ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року Справа №902/20/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Тимошенко О.М. , суддя Павлюк І.Ю.

при секретарі судового засідання - Єфімчук А.І.

за участю представників сторін:

позивача - Волянська О.О., довіреність №05/2990 від 27.11.2020 р.

відповідача - Студеннікова О.Є., довіреність №3 від 01.02.2021 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Виробничо-комерційного підприємства - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс - ЛТД" на рішення Господарського суду Вінницької області від 12.04.2021 р. у справі №902/20/21 (суддя Тварковський А.А., повний текст рішення складено 21.04.2021 р.)

за позовом: Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго"

до: Виробничо-комерційного підприємства - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс - ЛТД"

про стягнення 125 179,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 12.04.2021 р. позов задоволено частково. Закрито провадження у справі № 902/20/21 в частині стягнення з відповідача 33000 грн основного боргу у зв`язку з відсутністю предмету спору. Стягнуто з відповідача на користь позивача 54113,89 грн - основного боргу за надані послуги з теплопостачання; 5552,27 грн - інфляційних втрат; 5470,2 грн - 3% річних; 13521,48 грн - пені та 2102 грн - витрат на сплату судового збору. У стягненні 13521,48 грн пені відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в позові повністю.

Апелянт вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області від 12.04.2021 р. у справі №902/20/21 є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з неправильним дослідженням та оцінкою обставин, що мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що за період з лютого 2019 року по листопад 2020 року у Відповідача перед Позивачем наявна не заборгованість, а переплата на суму 70 602,17 грн.,

В свою чергу, наявність переплати за спірний період є самодостатньою і безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 87 113,89 грн. заборгованості за надані послуги з теплопостачання за відсутності заборгованості як такої.

Крім того, відсутність заборгованості унеможливлює і закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 33 000 грн. основного боргу у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Апелянт зазначає, що Акти (дублікати) здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) долучені позивачем до матеріалів справи не можуть бути належним доказом, оскільки у вищезазначених актах уповноваженою стороною позивача зазначений генеральний директор Білик М. С., який згідно із інформацією, розміщеною на офіційному сайті позивача, посів цю посаду лише з 21.05.2020 року, а до 10.03.2020 року взагалі очолював Комунальне підприємство Вінницької міської ради Вишенькаміськтеплоенерго (http://vmte.vn.ua/boss.html), в той час як дублікат - це другий чи наступний примірник, ідентичний першому, "дублювати" - подвоювати, а не спотворювати.

Окрім того, апелянт посилається на те, що зазначені у актах здачі-прийняття виконаних робіт обсяги теплової енергії перевищують договірні.

Одночасно апелянт разом із апеляційною скаргою подав клопотання про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Виробничо-комерційного підприємства - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс - ЛТД" на рішення господарського суду Вінницької області від 12.04.21р. у справі №902/20/21. Клопотання Виробничо-комерційного підприємства - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс - ЛТД" про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи - задоволено. Розгляд апеляційної скарги призначено на 14.06.2021 р. об 11:30год. Зобов`язано скаржника здійснити доплату судового збору в сумі 252 грн., докази доплати подати суду.

09.06.2021 р., на адресу апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання, в якому просить провести судове засідання у даній справі в режимі відеоконференції, та доручити забезпечення проведення відеоконференції господарському суду Вінницької області або Вінницькому міському суду Вінницької області.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 р. клопотання Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №902/20/21 - задоволено, доручено Господарському суду Вінницької області забезпечити проведення судового засідання 14.06.2021 р. об 11:30 год. в режимі відеоконференції.

14.06.2021 від Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 14.06.2021 з`явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, представник позивача апеляційну скаргу заперечив з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши в судовому засіданні пояснення присутніх представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.10.2010 між КП BMP "Вінницяміськтеплоенерго" (Постачальник, позивач) та Виробничо-комерційним підприємством - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс - ЛТД" (Споживач, відповідач) укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 98 (Договір), предметом якого визначено, що Постачальник бере на себе зобов`язання продавати та постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в договірних обсягах та за параметрами теплоносія на вході мереж Споживача, які відповідають температурному графіку теплової мережі, а Споживач зобов`язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Остаточні розрахунки за спожиту теплову енергію Споживач проводить до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 6.4. Договору).

