ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви

"15" червня 2021 р.м. Харків Справа № 922/3149/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

розглянувши заяву арбітражного керуючого про визнання недійсним договору та витребування майна по справі

за заявою ОСОБА_1
до Приватного акціонерного товариства "ВЕРИФІКАЦІЙНІ ПРОЕКТИ"
про визнання банкрутом

за участю представників:

ліквідатор - Шонія М.В.;

кредитори - Белінський О.В.

інші учасники - не з`явилися.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

1. СУТЬ СПОРУ

1.1. Ліквідатор просить суд визнати недійсним Договір про внесення змін до Іпотечного договору, на підставі якого в 2016 році відбулося звернення стягнення на майно боржника. Стверджує, що цей договір укладений боржником у «підозрілий період» і тому підлягає визнанню недійсним зі спеціальних підстав, встановлених законодавством про банкрутство. Крім того, ліквідатор вважає, що зміст даного договору суперечить загальним нормам цивільного законодавства, що регулюють відносини іпотеки. Також ліквідатор просить суд скасувати рішення державного реєстратора про перехід прав на нерухоме майно, яке сталося на підставі спірного договору; витребувати це майно з володіння його поточного власника; визнати право власності на майно за боржником.

1.2. Заінтересована особа - поточний власник спірного майна ТОВ "Мілленіум холл" просить в задоволенні вимог ліквідатора відмовити. Стверджує, що спірний договір укладений поза межами «підозрілого періоду». Тому визнанню недійсним зі спеціальних підстав, встановлених законодавством про банкрутство, договір не підлягає. Загальним нормам цивільного законодавства договір не суперечить, що означає неможливість визнання його недійсним на загальних підставах. Крім того, ліквідатором пропущений загальний строк позовної давності.

2. ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

2.1. Виникнення у боржника права власності на Майно.

2.1.1. Розпорядженням Харківського міського голови "Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно" від 11.01.2002 №53 (т.V, а.с.51) ЗАТ "Верифікаційні проекти" видано свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю літ. А'-4, загальною площею 1.707,4 кв. м по вул. Чернишевського, 4 (далі - Майно).

2.2. Передача боржником Майна в іпотеку ТОВ "Антьє".

2.2.1. Між ЗАТ "Верифікаційні проекти" (Покупець), ТОВ "АТН-Інвест" (Повірений) та ТОВ "Антьє" (Продавець) був укладений Договір купівлі-продажу цінних паперів від 12.02.2009 №Б12/02-3 (надалі - Договір купівлі-продажу, т. XIII, а.с. 192). Відповідно до його умов Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та сплатити цінні папери загальною вартістю 6.800.000,00 грн. Строк дії договору до 12.02.2010.

2.2.2. У подальшому між ЗАТ "Верифікаційні проекти" (Іпотекодавець) та ТОВ "Антьє" (Іпотекодержатель) був укладений Іпотечний договір від 13.02.2009 (далі - Іпотечний договір, т.V, а.с.54-57), посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Сульженко Ж.О. за р/№89.

2.2.3. Іпотечний договір забезпечує виконання Іпотекодавцем зобов`язання за Договором купівлі-продажу цінних паперів від 12.02.2009 №Б12/02-3, згідно з яким Іпотекодавець зобов`язаний сплатити Іпотекодержателю вартість цінних паперів у розмірі 6.800.000,00 грн в строк до 12.02.2010 (пункт 1.1). Предметом іпотеки за Договором, крім іншого, визначено Майно.

2.2.4. Договором від 05.05.2011 про внесення змін до Іпотечного договору (т.XIII, а.с. 204) викладено пункт 1.1. договору в наступній редакції: "Договір забезпечує виконання Іпотекодавцем свого зобов`язання за укладеним між Іпотекодержатем та Іпотекодавцем Договором купівлі-продажу цінних паперів від 12.02.2009 №Б12/02-3, а також будь-яких додаткових угод до нього, які укладені та можуть бути укладені в майбутньому, згідно з умовами якого Іпотекодержатель передав у власність Іпотекодавця простий вексель Серія АА №0240684 від 23.10.2008 (векселедавець ТОВ "БОНАНЗА"), а також простий вексель Серія АА №0242087 від 28.10.2008 (векселедавець ТОВ "ПІРС"), а Іпотекодавець зобов`язався прийняти зазначені цінні папери та оплатити їх договірну вартість у розмірі 6.800.000,00 грн в строк до 12.02.2012".

