ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/663/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Лепенець К.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ім.Текс" (02081,м.Київ, вул. Клеманська,3)
до Приватного підприємства "Метаксі" (61038, м.Харків, Салтівське шоссе,67-А, офіс 212)
про за зустрічним позовом до стягнення коштів Приватного підприємства "Метаксі" (61038, м.Харків, Салтівське шоссе,67-А, офіс 212) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ім.Текс" (02081,м.Київ, вул. Клеманська,3) про визнання недійсним договору
за участю представників:

позивача за первісним позовом -Лісовський Р.А., адвокат;

відповідача за первісним позовом -Бурдукова М.В., адвокат.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ім.Текс" звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Приватного підприємства "Метаксі", в якій просить суд стягнути з останнього 535000,0грн. основного боргу, інфляційні збитки в сумі 11 832,59грн., 3% річних в сумі 3777,92грн., всього 550610,51грн.

Стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені останнім судові витрати, в т.ч. на професійну правничу допомогу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поворотної фінансової допомоги №03/02/2020 від 03.02.2020 року.

Ухвалою господарського суду від 02.03.2021 року, постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Розгляд справи № 922/663/21 здійснювати у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на24.03.2021 об 10:30 год.

24.03.2021 року від ТОВ «Ім.Текс», через канцелярію суду (вх.№6694) надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесених позивачем за первісним позовом на професійну правничу допомогу. Клопотання долучено судом до матеріалів справи.

17.03.2021 року від Приватного підприємства "Метаксі" , через канцелярію суду (вх.№6153) надійшла зустрічна позовна заява , в якій позивач за зустрічним позовом просить суд :

прийняти цей зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ «Ім.Текс» до ПП «МЕТАКСІ» про стягнення коштів, за яким відкрито провадження у справі № 922/663/21,

визнати недійсним договір поворотної фінансової допомоги №03/02/2020 від 03.02.2020 року, укладений між ПП "МЕТАКСІ" та ТОВ "Ім.Текс",

відстрочити сплату судового збору за подання зустрічного позову до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою господарського суду від 19.03.2021 матеріали зустрічної позовної заяви Приватного підприємства "Метаксі" про визнань недійсним договору поворотної фінансової допомоги №03/02/2020 від 03.02.2020 року залишено без руху. Надано позивачу строк 10 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору .

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.04.2021 у справі № 922/663/21 повернуто позовну заяву приватного підприємства "Метаксі" та додані до неї документи.

Приватне підприємство "Метаксі" із вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 06.04.2021 у справі № 922/663/21, зазначену справу передати на розгляд до господарського суду Харківської області для вирішення питання про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним.

Протокольною ухвалою, постановленою в судовому засіданні 24.03.2021, відкладено підготовче засідання до "13" квітня 2021 року об 11:30 год.

В судовому засіданні 13.04.2021 постановлено протокольну ухвалу, якою на підставі ч.5 ст.183 ГПК України, оголошено перерву в підготовчому засіданні до 20.04.2021 о 12:30 год.

З причин відпустки судді Присяжнюка О.О. підготовче засідання у справі № 922/663/21, призначене на 20 квітня 2021 року не проводилось.

Ухвалою господарського суду від 26.04.2021 року, повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю "Ім.Текс" та Приватне підприємство "Метаксі" про те, що судове засідання у справі № 922/663/21 призначено на "28" квітня 2021 р. о 12:00 год.

В судовому засіданні 28.04.2021 протокольною ухвалою постановлено продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів; відкласти підготовче засідання до 25.05.2021 об 11:00 год.

Ухвалою господарського суду від 25.05.2021 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 02 червня 2021 року о 11:30 год.