Відповідно до п. 6.5. Договору по закінченню розрахункового періоду, не пізніше 8 числа місяця, наступного за розрахунковим, Споживач повинен отримати загальний рахунок на оплату теплової енергії, спожитої у розрахунковому місяці та плати за приєднане теплове навантаження, акт здачі-прийняття виконаних робіт в двох примірниках для підписання, після чого один примірник акту повернути Постачальнику у 5-ти денний термін. Неотримання Споживачем рахунку не звільняє останнього від обов`язку оплати по цьому Договору.

У разі не підписання акту здачі-прийняття виконаних робіт Споживачем, без надання Постачальнику викладених в письмовій формі обґрунтованих заперечень по акту або неповернення Споживачем підписаного акту здачі-прийняття виконаних робіт у 5-ти денний термін, акт вважається визнаним Споживачем та є доказом кількості спожитої Споживачем у розрахунковому місяці теплової енергії належної якості (п. 6.6. Договору).

Згідно з підп. 7.3.4. п. 7.3. Договору за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач несе відповідальність у вигляді пені в розмірі 1% від несплаченої суми за кожний день прострочення, якщо інше не передбачене законодавством. У випадку прострочення платежу менш ніж на 1 календарний місяць, Постачальник може не застосовувати цю санкцію при наявності гарантійного листа Споживача з зазначенням дати проведення розрахунку.

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2011, в частині розрахунків - діє до їх повного проведення. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п.п. 10.1., 10.4. Договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов Договору оформлено акти здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) за період лютого 2019 року - листопада 2020 року на загальну суму 202472,76 грн (а.с. 20-41, том 1).

Факт отримання відповідачем відповідних актів підтверджується Реєстром отриманих рахунків, актів здачі-прийняття виконаних робіт за відповідний період (а.с. 42-62, том 1).

Однак відповідач повного погашення спожитої теплової енергії не здійснив, внаслідок чого станом на 28.12.2020 заборгував за надані послуги з продажу та постачання теплової енергії в гарячій воді в загальній сумі 87113,89 грн, що підтверджується випискою з журналу нарахувань і оплати за період з лютого 2019 року по грудень 2020 року по особовому рахунку № 98 та відомістю про платежі за відповідний період (а.с. 66, том 1).

30.12.2020 Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" подано позов до Виробничо-комерційного підприємства - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс - ЛТД" про стягнення 125 179,32 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №98 від 01.10.2010 в частині повної та своєчасної оплати за спожиту теплову енергію, внаслідок чого Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" заявлено до стягнення з Виробничо-комерційного підприємства - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс - ЛТД" 125179,32 грн, з яких: 87 113,89 грн - основного боргу за надані послуги з теплопостачання; 5 552,27 грн - інфляційних втрат; 5470,2 грн - 3% річних та 27 042,96 грн - пені.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 11.01.2021 відкрито провадження у справі №902/20/21 за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" до Виробничо-комерційного підприємства - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс - ЛТД" про стягнення 125 179,32 грн., в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 02.02.2021.

18.02.2021 через канцелярію Господарського суду Вінницької області надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, враховуючи часткове погашення відповідачем заборгованості в сумі 33 000 грн після відкриття провадження у справі.

Розглянувши позов Господарський суд Вінницької області дійшов висновку про часткове задоволення позову, закриття провадження у справі №902/20/21 в частині стягнення з відповідача 33 000 грн. основного боргу у зв`язку з відсутністю предмету спору, стягнення з відповідача на користь позивача 54 113,89 грн - основного боргу за надані послуги з теплопостачання; 5 552,27 грн - інфляційних втрат; 5 470,2 грн - 3% річних; 13 521,48 грн - пені та 2 102 грн - витрат на сплату судового збору. У стягненні 13 521,48 грн пені слід відмовити.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що після відкриття провадження у даній справі відповідачем здійснено оплату основного боргу в сумі 33 000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №386 від 29.01.2021, а тому в цій частині провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України. При цьому основний борг на дату прийняття рішення становить 54 113,89 грн., а тому позов у цій частині підлягає до задоволення у вказаній сумі.