2.2.5. Договором про внесення змін №2 від 25.06.2015 до Іпотечного договору (т.V, а.с. 58-59), внесені зміни до пункту 1.2. "Предмет іпотеки" шляхом виключення підпункту 1.2.2. Іпотечного договору.

2.2.6. Договором про внесення змін №3 від 13.04.2016 до Іпотечного договору (далі - Договір №3, т.V, а.с. 60-62) пункт 1.1. Іпотечного договору викладено в наступній редакції: "Договір забезпечує виконання Іпотекодавцем свого зобов`язання за договором новації від 14.07.2015 №б/н, згідно якого ПАТ "Верифікаційні проекти" повинно повернути ТОВ "Антьє" 6.462.000,00 грн до 14.07.2018". Також, цим договором викладено розділ 4 "Звернення стягнення та реалізація предмету іпотеки" Іпотечного договору в новій редакції.

2.3. Перехід права власності на Майно від боржника до ТОВ "Антьє" шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

2.3.1. Рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Антьє", оформленим протоколом від 12.07.2016 №5 (т.XV, а.с.75) вирішено запропонувати направити ЗАТ "Верифікаційні проекти" вимогу про дострокове виконання основного зобов`язання у зв`язку з порушенням обов`язків, встановлених Іпотечним договором, шляхом задоволення вимог ТОВ "Антьє" у розмірі 6.800.000,00 грн.

2.3.2. ТОВ "Антьє" звернулося до ПрАТ "Верифікаційні проекти" з вимогою від 13.07.2016 на дострокове виконання основного зобов`язання у зв`язку з порушенням обов`язків, встановлених Іпотечним договором, та задоволення вимог ТОВ "Антьє" за рахунок предмета іпотеки (т.V, а.с.62-63), в якій вимагало виконати у 30 денний строк з дня отримання зазначеної вимоги основне зобов`язання за договором купівлі-продажу цінних паперів від 12.02.2009 №Б12/02-3 по поверненню суми в розмірі 6.800.000,00 грн.

2.3.3. Рішенням державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Трофименко Є.В. від 19.08.2016 №31027220 (т.XIV, а.с.21) проведено державну реєстрацію права власності на Майно за ТОВ "Антьє". Також рішенням державного реєстратора від 19.08.2016 №31025221 (т.XIV, а.с.29) проведено державну реєстрацію обтяження Майна.

2.3.4. Рішенням державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Трофименко Є.В. від 22.08.2016 №31040100 (т.XIV, а.с. 35) проведено державну реєстрацію припинення іпотеки на Майно на підставі повідомлення ТОВ "Антьє" від 22.08.2016 вих. №22/08-01 (т.XIV, а.с.33).

2.4. Перехід права власності на Майно від ТОВ "Антьє" до ОСОБА_2 шляхом виплати частки в статутному капіталі.

2.4.1. Рішенням Загальних зборів учасників ТОВ "Антьє", оформленим протоколом від 22.08.2016 №10, вирішено виключити зі складу учасників Товариства ОСОБА_2 та виплатити йому вартість його частини в майні товариства, що пропорційна його внеску в статутний капітал Товариства, шляхом передачі у власність Майна

2.4.2. На підставі акту оцінки вартості та приймання-передачі нерухомого майна від 22.08.2016 (т.XIV, а.с.55) ТОВ "Антьє" передало, а ОСОБА_2 прийняв у власність Майно.

2.4.3. Рішенням державного реєстратора - приватного нотаріусу Дергачівського РНОХО Задоріною В.В. від 25.08.2016 №31092732 (т.XIV, а.с. 67) проведено державну реєстрацію права власності на Майно за ОСОБА_2 .

2.5. Перехід права власності на Майно від ОСОБА_2 до ТОВ "Мілленніум холл" шляхом внесення в статутний капітал.

2.5.1. На підставі акту приймання-передачі внеску до статутного капіталу від 02.10.2019 №б/н (т.XV, а.с.199) ОСОБА_2 передав, а ТОВ "Мілленніум холл" прийняв до статутного капіталу внесок у вигляді Майна.

2.5.2. Рішенням державного реєстратора - приватного нотаріусу ХМНО Калічук І.В. від 08.10.2019 №49062168 (т.XV, а.с.211) проведено державну реєстрацію права власності на Майно за ТОВ "Мілленніум холл".

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ЛІКВІДАТОРА.

