ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 справа № 914/780/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю розглянув справу за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Моделпак», м. Рівне,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька дистрибюційна компанія», м. Пустомити,

про стягнення 76094,21 грн.

За участі представників: не викликались, розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та без виклику сторін.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Моделпак», м. Рівне, звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька дистрибюційна компанія», м. Пустомити, 76094,21 грн., у тому числі: 66197,66 грн. заборгованості за поставлену продукцію, 1436 грн. трьох процентів річних, 4848,9 грн. пені, 3611,65 грн. інфляційних втрат та судового збору у справі.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач посилається на те, що на підставі Договору поставки № 0206-2018 від 15.11.2018 р. він поставив відповідачу гофрокартонну продукцію. Відповідач не виконав взятих на себе за Договором зобов`язань із своєчасного та повного розрахунку за поставлену йому продукцію. На підставі статті 625 ЦК України та п. 6.5. Договору позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості з урахуванням трьох процентів річних від суми заборгованості, встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та пеню.

Позивач у позовній заяві як на правові підстави свого позову посилається на норми Договору № 0206-2018 від 15.11.2018 р., а також на норми статей 526, 530, 599, 610, 625, 632, 692, 712 ЦК України та статей 193, 202, 216, 217, 231 ГК України.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, позовні вимоги не спростував, проти задоволення позову не заперечив.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду позовна заява залишалась без руху, після усунення недоліків, допущених при поданні позовної заяви, суд ухвалив відкрити провадження у справі та здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін.

Мотивувальна частина рішення.

Враховуючи зміст позовної заяви, характер спірних правовідносин між сторонами, до переліку обставин, які є предметом доказування у справі, належить доказування існування обставин, які надають позивачу право на своєчасну та повну оплату відповідачем поставленої йому продукції, свідчать про порушення відповідачем взятих на себе за договором зобов`язань, встановлюють обов`язок відповідача сплатити заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних та пеню, або ж доказування існування обставин, які спростовують факти, викладені у позовній заяві.

Вичерпний перелік доказів, якими позивач підтверджує наявність обставин, що є предметом доказування у справі, зазначено ним в додатках до позовної заяви.

Відповідач доказів на спростування доводів позивача суду не подав.

Суд визнає встановленими, з огляду на вірогідність наявних у матеріалах справи доказів, такі обставини.

Між сторонами у справі 15 листопада 2018 р. укладено Договір поставки № 0206-2018.

У пунктах 1.1., 2, 3, 5, 6, 8 Договору сторони погодили його істотні умови, відповідальність сторін та строк дії Договору. Сторони домовились, що Договір діє до 31 грудня 2019 р., але в будь-якому випадку до проведення повних взаєморозрахунків між Сторонами. Сторони погодили, якщо до закінчення терміну дії Договору жодна з Сторін не заявить у письмовій формі про своє бажання розірвати Договір, то він продовжує діяти на кожний наступний рік на тих самих умовах.

У матеріалах справи немає та відповідачем суду не подані докази, які б спростовували доводи позивача про те, що вказаний Договір діяв і у 2020 році.

Наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних підтверджується поставка позивачем відповідачу у період часу з 30.11.2018 р. до 03.07.2020 р. передбаченої п. 1 Договору гофрокартонної продукції на загальну суму 679015,51 грн.

Долучені позивачем до матеріалів справи належно завірені копії платіжних доручень відповідача за період з 21.11.2018 р. до 27.11.2020 р. засвідчують неповну оплату ним отриманої від позивача гофрокартонної продукції, з порушенням встановлених пунктами 5.2. та 5.3. Договору строків такої оплати.

Наявні у матеріалах справи копії видаткових накладних за період з 30.11.2018 р. до 03.07.2020 р., копії рахунків-фактур та копії платіжних доручень відповідача за період з 21.11.2018 р. до 27.11.2020 р. підтверджують законність позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Моделпак», м. Рівне, та існування заборгованості відповідача перед ним у сумі 66197,66 грн. за поставлену на підставі згаданого Договору гофрокартонну продукцію.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем позивачу 66197,66 грн. заборгованості за поставлену продукцію. За таких обставин, відповідач порушив право позивача на своєчасну та повну оплату поставленої ним продукції, встановлене пунктами 1.1. та 5 Договору, статтями 526, 530, 692 та 712 ЦК України, а також статтями 193 та 265 ГК України. Відповідач не виконав взятих на себе за Договором (п. 5 ) обов`язків з повної та своєчасної оплати такої продукції. Порушене відповідачем право позивача підлягає захисту в судовому порядку, а позовні вимоги про стягнення з відповідача 66197,66 грн. заборгованості - задоволенню.

В зв`язку з допущеним відповідачем простроченням виконання грошового зобов`язання, позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення з відповідача на підставі статті 625 ЦК України 3611,65 грн. інфляційних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 28.11.2020 р. по 15.03.2021 р., а також 1433,87 грн. трьох процентів річних за період з 18.07.2020 р. по 15.03.2021 р. Решта позовних вимог в частині стягнення трьох процентів річних задоволенню не підлягають, оскільки позивач при обчисленні суми трьох процентів річних необґрунтовано виходив з того, що у 2020 році було 365 календарних днів, а не 366.

Позовні вимоги в частині стягнення пені на підставі п. 6.5. Договору, статей 549, 611 ЦК України та ч. 6 статті 232 ГК України підлягають задоволенню частково в сумі 4046,64 грн. Решта позовних вимог в частині стягнення пені задоволенню не підлягають з тих підстав, що позивач при обчисленні пені теж помилково виходив із 365 календарних днів у 2020 році, а не 366. Крім цього, позивачем обчислено пеню з перевищенням строку, визначеного ч. 6 статті 232 ГК України. При прийнятті рішення про відмову у стягненні частини пені суд виходить й з того, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. Такий висновок суду відповідає висновкам пленуму Вищого господарського суду України, викладеним у п. 2.5. його постанови за № 14 від 17 грудня 2013 р.

Враховуючи встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин між сторонами у справі, суд при вирішенні справи керувався тим, що згідно із статтями 509, 526, ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених у тому числі й договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 599 ЦК України та ст. 202 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом положень статей 549, 611, 625, 626, 627, 628, 629, 655, 691, 712 ЦК України, ст.ст. 230, 232, 265 ГК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Сторонами договору поставки можуть бути суб`єкти господарювання, зазначені у п.п. 1 та 2 частини 2 ст. 55 ГК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

З огляду на викладене, судовий збір у справі на підставі вимог статті 129 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 238, 240, 241, 242, 247-252, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Моделпак» (вул. Данила Галицького, буд. 5, кв., 1, м. Рівне, 33027, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька дистрибюційна компанія» (, вул. Глинська, буд. 56, м. Пустомити, Пустомитівський район, Львівська область, 81100) задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька дистрибюційна компанія» (, вул. Глинська, буд. 56, м. Пустомити, Пустомитівський район, Львівська область, 81100) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Моделпак» (вул. Данила Галицького, буд. 5, кв., 1, м. Рівне, 33027, ) 66197,66 грн. заборгованості, 3611,65 грн. інфляційних, 1433,87 грн. трьох процентів річних, 4046,64 грн. пені та 2246 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

2. У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Моделпак» (вул. Данила Галицького, буд. 5, кв., 1, м. Рівне, 33027, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька дистрибюційна компанія» (, вул. Глинська, буд. 56, м. Пустомити, Пустомитівський район, Львівська область, 81100) відмовити.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Ю. Бортник