02.06.2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ім.Текс", через канцелярію суду (вх.№12846) надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якій відповідач за зустрічним позовом, просить суд відмовити в задоволенні позовних зустрічних позовних вимог, зокрема, посилаючись на те, що підписуючи та укладаючи Договір поворотної фінансової допомоги від 03.02.2020 р. № 03/02/2020, ПП «МЕТАКСІ» діяло добровільно, погоджуючи підписом свого керівника всі його умови, в т.ч. істотні, й взяті на себе зобов`язання, які були прийняті Відповідачем як обов`язкові відповідно до законодавства та положень ст. 180 ГК України. Підписуючи та укладаючи Договір сторони спору у передбачених законом порядку та формі досягнули згоди щодо усіх його істотних умов, у зв`язку з чим, на думку відповідача за зустрічним позовом, відсутні підстави для визнання такого правочину недійсним.

Також, разом із відзивом відповідачем за зустрічним позовом долучено до матеріалів справи довідку - розрахунок №02 про розмір коштів, що підлягають виплаті адвокату на загальну суму 50400,0грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 20 травня 2021 року, апеляційну скаргу приватного підприємства "Метаксі" на ухвалу господарського суду Харківської області від 06.04.2021 у справі № 922/663/21 задоволено. Ухвалу господарського суду Харківської області від 06.04.2021 у справі № 922/663/21 скасовано. Справу № 922/663/21 направлено на розгляд до господарського суду Харківської області.

08 червня 2021 року справа №922/663/21 повернулась до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду від 08.06.2021 року, прийнято зустрічний позов Приватного підприємства "Метаксі" про визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги №03/02/2020 від 03.02.2020 року, укладений між ПП "МЕТАКСІ" та ТОВ "Ім.Текс", до розгляду з первісним позовом. Повідомлено сторони, що судове засідання по суті по справі №922/663/21 відбудеться 10.06.21 о 10:30 год.

08.06.2021 року від приватного підприємства "Метаксі" , електронною поштою надійшла відповідь на зустрічний позов, в якій позивач за зустрічним позовом, просить суд відмовити у покладенні на ПП "Метаксі" витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 19200,0грн., а в решті - зменшити на 90%.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 02.06.2021, на підставі ч. 2 статті 216 ГПК України, оголошено перерву у судовому засіданні до 10 червня 2021 р. о(б) 10:30 .

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні по суті 10.06.2021 усно зазначив, що підтримує заявлені первісні позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні судом, проти зустрічного позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні повністю.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні 10.06.2021, заперечував проти первісних позовних вимог, просив су задовольнити зустрічні позовні вимоги та визнати недійсним договір поворотної фінансової допомоги №03/02/2020 від 03.02.2020 року.

Згідно зі статті 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Суд вважає за доцільне зазначити, що учасникам справи надано достатньо часу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів. Приймаючи до уваги наведене та принципи змагальності і диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес на виконання статті 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

В судовому засіданні по суті 10.06.2021 на підставі статті 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив таке.

Щодо первісного позову.

Між ПП "МЕТАКСІ" (далі також - Позичальник) та ТОВ "Ім.Текс" (далі також - Позикодавець) 03.02.2020 укладено договір поворотної фінансової допомоги №03/02/2020 від 03.02.2020 року (далі - Договір), за умовами якого Позикодавець надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу, а Позичальник зобов`язується повернути її у порядку та на умовах, передбачених Договором.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що поворотна фінансова допомога надається у національній валюті України в сумі 2 500 000,00 грн. без ПДВ.

За змістом п. 2.2 Договору поворотна фінансова допомога надається Позичальнику на безоплатній основі (плата за користування грошовими коштами не стягується).

Відповідно до п. 2.3 Договору кошти, отримані від Позикодавця як поворотна фінансова допомога повертаються позикодавцем у строк до 01.12.2020 року.

Як визначено в п. 5.1 Договору, цей Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором.

Дослідивши зміст Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором позики.

За змістом ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до умов укладеного між ТОВ «ІМ.ТЕКС» (Позивач, Позикодавець) та ПП «МЕТАКСІ» (Відповідач, Позичальник) Договору поворотної фінансової допомоги від 03.02.2020 р. № 03/02/2020 останнє отримало 04.02.2020 р. від Позивача на безплатній основі поворотну фінансову допомогу в розмірі 2200000.00 грн. без ПДВ з строком повернення до 01.12.2020 р. (п. 2.3 Договору).

