ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року Справа № 918/160/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В. , суддя Дужич С.П.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення Господарського суду Рівненської області від 21.04.2021р. (повний текст - 23.04.2021р.) у справі №918/160/21 (суддя Заголдна Я.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м.Рівне, вул.Д.Галицького, буд.27, )

до Фізичної особи - підприємця Одноколова Віталія Петровича ( АДРЕСА_1 ; поштова адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 )

про стягнення 10348 грн 11 коп.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.13 ст.8, ч.3 ст.252 та ч.ч.2, 10 ст.270 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 21.04.2021р. у справі №918/160/21 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" до Фізичної особи - підприємця Одноколова Віталія Петровича про стягнення 10348 грн 11 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (вх.№2289/21 від 25.05.2021р.).

В скарзі апелянт, зокрема, зазначає, що згідно розрахунку заборгованості за теплопостачання вбачається, що заборгованість в сумі 10348,11грн. виникла за період з 01.10.2018р. по 01.02.2021р., а договір на постачання теплової енергії №1436 був укладений 01.11.2016р., тобто відповідач здійснював оплати за теплову енергію до 01.10.2018р., тим самим підтвердив факт надання послуг.

Умовами пункту 5.4 Договору визначено, що розрахунки споживача з товариством за теплову енергію здійснюються щомісячно згідно з показами приладів обліку, або при відсутності приладів обліку, розрахунковим методом у відповідності та з урахуванням всіх платежів та порядку оплати, що передбачені затвердженим тарифом та згідно умов Договору.

Розрахунок вартості наданих Товариством послуг з теплопостачання здійснюється відповідно до тарифів затверджених постановами НКРЕКП «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення Товариству з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» №1543 від 30.04.2015р., №1762 від 29.09.2016р., №2126 від 02.12.2016р., №151 від 01.02.2017р., №1533 від 28.12.2017р., №1532 від 28.12.2017р. №1293 від 30.10.2018р. №1792 від 11.12.2018р. та №88 від 14.01.2020р. №625 від 17.03.2020р., №2255 від 30.11.2020р.

Скаржник в скарзі наводить формулу нарахування за послугу.

Житловий будинок за адресою м. Рівне, пр.Миру, буд.14 обладнаний приладом обліку теплової енергії. Відповідно до Правил надання послуг з постачання теплової енергії у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії, споживач оплачує за послугу опалення згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири/приміщення. Дана кількість теплової енергії розподіляється пропорційно опалювальній площі будинку, оскільки теплопостачання здійснюється від теплового вводу житлового будинку по пр.Миру, буд.14.

Відповідач щомісяця отримує квитанцію про проведені нарахування, у якій зазначається кількість спожитих будинком Гкал, тариф та проведені нарахування за відповідний період. Відповідач за проведенням перерахунків у зв`язку з помилковим їх нарахуванням ТОВ «Рівнетеплоенерго» жодного разу не звертався.

Апелянт зазначає, що дії відповідача порушують платіжну дисципліну в сфері теплопостачання, що завдає істотної матеріальної шкоди ТОВ «Рівнетеплоенерго» та становить певну загрозу суспільним інтересам в цілому. Зокрема, низька платіжна дисципліна спричиняє загрозу своєчасній сплаті за спожитий природний газ товариством, унеможливлює своєчасне проведення розрахунків з енергопостачальними підприємствами.

На підставі викладеного скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 21.04.2021р. у справі №918/160/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.05.2021р. поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Рівненської області від 21.04.2021р. у справі №918/160/21, відкрито апеляційне провадження та запропоновано відповідачу у строк - до 11.06.2021р. надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Відповідач не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

01.11.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (далі - підприємство) та Фізичною особою підприємцем Одноколовим Віталієм Петровичем (далі - споживач) укладено Договір №1436 на постачання теплової енергії (далі - Договір).

Згідно пункту 1.1. Договору підприємство зобов`язується надавати споживачеві теплову енергію, а споживач, в свою чергу, зобов`язується прийняти та оплатити теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором.

Як передбачено п.1.4. Договору теплова енергія подається за адресою: м.Рівне, пр.Миру, 14, що підтверджується Актом централізованого опалення та гарячого водопостачання від 22.11.2016р., в якому зазначено, що система централізованого опалення непорушна, опалювальна площа становить 23.8 м.кв. та наявний загально будинковий прилад обліку теплової енергії.