3.1. Згідно з уточненою заявою ліквідатора від 25.01.2021 предметом спору є:

- визнання недійсним Договору №3;

- скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса ХМНО Трофименко Є.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.08.2016 №31027220;

- витребування Майна з володіння ТОВ "Мілленіум холл" на користь боржника;

- визнання за боржником права власності на Майно.

3.2. Юридичними підставами заяви є стаття 42 Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ), статті 203, 215, 321, 328, 330, 388 ЦК України, статті 1, 2, 33, 36, 37, 38 Закону України "Про іпотеку".

3.3. Фактичними підставами заяви є:

3.3.1. Дії, що згідно з законодавством про банкрутство становлять спеціальні підстави для визнання правочину недійсним:

- виконання боржником майнових зобов`язань раніше встановленого строку;

- відчуження боржником Майна за заниженою ціною;

- укладення боржником договору із заінтересованою особою.

3.3.2. Невідповідність змісту окремих положень пункту 2 Договору №3, котрим викладено в новій редакції умови розділу 4 Іпотечного договору, імперативним нормам законодавства про іпотеку. А саме:

- абзацу першого пункту 4.1. Договору - нормам статті 2 Закону України «Про іпотеку», статті 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»;

- абзацу першого пункту 4.2. Договору №3 - нормам статей 1, 33 Закону України «Про іпотеку»;

- абзацу другого пункту 4.2. Договору №3 - нормам статей 1, 33, 35 Закону України «Про іпотеку»;

- абзацу другого пункту 4.5. Договору №3 - нормам статті 37 Закону України «Про іпотеку»;

- абзацу першого та другого пункту 4.6. Договору №3 - нормам статей 33, 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку».

4. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ КРЕДИТОРІВ.

4.1. Кредитор ОСОБА_1 заяву ліквідатора підтримує.

4.2. Кредитори Головне управління ДПС у Харківській області та КП "Харківводоканал" пояснень щодо заяви ліквідатора не надали.

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ТОВ "МІЛЛЕНІУМ ХОЛЛ".

5.1. ТОВ "Мілленіум холл" проти задоволення заяви заперечує з наступних підстав:

- укладення спірного Договору №3 поза межами «підозрілого періоду» і, як наслідок, неможливість визнання його недійсним зі спеціальних підстав, визначених законодавством про банкрутство;

- пропуск ліквідатором строку позовної давності;

- невідповідність обставинами справи тверджень ліквідатора про суперечність Договору №3 вимогам чинного цивільного законодавства.

6. ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

6.1. Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.12.2018 відкрито провадження у справі №922/3149/18 про банкрутство ПрАТ "Верифікаційні проекти".

6.2. Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.04.2019 у справі №922/3149/18 затверджено в попередньому засіданні реєстр вимог кредиторів ПрАТ "Верифікаційні проекти".

6.3. Постановою Господарського суду Харківської області від 12.06.2019 у справі №922/3149/18 визнано ПрАТ "Верифікаційні проекти" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Бондаренка В.А.

6.4. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.06.2019 прийнято до розгляду заяву ліквідатора про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності від 20.06.2019 (вх. №15195 від 21.06.2019).

6.5. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.08.2020 у справі №922/3149/18 відсторонено арбітражного керуючого Бондаренка В.А. від виконання повноважень ліквідатора ПрАТ "Верифікаційні проекти" та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Шонія М.В.

6.6. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.02.2021 у справі №922/3149/18 прийнято до розгляду уточнену заяву ліквідатора від 25.01.2021 (вхідний №397 від 26.01.2021) про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

7. ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ.

7.1. Предмет доказування у справі суд визначає, виходячи з предмету заявлених вимог, їх юридичних та фактичних підстав, а також заперечень проти них. У даному разі предмет доказування становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

1) Чи підлягають застосуванню норми КУзПБ до відносин, пов`язаних із недійсністю Договору №3?

2) Чи підлягає Договір №3 визнанню недійсним зі спеціальних підстав, встановлених законодавством про банкрутство?

3) Чи суперечить вимогам закону зміст Договору №3, і якщо так, то які правові наслідки цього?

3) Чи не пропущений ліквідатором строк позовної давності?

4) Чи порушене державним реєстратором законодавство при реєстрації права власності на Майно за ТОВ "Антьє"?

5) Чи є підстави для витребування Майна на користь боржника?

6) Чи є підстави для визнання права власності на Майно за боржником?