Всупереч взятих на себе зобов`язань за Договором Позичальник отримані кошти повернув не у повному обсязі й на сьогодні за ним рахується заборгованість з основного боргу в розмірі 535000.00 грн., що підтверджує доданими до Позову карткою рахунку НОМЕР_1 та відповідною банківською випискою.

На надіслану претензію від 01.02.2021 р. за вих. № 1 ПП «МЕТАКСІ» не відреагувало, в добровільному порядку кошти повернути відмовився, що змусило позивача звернутись до суду з відповідним позовом .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про невиконання відповідачем грошових зобов`язань за Договором про надання поворотної фінансової допомоги від 03.02.2020 за №03/02/2020, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 535 000,0 грн основного боргу, 3% річних у розмірі 3777,92 грн та інфляційні втрати у розмірі 11832,59 грн.

Відповідач проти задоволення первісного позову заперечує та зазначає, що Договір про надання поворотної фінансової допомоги від 03.02.2020 є недійсним в силу вимогст.203 ЦК України.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Згідно зі ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним за умови досягнення згоди щодо усіх його істотних умов, з обов`язковим погодженням предмету, ціни та строку його дії. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (ГК України), господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пункт 1 ст.202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Підстави визнання правочину недійсним чітко визначено чинним законодавством, зокрема, ст. 215 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, яка визначає загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не повинен суперечити цивільному законодавству; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою; правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання; наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Згідно положень ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Частина 1 ст.612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України та ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України)..

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Пунктом 14.1.257 ст. 14 ПК України визначено, що фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач позов за предметом та підставами не оспорив, своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні та подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписи ч.4 ст.74 ГПК України визначають, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Як встановлено судом, між ТОВ «ІМ.ТЕКС» та ПП «МЕТАКСІ» виникли правовідносини позики на підставі договору поворотної фінансової допомоги від 03.02.2020 р. № 03/02/2020.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем за первісним позовом на рахунок відповідача в розмірі 2200000.00 грн. без ПДВ з строком повернення до 01.12.2020 р.

При цьому, отримання суми фінансової допомоги відповідачем не заперечується.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Враховуючи умови договору, зокрема положення п. 2.3. щодо терміну користування позикою, положення статті 1049 Цивільного кодексу України, строк повернення поворотної фінансової допомоги, наданої позивачем відповідачу, є таким, що настав.

Отже, судом встановлено, що відповідач за первісним позовом в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення грошових коштів у строк та в розмірі визначеному умовами зазначеного договору, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 535000,0 грн., що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів повернення фінансової допомоги у розмірі 535 000,00 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення суми заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги від 03.02.2020 р. № 03/02/2020. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо обґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 3777,92 грн. та 11832,59 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання.

Здійснюючи перевірку наданого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, судом враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Здійснивши перевірку заявленого позивачем розрахунку інфляційних судом визначено суму 17 280,50 грн.

Водночас, за змістом ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.14 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 11 832,59грн. інфляційних.

Здійснивши перевірку заявленого позивачем розрахунку 3% річних , суд вважає його обґрунтованим, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3777,92грн.

Щодо зустрічних позовних вимог ПП «МЕТАКСІ» суд зазначає таке.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст. 215 ЦК України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, необхідно встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, обов`язковими умовами визнання договору недійсним є наявність у позивача певного суб`єктивного права (охоронюваного інтересу) - об`єкту судового захисту, порушення у зв`язку з укладенням відповідного договору таких прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі, та належність обраного способу судового захисту. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Як свідчать надані суду документи, між сторонами склалися господарські відносини, що породили взаємні обов`язки. Обов`язки відповідача за зустрічним позовом виразились у наданні безпроцентної строкової поворотної фінансової допомоги, а обов`язки позивача за зустрічним позовом полягають у її поверненні у визначений договором строк.

Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни.

Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, а тому відповідно до вимог ст.ст. 638, 639, 1046 ЦК України та ст.ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Згідно преамбули спірного договору, договір укладено ПП «МЕТАКСІ» в особі директора Фатіаді Ганни Михайлівни , що діє на підставі Статуту.