Також суд першої інстанції перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат, 3% річних та пені, дійшов висновку позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 5 552,27 грн - інфляційних втрат; 5470,2 грн - 3% річних та 27 042,96 грн - пені.

Окрім того, суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, на 50%, що є співмірним в контексті інтересів обох сторін.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.627 ЦК України, ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши укладений між позивачем та відповідачем договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, колегія суддів дійшла висновку, що за своєю правовою природою він є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу з елементами договору про надання послуг (змішаний договір).

Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч. 2 ст. 714 ЦК України).

В силу приписів ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За умовами ч. 6 ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показань вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Пункт 40 Правил користування тепловою енергією передбачає, що споживач зобов`язаний дотримуватися вимог договору, а саме вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов Договору за період лютого 2019 року по листопад 2020 року були надані послуги з постачання теплової енергії.

Відповідно до Актів здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) за період лютого 2019 року по листопад 2020 року позивачем надані послуги на загальну суму 202472,76 грн (а.с. 20-41, том 1).

Факт отримання відповідачем відповідних актів підтверджується Реєстром отриманих рахунків, актів здачі-прийняття виконаних робіт за відповідний період (а.с. 42-62, том 1).

Однак відповідач повного погашення спожитої теплової енергії не здійснив, внаслідок чого станом на 28.12.2020 заборгував позивачу за надані послуги з продажу та постачання теплової енергії в гарячій воді в загальній сумі 87 113,89 грн, що підтверджується випискою з журналу нарахувань і оплати за період з лютого 2019 року по грудень 2020 року по особовому рахунку №98 та відомістю про платежі за відповідний період (а.с. 66, том 1).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. №01-34/1565/21 від 18.02.2021) з доданими документами у зв`язку з частковою сплатою заборгованості, що є предметом даного спору.

Так, після відкриття провадження у даній справі відповідачем здійснено оплату основного боргу в сумі 33 000 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №386 від 29.01.2021 (а.с. 90, том 1), випискою з журналу нарахувань і оплати за період з лютого 2019 року по лютий 2021 року та відомістю про платежі (а.с. 114-115, том 1).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір між позивачем і відповідачем.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення..

Враховуючи вище викладене, провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 33 000 грн підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому основний борг на дату прийняття рішення становить 54 113,89 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем, в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором не було здійснено остаточної оплати вартості поставленої теплової енергії і основний борг за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №98 від 01.10.2010 на дату прийняття рішення становить 54 113,89 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не надано доказів в спростування позовних вимог, власного контр розрахунку заборгованості чи доказів погашення заборгованості за період лютого 2019 року по листопад 2020 року.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 5 552,27 грн - інфляційних втрат; 5470,2 грн - 3% річних та 27 042,96 грн - пені внаслідок прострочення виконання зобов`язання.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок заборгованості в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів дійшла висновку, що заявлена позивачем сума 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованою, а тому підлягає стягненню з відповідача у заявлених позивачем сумах.

Згідно з п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Підпунктом 7.3.4. п. 7.3. Договору сторони передбачили відповідальність Споживача за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені в розмірі 1% від несплаченої суми за кожний день прострочення, якщо інше не передбачене законодавством. У випадку прострочення платежу менш ніж на 1 календарний місяць, Постачальник може не застосовувати цю санкцію, при наявності гарантійного листа Споживача з зазначенням дати проведення розрахунку.

Нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини, передбачено, зокрема, частиною першою статті 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

За змістом ч. 3 ст.1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки й приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження своєї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більш ніж 100% загальної суми боргу.

Отже, застосуванню за відповідний період прострочення підлягає пеня визначена в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, як передбачено Договором та відповідає нормі Закону.