Загальні відомості про споживача містяться у Додатку №2 до Договору та становлять невід`ємну його частину (п.1.5. Договору).

Згідно п.3.2.1 Договору споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі, відповідно до встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та тарифів. Теплова енергія для потреб централізованого опалення надається в строки визначені розпорядженням рівненського міського голови про початок та закінчення опалювального сезону; послуга з централізованого постачання гарячої води надається згідно графіка погодження Управлінням житлово-комунального господарства м.Рівного. Розрахунки за спожиту теплову енергію для потреб опалення здійснюються за розрахунковою одиницею- Гігакалорією. Розрахунки за послугу з централізованого постачання гарячої води здійснюються за розрахунковою одиницею- Кубічний метр.

Згідно пункту 5.2. Договору розмір щомісячної плати за опалення та підігрів води на момент укладання даного договору згідно встановлених органами місцевого самоврядування тарифів становить 1509,66 грн/Гкал з ПДВ.

Пунктом 5.3 Договору встановлено, що факт споживання теплової енергії засвідчується актом виконаних робіт (надання послуг), що підписуються обома сторонами кожного місяця.

Відповідно до п.5.4 Договору розрахунки споживача з товариством за теплову енергію здійснюються щомісячно згідно з показами приладів обліку, або при відсутності приладів обліку, розрахунковим методом у відповідності та з урахуванням всіх платежів та порядку оплати, що передбачені затвердженим тарифом та згідно умов Договору.

Згідно пункту 5.4.2 Договору розрахунки за надані послуги споживач здійснює згідно умов цього Договору щомісячно до 10-го числа місяця наступного за розрахунковим, незалежно від того на який день тижня припадає 10-те число місяця.

Пунктом 5.10. Договору передбачено, що в інформативному порядку товариством можуть направлятись рахунки споживачу, при цьому споживач самостійно отримує рахунок.

Сторони узгодили у п.9.1. Договору, що даний Договір набуває чинності з дня його підписання сторонами, поширює свою дію на правовідносини, що виникають з 30 вересня 2016 року.

Згідно п.9.2 Договір припиняє свою дію у випадках: взаємної згоди з обох сторін про його припинення; прийняття відповідного рішення господарським судом, відповідно до п.2.2.6 даного Договору; ліквідації або реорганізації однієї із сторін; за згодою власника об`єкта тепло споживання після укладання договору з новим власником.

Як встановлено п.9.4. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде письмово заявлено однією зі сторін.

Усі зміни та доповнення до Договору, а також зміни договірних величин (зміна опалювальних площ, зміна або виключення з додатку №1 об`єктів теплопостачання, зміна обсягів підігріву води і таке інше), оформляються додатковими угодами до договору.

Додатком №1 до Договору є технічна характеристика теплової мережі. Із додатку №1 вбачається, що тепловим джерелом є кот. по вул Кн.Володимира,75.

Додатком №2 до Договору є загальні відомості про об`єкти споживача. Із додатку № 2 вбачається, що назва та адреса об`єкту офіс Агентства нерухомості, загальною площею 23,80 кв.м. за адресою: м.Рівне, пр.Миру,14, рік побудови - 1973.

В техпаспорті від 07.02.2002р., доданого до Додатку №2 зазначено, що опалення в приміщенні центральне.

Додатком №3 до Договору є планова річна потреба теплової енергії на опалення та підігрів води. Із додатку №3 вбачається, що всього на рік планова річна потреба становить 5,20 Гкал.

Договір та Додатки до договору, які є невід`ємною частиною Договору, підписані уповноваженою стороною позивача та Фізичною особою-підприємцем Одноколовим Віталієм Петровичем та скріплені відбитком печатки товариства.

Докази недійсності договору в матеріалах справи відсутні.

Нежитлове приміщення, яке розташоване на першому поверсі будівлі за адресою: м.Рівне, проспект Миру, 14 загальною площею 23.8 кв.м. належало Фізичній особі підприємцю Одноколову Віталію Петровичу на підставі договору оренди нежитлового приміщення №2091 від 30.09.2016р., згідно якого, орендар, зобов`язувався: укладати договори з відповідними підприємствами на споживання комунальних послуг згідно технічних умов, наданих даними підприємствами на установку приладів обліку та інших підключень.