7.2. У відповідності до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно арбітражний керуючий має довести наявність обставин, що дають ствердну відповідь на ключові питання, а ТОВ "Мілленіум холл" - негативну.

8. ВИСНОВОК СУДУ ПРО НЕМОЖЛИВІСТЬ ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ КУзПБ.

8.1. В уточненій заяві від 25.01.2021 ліквідатор просить суд визнати недійсним Договір №3, посилаючись як на загальні норми цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, так і на спеціальні норми законодавства про банкрутство про недійсність договорів, укладених у «підозрілий період», а саме на статтю 42 КУЗпБ.

8.2. Частиною першою статті 42 КУзПБ встановлено, що відповідні правочини можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство у разі, якщо вони вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство.

8.3. У відповідності до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ він введений в дію через шість місяців з дня, наступного за днем його опублікування - з 21.10.2019. Провадження у даній справі про банкрутство було відкрито раніше цієї дати, а саме 18.12.2018. Тобто, станом на дату відкриття провадження у справі КУзПБ ще не діяв.

8.4. З огляду на це істотним для правильного вирішення даного спору є питання про те, чи мають норми статті 42 КУзПБ зворотну дію у часі і чи підлягають вони застосуванню до відносин, пов`язаних із недійсністю Договору №3?

8.5. Вирішуючи вказане питання, суд виходить з наступного.

8.6. Згідно з статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

8.7. Відповідно до висновку Конституційного Суду України, викладеного у рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99, зазначений конституційний принцип про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які помякшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотньої дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

8.8. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство.

8.9. Тобто, КУзПБ не містить прямої вказівки про надання кодексу в цілому або окремо його статті 42 зворотної дії в часі. Немає таких вказівок і в інших нормативних актах. Отже, до подій, які мали місце до дати його введення в дію, ці норми не застосовуються.

8.10. Приходячи до такого висновку щодо питання про дію норм КУзПБ у часі, суд керується також положеннями частини четвертої статті 236 ГПК України, згідно з якими при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

8.11. У постанові від 12.11.2020 у справі № 911/956/17 Верховний Суд прямо вказав на те, що норми КУзПБ, в т.ч. статті 42 не мають зворотної сили і не можуть бути підставою для визнання недійсними правочинів, укладених до введення цього кодексу дію.

8.12. Так, у зазначеній постанові Верховний Суд зауважив: «Як вбачається з Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, ним не передбачено надання зворотної дії в часі положенням статті 42 цього Кодексу, як і будь-яким іншим положенням Кодексу. З огляду на таке, до договорів, які укладені до моменту набрання чинності КУзПБ, застосовуються загальні чи спеціальні норми матеріального права, які визначають підстави недійсності цих договорів та існували на момент укладення договору (вчинення правочину)».

8.13. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що норми статті 42 КУзПБ до відносин, пов`язаних із недійсністю Договору №3, не застосовуються.

9. ВИСНОВОК СУДУ ПРО НЕМОЖЛИВІСТЬ ВИЗНАННЯ ДОГОВОРУ №3 НЕДІЙСНИМ ЗІ СПЕЦІАЛЬНИХ ПІДСТАВ, ВСТАНОВЛЕНИХ ЗАКОНОДАВСТВОМ ПРО БАНКРУТСТВО.

9.1. Станом на час укладення Договору №3 порядок, строки і спеціальні підстави визнання недійсними правочинів боржника, вчинених у «підозрілий період», були унормовані статтею 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Частиною першою цієї статті (в редакції від 04.04.2018, яка діяла станом на дату звернення ліквідатора із заявою (21.06.2019)) було встановлено, що «Правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав:..».

9.2. Отже, згідно з гіпотезою вказаної норми обов`язковою умовою для визнання недійсним зі спеціальних підстав договору, укладеного до порушення провадження у справі про банкрутство, є факт його укладення у «підозрілий період» - протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство.

9.3. У даній справі провадження про банкрутство боржника було відкрито ухвалою господарського суду Харківської області від 18.12.2018. Отже, «підозрілий період» розпочався з 18.12.2017 і закінчився 18.12.2018.

9.4. Натомість Договір №3 був укладений 13.04.2016 - на 2,5 роки раніше порушення провадження у даній справі, тобто, задовго до початку встановленого законом «підозрілого періоду».

9.5. Укладення Договору №3 поза межами строку, з яким стаття 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» пов`язує визнання договору недійсним, означає неможливість визнання його недійсним зі спеціальних підстав, визначених цією статтею.