Здійснивши перерахунок пені за відповідний період прострочення колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявленої до стягнення пені в сумі 27 042,96 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що основною метою інституту неустойки є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Правовий висновок, що пеня не може бути непомірним тягарем боржникові і джерелом отримання додаткових прибутків кредиторові підтримав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду відповідно до постанови від 08.04.2020 у справі №924/570/19.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що діями Відповідача щодо здійснення невчасної оплати за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №98 від 01.10.2010 завдано збитки Позивачу.

Враховуючи вище викладене, а також те, що відповідачем вживалися заходи щодо погашення заборгованості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зменшення розміру пені, на 50%.

Щодо посилань апелянта на те, що за період з лютого 2019 року по листопад 2020 року у Відповідача перед Позивачем наявна не заборгованість, а переплата на суму 70 602,17 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалося вище, спірні правовідносини виникли з приводу несплати Відповідачем наданих Позивачем житлово-комунальних послуг за Договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №98 від 01.10.2010 року в частині повної та своєчасної оплати за спожиту теплову енергію на суму 87 113,89 грн.

За умовами п. 6.4 Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №98 від 01.10.2010 р., остаточні розрахунки за спожиту теплову енергію Споживач проводить до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Тобто, починаючи з 10 числа місяця, наступного за розрахунковим Відповідач вважається таким, що прострочив сплату за отриману теплову енергію на умовах Договору по позову та є боржником.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Факт наявності у Відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги підтверджується Випискою з журналу нарахувань і оплати по особовому рахунку за період з 02.2019р. по 12.2020 р., Відомістю про платежі по Договору № 98 від 01.10.2010р., Випискою з журналу нарахувань і оплати за період з 02.2019р. по 02.2021 р., Відомістю про платежі за період з 02.2020 по 01.2021 р., Актами здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг)/дублікатами Актів здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) за, лютий-грудень 2019 р. та за січень-листопад 2020 р., Реєстрами отриманих рахунків, актів здачі-прийняття виконаних робіт за лютий-грудень 2019 р. та за січень-листопад 2020 р.

Згідно п. 3.2.6 Договору передбачено, що Споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені Договором.

Пунктом 6.7. Договору встановлено, що за наявності боргу у Споживача за теплову енергію Постачальник має право зарахувати кошти, що надійшли від Споживача у черговості визначеній ст. 534 ЦК України.

Враховуючи, що ВКП ТОВ "Альянс-ЛТД" в порушення умов Договору №98 не проводив своєчасно оплату за отриманні послуги теплопостачання, здійсненні ним платежі відповідно до п. 6.7. Договору було зараховано на погашення заборгованості за попередні періоди на підставі п. 6.7. Договору.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували відсутність у ВКП ТОВ "Альянс-ЛТД" заборгованості за попередні періоди.

А тому, колегія суддів вважає, безпідставними посилання апелянта, щодо наявності у нього переплати за спірний період.

Окрім того, апелянтом не спростовано факту не отримання ним наданих позивачем послуг за Договором №98 від 01.10.2010р. за спірний період.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що протягом зазначеного періоду отримання послуг від ВКП ТОВ "Альянс-ЛТД" до КП BMP "Вінницяміськтеплоенерго" не надходило жодних претензій, чи заяв, щодо об`ємів отриманої теплової енергії (якісних та кількісних показників) чи відсутності Актів виконаних робіт.

Інші доводи апелянта викладені ним в апеляційній скарзі, спростовуються вище встановленими обставинами справи, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 02.03.2021 року у справі №924/1098/20 прийняте з дотриманням норм процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Агропартнер-1 слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 02.03.2021 року у справі №924/1098/20 залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ч. 6 ст. 233, ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Виробничо-комерційного підприємства - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс - ЛТД" на рішення Господарського суду Вінницької області від 12.04.2021 р. у справі №902/20/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 12.04.2021 р. у справі №902/20/21 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №902/20/21 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "22" червня 2021 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Павлюк І.Ю.