Позивач вказує, що з 01.10.2018р. по 01.02.2021р. за відповідачем обліковується заборгованість за Договором №1436 від 01.11.2016р. на постачання теплової енергії в сумі 10348 грн 11 коп., на підтвердження чого подав розрахунок заборгованості.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Як встановлено ст.628 Цивільного кодексу України, ст. 180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписом ст. 638 Цивільного кодексу України, ст. 180 Господарського кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, за змістом п. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Частиною 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 536 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 525 Цивільного кодексу України, та частини 6 статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як підтверджується матеріалами справи, Договір №1436 на постачання теплової енергії від 01.11.2016р. є укладеним, підписаний уповноваженими представниками сторін (зі сторони товариства заступником директора Данилюк Л.В., а зі сторони споживача Фізичною особою - підприємцем Одноколовим Віталієм Петровичем) та скріплений відбитком круглої печатки товариства, на час розгляду справи доказів недійсності договору, розірвання договору зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

Судом першої інстанції щодо заперечень відповідача у відзиві на позов вірно відмічено, що з Акту обстеження системи централізованого опалення та гарячого водопостачання від 22.11.2016р., який складено представником позивача начальником теплової інспекції Левченко С.Я., начальником району №3 Масло В.Б., інженером-інспектором теплової інспекції Стасюком М.О. у присутності споживача - Фізичної особи-підприємця Одноколова Віталія Петровича, на підставі договору оренди нежитлового приміщення №2091 від 30.09.2016р., вбачається, що система централізованого опалення непорушна, опалювальна площа становить 23.8. м.кв. та наявний загальнобудинковий прилад обліку теплової енергії.

При цьому у вказаному Акті відсутні будь-які зауваження чи претензії щодо відсутності "теплоприймачів", а навпаки - із Акту вбачається, що система централізованого опалення непорушна. Крім цього, наявність постачання теплової енергії підтверджується Техпаспортом від 07.02.2002р. та Додатком №3 до Договору №1436 від 01.11.2016р.

Відповідач не довів, що наявність/відсутність "теплоприймачів" впливає на надання позивачем послуг із теплопостачання, при цьому судом встановлено, що у Договорі на постачання теплової енергії №1436 від 01.11.2016р. відсутня обов`язкова умова про наявність будь-яких "теплоприймачів".

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, відповідач жодного разу не звертався до позивача із претензіями щодо відсутності "теплоприймачів" чи будь-яких елементів системи централізованого опалення.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що перешкод у наданні послуг теплопостачання за Договором на постачання теплової енергії №1436, укладеним 01.11.2016р. немає, система централізованого опалення непорушна, що підтверджується Актом від 22.11.2016р., про відсутність "теплоприймачів" відповідач постачальника не повідомляв, окрім того зауважень чи претензій до системи централізованого опалення до звернення ТОВ "Рівнетеплоенерго" із даним господарським позовом відповідач також не мав, а лише після пред`явлення позову до суду про стягнення 10348 грн 11 коп. заборгованості за поставлену теплову енергію такі претензії виникли у відповідача.

Однак, сторони узгодили між собою та зафіксували у пункті 5.3 Договору, що факт споживання теплової енергії засвідчується актом виконаних робіт (надання послуг), що підписуються обома сторонами кожного місяця.

При цьому, позивачем не було подано актів виконаних робіт (наданих послуг).

Позивачем також не подано жодних доказів, які свідчили б про звернення ТОВ "Рівнетеплоенерго" до ФОП Одноколова В.П. із пропозицією складення таких актів виконаних робіт (наданих послуг) та про залишення відповідачем такого звернення без задоволення (реєстри, докази направлення, довідки, листи, тощо).

Окрім поданого розрахунку заборгованості по Договору №1436 від 01.11.2016р., позивач не надав жодних інших доказів, які підтверджують наявність заборгованості.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

У підп.2.1. п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., визначається, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити.

Згідно пункту 2.7. Положення первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Разом з цим документування господарських операцій може здійснюватися із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність у матеріалах справи складених актів виконаних робіт (наданих послуг) унеможливлює встановлення заборгованості у розмірі 10348 грн 11 коп., яка на думку позивача підлягає сплаті.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію в сумі 10348 грн 11 коп. на підставі укладеного між сторонами Договору №1436 на постачання теплової енергії від 01.11.2016р., який на час розгляду справи є чинним, проте наявність заборгованості не підтвердив належними та допустимими доказами, з огляду на що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.8, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення Господарського суду Рівненської області від 21.04.2021р. у справі №918/160/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.06.2021р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Дужич С.П.