З наведеного вбачається, що повноваження особи на вчинення правочину від імені юридичної особи підтверджується установчими документами цієї юридичної особи, зокрема, статутом.

Згідно зі ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою; правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання; наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а собою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним судом України в постанові від 06.04.2016 року №3-84гс16, законодавець не ставить схвалення правочину в обов`язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки утвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання.

Також, у постановах Верховного суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-38гс14 і від 19 серпня 2014 року у справі № 3-59гс14 висловлено позицію про те, що за змістом статті 241 ЦК схвалення правочину не залежить від прийняття юридичного рішення про таке схвалення, підтвердженням схвалення правочину можуть бути дії з його виконання, вчинені особою, в інтересах якої його укладено; схвалення може також відбутися у формі мовчазної згоди чи у вигляді певних поведінкових актів (конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Разом з тим, договір позики є двостороннім правочином, права та обов`язки за ним виникають як у позикодавця, так і у позичальника, а відтак необхідно оцінити дії обох сторін, які вчинялись на виконання такого правочину.

Як підтверджується матеріалами справи, сторонами вчинялись дії, направлені на схвалення правочину, оскільки спірний договір виконувався протягом тривалого часу, зокрема, на виконання умов цього договору, відповідач за зустрічним позовом перерахував позивачу за зустрічним позовом фінансову допомогу в загальні сумі 2 200 000,0грн.

Також, з матеріалів справи не вбачається, що позивачем за зустрічним позовом здійснювалось повернення фінансової допомоги за оспорюваним договором на загальну суму 1 665000,0 грн., що підтверджується карткою рахунку №3771 за січень 2020- січень 2021. Крім того, позивач за зустрічним позовом не заперечує та не ставить під сумнів отримання вказаних грошових коштів від відповідача .

Таким чином суд дійшов висновку, що вчинення конклюдентних дій сторін щодо виконання правочину свідчить про схвалення позивачем за зустрічним позовом спірного договору поворотної фінансової допомоги від 03.02.2020 р. № 03/02/2020, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання вказаного договору недійсним на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, приписами даної правової норми встановлено, що договір є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або він не визнаний судом недійсним.

Отже, в силу приписів діючого законодавства правомірність правочину презюмується і обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Доводи позивача щодо невідповідності договору поворотної фінансової допомоги поворотної фінансової допомоги від 03.02.2020 р. № 03/02/2020, вимогам ст. 203 ЦК України не знайшли свого підтвердження.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Таким чином, оцінюючи наявні докази в сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Ім.Текс» обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства та підлягають задоволенню повністю. В задоволенні зустрічного позову ПП «МЕТАКСІ» про визнання договору недійсним слід відмовити, оскільки, судом встановлено у даному випадку відсутність підстав для визнання недійсним договору допомоги поворотної фінансової допомоги від 03.02.2020 р. № 03/02/2020.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (ст. 1 вищевказаного Закону).

За приписами ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є, зокрема надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

З викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленим у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Позивач заявив до стягнення 50400,00грн витрат на професійну правничу допомогу.

Суд встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМ.ТЕКС», податковий номер 42715950, в особі директора Головко Павла Миколайовича, що діє на підставі Статуту, з другого боку, іменовані надалі «Сторони», а кожна окремо «Сторона», діючи за попередньою усною домовленістю, усвідомлюючи в повній мірі і однозначно значення своїх дій, ознайомлені із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину і підтверджуючи свою справжню волю на його вчинення, без жодного фізичного, психічного тиску чи зловмисної домовленості, будь- яких тяжких обставин, а також маючи всі необхідні для цього повноваження, керуючись положеннями п. 4.1 вищезгаданого Договору про надання правової допомоги (надалі «Договір») визначили наступні умови розміру винагороди Адвоката:

За виконання передбаченого умовами Договору доручення Клієнта Адвокату виплачується винагорода (гонорар) в розмірі:

в цивільних, господарських, адміністративних справах - 40 % встановленої законом на перше січня року надання правничої допомоги мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину роботи, складання процесуального документа, участі Адвоката у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи. У випадку позитивного вирішення спору, додатково 10% від задоволеної судом суми, але в будь-якому разі не менше трьох мінімальних розмірів заробітних плат, діючих на момент винесення судового рішення. До вартості гонорару Адвоката також включається й час перебування Адвоката в дорозі до/від суду, іншого органу чи підприємства, організації, установи, які необхідно відвідати для належного виконання доручення Клієнта (стосується винятково м. Києва та 30-ти кілометрової зони).

На підставі договору про надання правової допомоги від 28.08.2020, додатку № 1 до договору, адвокатом на користь клієнта в межах господарської справи №924/1427/20 були надані такі послуги (виконані роботи):

Ознайомлення та аналіз матеріалів і доказів, надання консультацій

Складання і подача до суду позовної заяви

Складання та подача до суду Клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу

Забезпечення участі та представництво інтересів Позивача в судовому засіданні 24.03.2021 р.

Складання та подача до суду (прописом від руки) Заяви про розгляд справи без участі Позивача та його представника, 24.03.2021 р.

Забезпечення участі та представництво інтересів Позивача в судовому засіданні 13.04.2021 р.

Забезпечення участі та представництво інтересів Позивача в судовому засіданні 28.04.2021 р.

Забезпечення участі та представництво інтересів Позивача в судовому засіданні 25.05.2021 р.

Ознайомлення, аналіз, надання консультацій клієнту з приводу Зустрічного позову ПП «Метаксі», Апеляційної скарги ПП «Метаксі» на ухвалу господарського суду Харківської області від 06.04.2021 р. про повернення зустрічного позову, моніторинг сайту судової влади, Єдиного державного реєстру судових рішень щодо розгляду Східним апеляційним господарським судом Апеляційної скарги ПП «Метаксі»

Складання та подача до суду з одночасним надсиланням Відповідачу Відзиву на зустрічний позов, 02.06.2021 р.

Забезпечення участі та представництво інтересів Позивача в судовому засіданні 02.06.2021 р.

Суд приймає до уваги, що позовна заява а також інші документи ТОВ «Ім.Текс» направлені на адресу Господарського Суду Харківської області підписані адвокатом Лісовським Р.А.

Таким чином, позивач згідно з вимогами ст. 74 ГПК України довів надання йому послуг професійної правничої допомоги під час розгляду справи №922/663/21 у Господарському суді Харківської області.

Враховуючи фактичний об`єм наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності з урахуванням ціни позову у справі, беручи до уваги доведеність позивачем відповідно до вимог ст. 74 ГПК України надання йому послуг професійної правничої допомоги, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано заявив до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50400,0 грн.

Надавши оцінку усім доданим до заяви доказам з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, врахувавши критерії співмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, суд вважає клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката несправедливим, суд дійшов висновку про те, що справедливим та співмірним є саме стягнення 50400,0грн. який відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та їх документальному обґрунтуванню.

Вирішуючи вказане питання, суд також керується тим, що судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що первісний позов задоволено повністю, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 8259,16 грн. за подання первісного позову покладається на відповідача за первісним позовом, а також витрати по сплаті судового збору щодо подання зустрічного позову покладаються на відповідача за первісним позовом у зв`язку з відмовою в задоволенні його зустрічних позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240-241, 247 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Первісні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства "Метаксі" (61038, м.Харків, Салтівське шоссе,67-А, офіс 212, код 40682781) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ім.Текс" (02081,м.Київ, вул. Клеманська,3, код 42715950) -535000,0грн. основного боргу, інфляційні збитки в сумі 11 832,59грн., 3% річних в сумі 3777,92грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 8 259,16грн., витрати на оплату послуг адвоката в сумі 50 400,0грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Ім.Текс" (02081,м.Київ, вул. Клеманська,3, код 42715950).

Відповідач: Приватне підприємство "Метаксі" (61038, м. Харків, Салтівське шоссе,67-А, офіс 212, код 40682781).

Повне рішення складено "15" червня 2021 р.

Суддя О.О. Присяжнюк