справа № 910/5019/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТ СЕК`ЮРИТІ»

про відшкодування шкоди 14 772, 62 грн

Без повідомлення (виклику) учасників судового процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТ СЕК`ЮРИТІ» про відшкодування шкоди 14 772, 62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі статей 993, 1187, 1194 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем щодо відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і розміром страхового відшкодування, виплаченого страховиком відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 позовну заяву було залишено без руху через недодержання заявником вимог статті 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

14.04.2021 до суду надійшла заява позивача в порядку усунення недоліків, зі змісту якої вбачається, що виявлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 недоліки усунуто.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

13.05.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що претензія позивача не містить посилань на можливість передачі пошкоджених внаслідок ДТП запчастин автомобіля, які не можуть використовуватись за призначенням, але мають певну цінність.

21.05.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він вказує на помилковість доводів, викладених у відзиві та вказує, що відповідачем не доведено, що такі запчастини мають якусь цінність.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

04.02.2020 року між Приватним акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та ОСОБА_1 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/107-69-001173/20.

Предметом даного Договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «VOLKSWAGEN TIGUAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

06.02.2020 в м. Києві на вул. Драйзера, 2Г відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «VOLKSWAGEN TIGUAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу «RENAULT MASTER» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Деснянського районного суду міста Києва від 27.03.2020 в справі № 754/1875/20, ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні, адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Станом на дату ДТП, власником транспортного засобу «RENAULT MASTER» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 було Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТ СЕК`ЮРИТІ». Цивільна відповідальність власника транспортного засобу, була застрахована Приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПЕРША» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО № 4340269 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 130 000, 00 грн, франшизи - 2 600, 00 грн.

Відповідно до рахунку № -1 від 10.02.2020, виставленого ТОВ «АТЛАНТ-М ЛЕПСЕ» та ремонтної калькуляції № від 10.02.2020 вартість відновлювального ремонту автомобіля «VOLKSWAGEN TIGUAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок ДТП склала 60 260, 16 грн.

Страховим актом № 14від 24.02.2020 дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 06.02.2020, в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб «VOLKSWAGEN TIGUAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 58 260, 16 грн.

Відповідно до платіжного доручення № ЗР020692 від 26 лютого 2020 року позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 58 260, 16 грн.

У зв`язку з чим позивач направив ПрАТ «СК «ПЕРША» заяву (претензію) про виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) № 14 від 17.03.2020.

Листом № 2177/с від 21.08.2020 ПрАТ «СК «ПЕРША» повідомила позивача про прийняте рішення про здійснення страхового відшкодування у розмірі 43 487, 54 грн.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до ТОВ «СІТ СЕК`ЮРИТІ» із претензією № 11944/ІНС від 21.10.2020 про відшкодування шкоди у розмірі 14 772, 62 грн в порядку регресу.

Листом № 11/11/20-1 від 11.11.2020 відповідач повідомив про залишення претензії без задоволення у зв`язку з відсутністю посилань на можливість передання йому пошкоджених запчастин автомобіля.

Наведені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Відносини ж між відповідачем та його страховиком (ПрАТ «СК «ПЕРША») регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «VOLKSWAGEN TIGUAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_2 перевищує виплачений ПрАТ «СК «ПЕРША» позивачу розмір страхового відшкодування, суд вважає обґрунтованими вимоги позову щодо стягнення з відповідача як з винної особи на користь позивача різниці між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 14 772, 62 грн (58 260, 16 грн - 43 487, 54 грн).

Наведене узгоджується із висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 464/1937/16-ц та від 03 грудня 2020 року у справі № 352/1384/18, на які слушно посилається позивач.

Суд також враховує положення абз. 3 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», за якими постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

В контексті викладеного, відповідач із посиланням на практику Верховного Суду, викладеного в постанові від 07.11.2018 в справі № 462/6105/16-ц доводить, що неможливість передачі пошкоджених запчастин автомобіля виключає можливість відшкодування збитків.

Суд з такими твердженнями не погоджується з огляду на таке.

Частина третя статті 2 ГПК України визначає основні засади (принципи) господарського судочинства, зокрема змагальність сторін та диспозитивність, які конкретизовані у статтях 13, 14 ГПК України відповідно.

Відповідно до вищевикладеного, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд же розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи свідчать, що відповідач не заявляв вимог ані про передачу йому пошкоджених запчастин автомобіля, ані про стягнення вартості цього майна у випадку неможливості його передачі.

Відтак, враховуючи, що предметом спору є відшкодування шкоди з винної особи з урахуванням недостатності коштів виплачених страхувальником такої особи, а не стягнення вартості майна, що не може бути використовуватись внаслідок ДТП, також зважаючи на те, що зустрічний позов із такими вимогами не заявлявся, суд позбавлений можливості в межах даного провадження вирішувати питання про передачу такого майна, у зв`язку з чим відхиляє доводи відповідача в цій частині.

З урахуванням викладеного, твердження позивача про недоведеність відповідачем наявності цінності замінених запчастин, суд залишає поза увагою.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

З огляду на результат вирішення спору, судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТ СЕК`ЮРИТІ» (03148, м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, буд. 11; ідентифікаційний код 40427842) на користь Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 44; ідентифікаційний код 24175269) 14 772, 62 грн (чотирнадцять тисяч сімсот сімдесят дві гривні 62 коп.) шкоди та 2 270, 00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 18.06.2021.

Суддя О.С. Комарова