РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2021Справа № 910/3611/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп" м. Києва

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" м. Києва

про відшкодування збитків, ціна позову 142012,61 грн.

Суддя Паламар П.І.

Без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

СУТЬ СПОРУ :

у березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що 13 березня 2020 р. на підставі заяви (акцепту) про прийняття пропозиції укладення договору (оферти) між ним (замовник) та відповідачем (перевізник) укладено договір №99-34972142/2020-001 про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, що підтверджується інформаційним повідомленням, надісланим відповідачем засобами телекомунікаційного зв`язку на адресу позивача.

31 липня 2020 р. між ним (виконавець) та СТОВ "Агрофірма Марківське" (замовник) укладено договір № АЛМ-3107 на транспортно-експедиційне обслуговування, згідно якого він зобов`язався надати замовнику послуги пов`язані з навантаженням, сертифікацією, митним оформленням, організацією перевезення зернових, зернобобових, олійних культур і продуктів їх переробки (вантаж) залізничним транспортом при здійсненні перевезень всередині України та/або на експорт/імпорт за реквізитами замовника.

Відповідач (перевізник) у серпні 2020 року здійснював за замовленням позивача (вантажовідправник) перевезення залізничних вагонів №№ 95238879, 95204152, 95170031, 58535931, 95186417, 95284451 із зерновими (пшеницею) загальною вагою 417450 кг зі станції відправлення Рібужне Донецької залізниці до станції призначення Миколаїв-Вантажний (експ.) Одеської залізниці, для подальшого вивезення водним транспортом СТОВ "Агрофірма Марківське" для ТОВ "Сингента" через вантажовласника ТОВ "КОФКО Агрі Ресорсіз Україна" по договору з ТОВ "Сингента" (відмітка в графі 15), вантажоодержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ДССК" в квоту ТОВ "КОФКО Агрі Ресорсіз Україна".

По прибутті на станцію призначення при розкритті вагонів №№ 95204152, 95238879 і проведенні переважування була встановлена недостача зернових вагою 20650 кг, що перевищує норму природних втрат (0,5% від маси вантажу).

Відповідач передав вантажоодержувачу меншу кількість вантажу, ніж це встановлено договором та залізничною накладною № 49995095.

На підставі ст. 133 Статуту залізниць України ТОВ "ДССК" передало йому право на пред`явлення позову до відповідача, що підтверджується переуступним підписом на вищевказаній залізничній накладній.

Враховуючи наведене, позивач виходячи з вартості 1 т вантажу 7117 грн. з ПДВ, просив на підставі ч. 2 ст. 924 ЦК України, ст. 224 ГК України задовольнити позов та стягнути з відповідача на свою користь 142012,61 грн. збитків у розмірі вартості втраченого вантажу, а також понесені по справі судові витрати, у т.ч. 10000 грн. з попереднього розрахунку витрат по оплаті послуг адвоката.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність заявлених вимог, недоведеність факту заподіяння позивачу збитків у заявленому розмірі. Вказував, що в процесі виявлення факту недостачі вантажу у вагонах та після відмови станції призначення скласти комерційний акт позивач не дотримався обов`язкової процедури подання скарги на таку відмову. Також зазначав, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували вартість відправленого (втраченого) вантажу.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 6 квітня 1998 р., Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно зі ст. 5 Статуту, на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: Правила перевезення вантажів; Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України; інші нормативні документи.

Судом встановлено, що 13 березня 2020 р. на підставі заяви (акцепту) про прийняття пропозиції укладення договору (оферти) між позивачем (замовник) та відповідачем (перевізник) укладено договір №99-34972142/2020-001 про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, що підтверджується інформаційним повідомленням, надісланим відповідачем засобами телекомунікаційного зв`язку на адресу позивача.

Згідно п.п. 1.1., 1.3., 1.4. договору предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги.

Перевезення - послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому договором порядку. Перевезення оформлюється накладною відповідно до договору, Статуту залізниць України, Збірника Тарифів та Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, Правил перевезення вантажів, СМГС, КОТІФ відповідно.

Надання послуг за договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

Відповідно до п. 5.6. договору передбачено, що перевізник відповідає за шкоду спричинену вантажу та/або вагонам замовника відповідно до законодавства.