10. ВИСНОВОК СУДУ ПРО НЕВІДПОВІДНІСТЬ ЗМІСТУ ДОГОВОРУ №3 ВИМОГАМ ЗАКОНУ.

10.1. Ліквідатор стверджує про невідповідність змісту окремих положень пункту 2 Договору №3, котрим викладено в новій редакції умови розділу 4 Іпотечного договору, імперативним нормам законодавства України про іпотеку. А саме:

- абзацу першого пункту 4.1. Договору - нормам статті 2 Закону України «Про іпотеку», статті 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»;

- абзацу першого пункту 4.2. Договору №3 - нормам статей 1, 33 Закону України «Про іпотеку»;

- абзацу другого пункту 4.2. Договору №3 - нормам статей 1, 33, 35 Закону України «Про іпотеку»;

- абзацу другого пункту 4.5. Договору №3 - нормам статті 37 Закону України «Про іпотеку»;

- абзацу першого та другого пункту 4.6. Договору №3 - нормам статей 33, 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку».

10.2. Суд погоджується з цими твердженнями ліквідатора з таких підстав.

10.3. Умови абзацу першого пункту 4.1. Іпотечного договору в редакції Договору №3 суперечать нормам статті 2 Закону України «Про іпотеку», статті 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Умовами цього пункту договору передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки «шляхом позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»». Проте порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки цим законом не регламентується. Цей закон взагалі не регулює правовідносини, що виникають з приводу обтяжень на нерухоме майно. Цей закон стосується лише обтяжень рухомого майна. Тому зазначені умови Договору №3 є незаконними.

10.4. Умови абзацу першого пункту 4.2. Іпотечного договору в редакції Договору №3 суперечать нормам статей 1, 33 Закону України «Про іпотеку». Цими умовами договору передбачено, що іпотекою забезпечуються зобов`язання за договором позики. Однак, договір позики наразі не є основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою в розумінні статті 1 Закону України «Про іпотеку». З матеріалів справи вбачається, що такого договору позики взагалі не існує. Основним зобов`язанням згідно пункту 1.1. Іпотечного договору в редакції Договору №3 є договір новації від 14.07.2015 №б/н. Проте згідно з названими нормами закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виключно у разі невиконання або неналежного виконання боржником «основного зобов`язання», а не будь-якого іншого. Тому зазначені умови Договору №3 є незаконними.

10.5. Умови абзацу другого пункту 4.2. Іпотечного договору в редакції Договору №3 суперечать нормам статей 1, 33, 35 Закону України «Про іпотеку». Цими умовами договору передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у разі «порушення Іпотекодавцем зобов`язань, передбачених договором позики». Проте, як зазначено вище, основним зобов`язанням згідно пункту 1.1. Іпотечного договору в редакції Договору №3 є договір новації від 14.07.2015 №б/н. Звернення стягнення на предмет іпотеки допускається виключно у разі невиконання або неналежного виконання боржником «основного зобов`язання», а не будь-якого іншого. Тому зазначені умови Договору №3 є незаконними.

10.6. Умови абзацу другого пункту 4.5. Іпотечного договору в редакції Договору №3 суперечать нормам статті 37 Закону України «Про іпотеку». Цими умовами договору передбачено, що «ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя», визначається рішенням Іпотекодержателя про прийняття предмету іпотеки у свою власність. В той час як вказаною нормою закону встановлено, що «Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності». Тому зазначені умови Договору №3 є незаконними.

10.7. Умови абзацу першого та другого пункту 4.6. Іпотечного договору в редакції Договору №3 суперечать нормам статей 33, 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Цими умовами договору передбачено можливість задоволення вимог Іпотекодержателя в т.ч. шляхом «відступлення предмету Іпотеки Іпотекодержателем будь-якій іншій особі». Натомість статтею 36 Закону України «Про іпотеку» визначено вичерпний перелік способів задоволення вимог іпотекодержателя, котрі сторони можуть встановити у своєму договорі (набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, набуття Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки). Такий спосіб, що визначений умовами названого пункту Договору №3 («відступлення предмету Іпотеки Іпотекодержателем будь-якій іншій особі»), у вказаний перелік не входить. Тому зазначені умови Договору №3 є незаконними.