31 липня 2020 р. між позивачем (виконавець) та СТОВ "Агрофірма Марківське" (замовник) було укладено договір № АЛМ-3107 на транспортно-експедиційне обслуговування, згідно якого позивач зобов`язався надати замовнику послуги пов`язані з навантаженням, сертифікацією, митним оформленням, організацією перевезення зернових, зернобобових, олійних культур і продуктів їх переробки (вантаж) залізничним транспортом при здійсненні перевезень всередині України та/або на експорт/імпорт за реквізитами замовника.

У серпні 2020 року відповідач за замовленням позивача (вантажовідправник) здійснював перевезення зернових (пшениця) у залізничних вагонах №№ 95238879 масою 69650 кг, 95204152 - 69550 кг, 95170031 - 69650 кг, 58535931 - 69550 кг, 95186417 - 69550 кг, 95284451 - 69500 кг зі станції відправлення Рібужне Донецької залізниці до станції призначення Миколаїв-Вантажний (експ.) Одеської залізниці, вантажоодержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ДССК".

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи залізничною накладною № 49995095, згідно з якою вантаж був прийнятий до перевезення відповідачем.

Відповідно до п. 31 Статуту залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу вагони.

З матеріалів справи слідує, що відповідач прийняв переданий вантаж до перевезення у спірних вагонах без будь-яких зауважень до їх технічного стану.

Після прибуття вагонів на вказану станцію одержувач здійснив первинне переваження вказаних вище вагонів на брутто (у завантаженому стані) на власних вагонних вагах та виявив різницю із вагою відправника в сторону зменшення (недостача вантажу), зокрема, у вагонах №№ 95204152 вагою 12650 кг, 95238879 - 8000 кг, а загалом 20650 кг, що перевищує норму природних втрат (0,5% від маси вантажу).

Згідно п. 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Відповідно до графи 20 залізничної накладної № 49995095 вантаж пшениця перевозився відповідачем насипом.

11 серпня 2020 р. одержувач заявив вимогу до начальника станції призначення Миколаїв-Вантажний (експ.) Одеської області № 1108-2/20 про проведення комісійної перевірки вантажу у вагонах №№ 95204152, 95238879 та складення комерційного акта.

Листом № 453/М від 11 серпня 2020 р. залізниця відмовила вантажоодержувачу у проведенні комісійної перевірки вантажу у вагонах №№ 95204152, 95238879 комерційні акти щодо цих вагонів складені не були.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві, наявними у матеріалах справи листами.

У зв`язку з відмовою залізницею у комісійній перевірці вантажу на ім`я начальника Дирекції залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій регіональної філії "Одеська залізниця" позивачем листом № 1208 від 12 серпня 2020 р. було подано скаргу, відповідь на яку одержано не було.

Зі змісту указаного листа вбачається, що позивач оскаржував бездіяльність начальника станції Миколаїв-Вантажний щодо складення комерційних актів та просив начальника дирекції усунути вказані порушення.

Доводи відповідача про невідповідність форми і змісту поданої позивачем скарги вимогам п.п. 16, 17 Правил складання актів є необґрунтованими, оскільки ні у наведених Правилах, ні інших нормативних документів, що регулюють відносини між залізницею та замовником залізничних перевезень, не визначено обов`язкової форми та обов`язкових вимог до змісту скарги на дії станції призначення з відмови комісійного переважування вагонів та складання комерційних актів чи актів загальної форми.

Для визначення кількості вантажу у вищевказаних вагонах вантажоодержувачем було доручено Торгово-промисловій палаті Миколаївської області проведення експертизи.

Згідно висновку експерта № 120/0737/1 від 14 серпня 2020 р. при зважуванні і огляді двох залізничних вагонів №№ 95204152, 95238879 за непорушними пломбами відправника, завантажених зерном пшениці, фактична загальна маса нетто складає 118550 кг, що на 20650 кг менше проти даних, вказаних у залізничній накладній. Вагони мають сліди механічного впливу на розвантажувальні люки.