10.8. У відповідності до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

10.9. Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

10.10. З огляду на викладене суд дійшов до висновку про те, що Договір №3 суперечить імперативним нормам статей 1, 33, 35-39 Закону України "Про іпотеку", а також статті 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», що у відповідності до статей 203 та 215 ЦК України означає наявність підстав для визнання його недійсним.

11. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ПРОПУСК ЛІКВІДАТОРОМ СТРОКУ ПОЗОВНОЇ ДАВНОСТІ.

11.1. Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

11.2. Договір №3 було укладено 13.04.2016. Отже, трирічний строк позовної давності закінчився 13.04.2019. Заява ліквідатора про визнання Договору №3 недійсним від 20.06.2019 подана до суду 21.06.2019. (вх. №15195 від 21.06.2019), тобто поза межами строку позовної давності.

11.3. Матеріали справи не містять підстав вважати, що у спірних правовідносинах мали місце обставини, котрі згідно загальних норм цивільного законодавства могли потягнути за собою зміну тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності, переривання позовної давності тощо.

11.4. Ні Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ні КУзПБ, ні інші нормативно-правові акти також не містять винятків із встановлених ЦК України загальних правил щодо позовної давності по відношенню до банкрута.

11.5. Навпаки, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 11.02.2020 у справі №10/5026/995/2012 висловив наступні позиції: «положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення арбітражного керуючого (ліквідатора) до суду із заявою про захист інтересів Боржника. Тому при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ні Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ні чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності».

11.6. Суд, вирішуючи питання пов`язані із розрахунком строків позовної давності у цій справі, звертається також до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 13.01.2016 у справі N 922/5094/14. В ній, зокрема, зазначається:

«У спірних правовідносинах суб`єктом прав є саме Боржник, а не арбітражний керуючий (ліквідатор), а тому, визначаючи початок перебігу позовної давності у цій справі, слід враховувати, коли про порушене право дізнався або міг дізнатись Боржник в особі уповноваженого органу.

Отже, при дослідженні питання пропуску позовної давності в спорі слід з`ясовувати, коли про порушення своїх прав довідався або міг довідатися Боржник в особі уповноваженого органу.

При вирішенні судами спорів, стороною в яких є боржник, що розглядаються у справах про банкрутство, є недопустимим відхід від встановленого ЦК України порядку перебігу позовної давності зі зміною наведеного порядку визначення початку перебігу позовної давності з урахуванням виду позовних вимог у спірних правовідносинах.

Правильність наведеної позиції стосовно правил перебігу позовної давності у справах про банкрутство також підтверджується, якщо звернутися до конструкції частини першої статті 261 ЦК України, в основу якої покладено принцип єдності (одинності) суб`єкта, чиї права порушено.

Аналіз норм права, якими врегульовані питання позовної давності дає підстави для висновку, що у разі, коли законодавець вживає вислови "свої цивільні права", "цивільні права особи", "здійснення права", він має на увазі право, яке належить одній особі, право однієї особи, а не декількох осіб, якщо інше прямо не зазначено у тексті відповідної норми.

Тож при тлумаченні вимог щодо початку перебігу позовної давності слід керуватися тим, що перебіг позовної давності починається від дня, коли про відповідні обставини, тобто про порушення права, дізналася або могла довідатися особа, що є носієм права, а не інша особа, у тому числі й та, якій за законом надано повноваження із захисту цього права. У справах про банкрутство цією особою є арбітражний керуючий, на якого за законом на підставі рішення суду покладаються обов`язки та надаються повноваження розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора.

При цьому і в разі пред`явлення у межах справи про банкрутство позову самою особою, право якої порушене (боржником), і у разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, якою може бути арбітражний керуючий, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Іншого правила щодо визначення початку перебігу позовної давності не містять ні частина перша статті 261 ЦК України, ні норми спеціального закону, що регулюють порядок вирішення спорів у справі про банкрутство.

Відповідно до частини восьмої статті 261 ЦК України винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Відхід від наведеної позиції щодо правил визначення початку перебігу позовної давності у спорах у справах про банкрутство при зверненні боржника/арбітражного керуючого до суду з вимогами про захист цивільного права або інтересу боржника означав би не передбачене законом, а тому безпідставне наділення арбітражного керуючого як особи, що у справі про банкрутство діє від імені боржника, особливим статусом з наданням одночасно боржнику як носію права у спорі не передбаченої нормами закону переваги перед іншими учасниками цього спору у захисті своїх прав та інтересів, зокрема, обмежує протилежну сторону спору у захисті своїх прав та інтересів щодо предмета спору, і, відповідно, ставить її у нерівне становище перед суб`єктом звернення - боржником/арбітражним керуючим.

Поряд з цим пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.96 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" за заявами N N 22083/93, 22095/93; пункт 570 рішення від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" за заявою N 14902/04)».

11.7. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що ліквідатором пропущений строк позовної давності для подачі заяви з вимогами про визнання Договору №3 недійсним.

11.8. З урахуванням наведених міркувань суд критично оцінює пояснення ліквідатора, надані нею в судовому засіданні 15.06.2020 щодо поважності причин пропуску строків позовної давності (заміна ліквідатора, відсутність бухгалтерських та первинних документів, необхідність вчинення додаткових дій з їх розшуку, подача запитів, клопотань про витребування доказів тощо).

11.9. Визнаючи непереконливими твердження про поважність причин пропуску позовної давності, суд виходить з положень частини п`ятої статті 267 ЦК України та враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 11.02.2020 у справі №10/5026/995/2012: «у спорі, що вирішується у справі про банкрутство, обставини порушення провадження у справі про банкрутство та призначення арбітражного керуючого самі по собі (за відсутності інших обставин) не можуть розглядатись судами як виключення, що вказують на їх винятковий характер, свідчити про об`єктивність перешкоди для заявника звернутись за захистом порушеного права у межах позовної давності, а відповідно і бути поважною причиною (причинами) пропуску цього строку».

11.10. Усі наведені ліквідатором в обґрунтування поважності причин пропуску строку позовної давності обставини не є винятковими обставинами у відносинах, в яких бере участь банкрут. Вони не є об`єктивними та непереборними факторами, котрі перешкоджали зверненню до суду із відповідною заявою. Навпаки, вказані ліквідатором обставини носять ординарний і при цьому суто суб`єктивний характер. Суд зауважує, що у разі, якщо заінтересовані особи (ліквідатор, кредитори) добросовісно виконують свої обов`язки та належним чином користуються наданими ним процесуальними правами, то встановленого законом строку (три роки) цілком достатньо для того, щоб зібрати необхідні докази, належним чином підготувати відповідні заяви, позови та подати їх до суду. Тим більше, що чинний ГПК України, а також інші норми чинного законодавства України (Закону України «Про адвокатуру», Закон України «Про інформацію» та ін.) надає заінтересованим особам достатній обсяг процесуальних інструментів для збору доказів. А у разі неможливості - інструментів, що дають змогу подати відповідні заяви і за відсутності усіх необхідних доказів, з подальшим витребовуванням їх під час розгляду справи. Суд зазначає, що в даному разі судом були створені сторонам усі належні для цього умови - ухвалою від 19.11.2020 було задоволено клопотання ліквідатора про витребування доказів, ухвалою від 25.12.2020 відкладено судове засідання для надання можливості ліквідатору уточнити вимоги з урахуванням одержаних судом нових доказів, ухвалою від 18.02.2021 прийнято до розгляду уточнену заяву ліквідатора про визнання недійсним Договору №3 і т.д.

12. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ВІДМОВУ В ЗАДОВОЛЕННІ ЗАЯВИ ЛІКВІДАТОРА.

12.1. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

12.2. Заінтересованою стороною у спорі ТОВ "Мілленіум холл" в запереченнях від 22.03.2021 (вх.. №6481 від 22.03.2021) та в заяві від 14.06.2021 (вх..№1393 від 14.06.2021) заявлено про застосування позовної давності по відношенню до усіх вимог ліквідатора, в т.ч. по відношенню до вимог про визнання Договору №3 недійсним.

12.3. З наведених підстав суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні вимог ліквідатора про визнання Договору №3 недійсним.

12.4. Враховуючи, що згідно з частиною другою статті 173 ГПК України (похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги)) решта вимог ліквідатора (про скасування рішення державного реєстратора, про витребування майна, про визнання права власності) є похідними від вимоги про визнання недійсним Договору №3, ці вимоги також задоволенню не підлягають.

13. СУДОВІ ВИТРАТИ.

13.1. Судові витрати відповідно приписів статті 129 ГПК України залишаються за ліквідатором.

Керуючись статтями 2, 42, 90 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 13, 74-79, 129, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви про визнання недійсним договору та витребування майна відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Повну ухвалу підписано 22.06.2021.

Суддя Бринцев О.В.