При зовнішньому огляді розвантажувальних бункерів встановлено:

-у вагоні № 95204152 в нижніх частинах першого та другого (середнього) розвантажувальних бункерів від сходів вагону з протилежної сторони від штурвалів є механічні впливи в місці прилягання кришки до корпусу бункера: на першому - зазор, довжиною 46 см, який частково затиснутий поліетиленовим пакетом чорного кольору, гумовий ущільнювач частково пошкоджений, видно затиснуті і роздавлені зерна пшениці, (на середньому) бункері є здир покривного покриття свіжого походження;

- у вагоні № 95238879 в нижній частині другого (середнього) розвантажувального бункера з протилежної сторони від штурвалів є механічні впливи в місці прилягання кришки до корпусу бункера виявлено зазор, довжиною 50 см, який частково затиснутий пучком трави, гумовий ущільнювач частково пошкоджений, видно затиснуті і роздавлені зерна пшениці, частина зазору закрашена краскою чорного кольору.

Також в цих вагонах при знятті ЗПП у виявлено:

- у вагоні № 95204152 між І та ІІІ люками від сходів є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) на довжині близько 5,5 м та завглибшки візуально до 1,3 м від поверхні вантажу, з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерною для стікаючого вантажу вниз, у бік першого розвантажувального люка (з протилежної сторони від штурвалів), який має зазор з затиснутим пакетом;

- у вагоні № 95238879 між ІІ та ІІІ люками від сходів конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) на довжині близько 4 м та завглибшки візуально до 1,5 м від поверхні вантажу, з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерною для стікаючого вантажу вниз, у бік другого (середнього) розвантажувального люка (з протилежної сторони від штурвалів), який має зазор з затиснутим пучком трави.

Указаний висновок експертизи містить докладний опис проведеного дослідження, фотокартки, обґрунтовані та чіткі висновки з поставлених запитань, тому суд приймає цей висновок як належний доказ у справі.

Відповідно до абз. 3 п. 32 Статуту відправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням технічних умов.

Згідно п.п. 110, 113, 114, 115 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до п. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Підпунктом б) п. 130 Статуту визначено, що у випадку недостачі, псування або пошкодження вантажу одержувач має право на пред`явлення до залізниці претензій або позовів за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

Встановлені актом експертизи обставини свідчать про пошкодження спірних вагонів №№ 95204152, 95238879 під час їх перевезення залізницею. Це свідчить про протиправне втручання до цих вагонів сторонніх осіб під час його перевезення відповідачем, що призвело до недостачі 20650 кг вантажу.

На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано договір купівлі-продажу № 178/20/П від 30 липня 2020 р., укладений між СТОВ "Агрофірма Марківське" (продавець) та ТОВ "Сингента" (покупець), за п. 4.2. якого ціна товару (українська м`яка пшениця 3 класу врожаю 2020 р.) за 1 метричну тону становить 7117 грн.

В силу положень ст.ст. 114, 115 Статуту указаний договір є належним та допустимим доказом визначення вартості вантажу, оскільки указані положення не визначають вичерпного переліку документів, якими може підтверджуватись вартість вантажу. Тому доводи відповідача з приводу недоведеності позивачем вартості втраченого вантажу є необґрунтованими.

Виходячи з вартості 1 т пшениці 7117 грн. з ПДВ вартість втраченого вантажу складає загалом 142012,61 грн. (87553,33 грн+54459,28 грн).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 130, ст. 133 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу - одержувач за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

На підставі вищевказаних положень Статуту Товариство з обмеженою відповідальністю "ДССК" (вантажоодержувач) передало позивачу право пред`явлення позову за недостачу вантажу у вищевказаних залізничних вагонів.

Це підтверджується поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві, переуступним підписом вантажоодержувача на залізничні накладній № 49995095.

Згідно вимог ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Оскільки відповідач належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, така поведінка відповідача є винною, то він зобов`язаний відшкодувати заподіяні позивачу збитки.

Доказів відшкодування відповідачем на користь позивача заявлених до стягнення збитків суду не надано.

Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 623, 924 ЦК України, ст.ст. 224, 314 ГК України підлягає стягненню 142012,61 грн. збитків.

Доводи відповідача про недоведеність факту заподіяння позивачу збитків у заявленому розмірі необґрунтовані, оскільки суперечать зібраним доказам та встановленим судом обставинам.

Посилання на відсутність вини у заподіянні позивачеві збитків суперечать встановленому законодавством обов`язку перевізника забезпечувати схоронність прийнятого до перевезення вантажу.

Оскільки позов задоволено, понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача.

Питання відшкодування витрат по оплаті правової допомоги адвоката підлягає вирішенню в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп" м. Києва задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп" (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, 20, код 34972142) 142012,61 грн. збитків, 2270 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар