ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"03" червня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/719/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В.А.

розглянувши справу №916/719/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаврилівка" (65031, м. Одеса, вул. Агрономічна, 205, )

до відповідача: Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А, ) в особі Філії "ПІВДЕННА" Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" (65012, м. Одеса, провулок Штабний, буд. 1, )

про стягнення 762 860,56грн.

за зустрічним позовом: Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А, ) в особі Філії "ПІВДЕННА" Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" (65012, м. Одеса, провулок Штабний, буд. 1, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаврилівка" (65031, м. Одеса, вул. Агрономічна, 205, )

про стягнення 190 804,10грн.

Представники сторін:

від позивача - Булгаров О.О., довіреність № б/н, дата видачі : 22.10.20;

від відповідача - Єрємєєва К.С., довіреність № 48, дата видачі : 16.04.21;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гаврилівка" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" в особі Філії "ПІВДЕННА" Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" про стягнення 762 860,56грн.

Ухвалою від 22.03.2021р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "Гаврилівка" про 762 860,56грн.було залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви.

24.03.2021р. до господарського суду надійшла заява (вх. №8186/21) від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаврилівка" про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.03.2021р. провадження по справі №916/719/21 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

06.04.2021р. Концерн "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" в особі Філії "ПІВДЕННА" Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" звернувся до господарського суду Одеської області з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаврилівка" про стягнення штрафу за договором поставки №ВКС від 18.02.2020р. в розмірі 190 804,10грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.04.2021р. було прийнято зустрічну позовну заяву Концерна "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" в особі Філії "ПІВДЕННА" Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаврилівка" про стягнення 190 804,10грн. до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі №916/719/21 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.05.2021р. в порядку ч.3 п.2 ст. 185 ГПК України підготовче засідання було закрито та призначено відповідну справу до розгляду по суті в судовому засіданні.

05.04.2021р. за вх. №9298/21 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого останній позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та просить суд в задоволені позову відмовити повністю.

16.04.2021р. за вх. №10633/21до суду від позивача (відповідача за зустрічним позовом) надійшов відзив на зустрічний позов, згідно якого останній позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та просить суд в задоволені позову відмовити повністю.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

18 лютого 2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гаврилівка" (Постачальник) та Концерном "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" в особі Філії "ПІВДЕННА" Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" (Покупець) був укладений договір поставки №ВКС-2927, за умовами якого постачальник зобов`язується на умовах, передбачених цим Договором, постачати в асортименті м`ясну продукції ( надалі -Товар) покупцеві, а покупець зобов`язується приймати і оплачувати Товар. Найменування, кількість, ціна, строки ставки, адреса поставки Товару вказується в Замовленнях покупця, погоджених з постачальником, які є невід`ємними частинами цього договору (п.1.1, 1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору встановлено, що поставка товару здійснюється відповідно до Замовлення Покупця. Замовлення подається покупцем не пізніше, ніж за 4 (чотири) календарних дні до передбаченої дати поставки на електронну адресу постачальника. Постачальник поставляє товар покупцю на умовах DDP (доставка 6на склад покупця) в строки та за адресою, що визначаються покупцем в замовленні (п.2.2 договору). Постачальник може поставити товар на умовах EXW (само вивіз зі складу постачальника) (п.2.3 договору).

Право власності на товар переходить до покупця з дня поставки товару. Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін товарно-транспортних накладних (ТТН), які складаються у двох примірниках: один для покупця, один - постачальнику (п.2.4 договору).

Відповідно до п.2.6 договору, приймання товару по найменуванню та за кількістю проводиться на підставі ТТН, а за кількістю - згідно з документами, які засвідчують якість товару (сертифікатами якості виробника, якісним посвідченням).

Згідно п.3.1 договору, ціна на товар за цим договором зазначаються у прайс-листі (специфікації). Загальна ціна вартості цього договору складається з вартості товару, зазначених у всіх ТТН, за якими здійснювалася поставка протягом терміну дії цього договору.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що всі розрахунки за цим договором здійснюються виключно в національній валюті України. Оплата парії поставленого товару здійснюється в гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту отримання товару.

Датою оплати товару вважається дата перерахування коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника (п.3.4 договору).

Відповідно до підпункту 5.1.3 договору, постачальник зобов`язаний поставляти товар в термін, зазначений в замовлені та на умовах цього договору. На вимогу покупця надавати акт звірки взаєморозрахунків (п.5.1.2 договору).

Покупець зобов`язаний за відсутності зауважень, приймати поставлені товари згідно з належним чином оформленими і підписаними документами (ТТН) та здійснювати оплату товару на умовах цього договору (пп.5.2.1 п.5.2 договору).

Як вказує позивач свої зобов`язань за договором поставки, виконав належним чином та в повному обсязі, поставив відповідачу товару в період з 19.02.2020р. по 14.09.2020р. на суму 6 807 543,13грн., що підтверджується видатковими накладними, копії яких містяться в матеріалах справи.

Проте, як зазначає позивач відповідач свої зобов`язання за договором поставки належним чином та в повному обсязі не здійснив, оплату поставленого товару здійснив частково в сумі 6 154 358,03, в наслідок чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 653 185,10грн.

Пунктом 6.2 договору встановлено, що за прострочення оплати покупцем вартості поставленого товару останній забовтується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБК за кожний день прострочення платежу.

Позивачем в зв`язку з неналежним виканням відповідачем зобов`язань за договором поставки, з урахуванням умов договором останньою нараховано пеню в сумі 52 869,73грн. та положень ст. 625 ГПК України нараховано інфляційні витрати в сумі 43 615,14грн. та 3% річних в розмірі 13 190,59грн.

Отже, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки щодо належної оплати вартості поставленого товару, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гаврилівка» звернулось до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захист свого порушеного права.

В той же час відповідача не погоджуючись з відповідним позовом звернувся до суду с зустрічним позовом, відповідно якого вказує.

Так, як вказує відповідач (позивач за зустрічним позовом) 13 лютого 2020 року між Концерном "Військторгсервіс" та Міністерством оборони України було укладено Договір № 286/2/20/3 на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3) (харчові продукти (комплект продуктів харчування за Каталогом продуктів харчування) для особового складу та годування штатних тварин військових частин, установ та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах на 2020 рік).

Відповідно до п.1.1. даного Договору Концерн "Військторгсервіс" як Постачальник зобов`язався у 2020 році здійснити постачання Замовнику - Міністерству оборони України у зумовлені строки продуктів харчування та сушених продуктів різних 15890000-3) (харчових продуктів для особового складу та годування штатних тварин військових частин, установ та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах на 2020 рік).

Пунктом п. 7.2. договору передбачено, що представник замовника подає постачальнику попередню заявку за п`ять робочих днів до початку періоду постачання на постачання харчових продуктів (на період двадцять вісім днів).

Відповідно до вимог п. 7.3 Договору, Постачальник здійснює постачання харчових продуктів на підставі попередньої та поточної заявок відповідно до Каталогу продуктів. Поточна заявка Постачальнику подається Представником Замовника раз у сім днів при уточнені асортименту та кількості - за 5 робочих днів до початку постачання.

Як вказує відповідач (позивач за зустрічним позовом) для забезпечення виконання умов відповідного Договору та потреб Міністерства оборони та Збройних Сил України, і зокрема потреб військових частин А 2802, А 1736, А 2227, А 2777, 18.02.2020 Концерном "Військторгсервіс" (Покупцем) в особі начальника філії "Південна" Компанійця Ю.В., було укладено договір поставки № ВКС-2927 із ТОВ "Гаврилівка" (Постачальником) (далі - Договір поставки).

Відповідно до п.п. 1.1. Договору поставки, Постачальник зобов`язується на умовах, передбачених цим Договором, постачати в асортименті м`ясну продукцію (надалі "Товар") Покупцеві, а Покупець зобов`язується приймати і оплачувати Товар.

Пунктом 5.1. цього ж Договору поставки передбачений обов`язок Постачальника поставляти Товар в термін, визначений в Замовленні та на умовах цього Договору, а також забезпечити постачання Товарів, якість яких відповідає умовам, установленими цим Договором та відповідними нормативними документами.

Пунктом 4.2. Договору додатково передбачено, що кожна поставка Товарів повинна супроводжуватись документами, що підтверджують безпечність, придатність та якість харчових продуктів, у тому числі забезпечують їх простежуваність, відповідно до Закону України "Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів" (декларація виробника або посвідчення про якість, висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи або звіт за результатами санітарно-гігієнічної оцінки, товарно- транспортна накладна та інші документи, за їх наявності).

Разом з тим, як вказує відповідач (позивач за зустрічним позовом) ТОВ "Гаврилівка", як Постачальником за Договором поставки, невчасно, неякісно, та не в повному обсязі виконувалися обов`язки за даним Договором у період 25.03.2020-16.07.2020. Так, замовлені товари поставлялися ТОВ "Гаврилівка" не у передбачений Договором та замовленням Покупця термін, із порушенням маркування, зафіксовано відсутність необхідних документів, передбачених п.п. 4.2. Договору. Крім того, при неповній (частковій) поставці Товару, Постачальник відмовлявся до поставити решту Товару у порядку, передбаченому п.п. 5.1.6. Договору Поставки.

Відповідно, через невиконання ТОВ "Гаврилівка" зобов`язань, взятих на себе за Договором поставки, як наголошує відповідач, Концерн "Військторгсервіс" не мав змоги вчасно та в повному обсязі виконати взяті на себе зобов`язання перед Міністерством оборони України.

Вищевикладені обставини обумовили звернення Міністерства оборони із претензіями до Концерну "Військторгсервіс", як до Постачальника за Договором від 13 лютого 2020 року № 286/2/20/3 на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3). Міністерством оборони України було пред`явлено 23 претензії до Концерну "Військторгсервіс" на загальну суму 1 273 678,23 грн.

Відповідно до п.п. 6.6. договору поставки, при порушенні умов договору щодо кількості та (або)строку поставки товару відповідно замовлення, постачальник сплачує покупцеві штраф у розмірі 10% від вартості недопоставленого або несвоєчасно поставленого товару, та пеню у розмірі 0,1% від вартості товару, з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення. За прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Враховуючи викладене, як вказує відповідач з огляду на терміни та обсяг порушень, допущених ТОВ "Гаврилівка", Концерном "Військторгсервіс" було здійснено розрахунок штрафних санкцій, які склали 190 804,10 грн.

Отже посилаючись на вищенаведені обставини, враховуючи що як вважає відповідач (позивач за зустрічним позовом) ТОВ «Гаврилівка» не було належним чином виконано зобов`язань за Договором поставки від 18.02.2020 № ВКС-2927, що поміж іншим зашкодило виконанню Концерном "Військторгсервіс" умов Договору від 13 лютого 2020 року № 286/2/20/3 на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (15890000-3), та завадило належному виконанню державного замовлення, останній звернувся до Господарського суду Одеської області з відповідним зустрічним позовом.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, щодо первісних позовних вимог суд дійшов наступних висновків:

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як встановлено судом, 18 лютого 2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гаврилівка" (Постачальник) та Концерном "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" в особі Філії "ПІВДЕННА" Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" (Покупець) був укладений договір поставки №ВКС-2927, за умовами якого постачальник зобов`язується на умовах, передбачених цим Договором, постачати в асортименті м`ясну продукції ( надалі -Товар) покупцеві, а покупець зобов`язується приймати і оплачувати Товар. Найменування, кількість, ціна, строки ставки, адреса поставки Товару вказується в Замовленнях покупця, погоджених з постачальником, які є невід`ємними частинами цього договору (п.1.1, 1.2 договору).

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов в період з 19.02.2020р. по 14.09.2020р. поставив відповідачу товар на загальну суму 6 807 543,13грн., що підтверджується, видатковими накладними, підписаними сторонами без зауважень.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. (ч. 1, ст. 692 Цивільного Кодексу України)

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пункту 3.3 договору, всі розрахунки за цим договором здійснюються виключно в національній валюті України. Оплата парії поставленого товару здійснюється в гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту отримання товару.

В той же час, відповідач за отриманий товар належним чином та в повному обсязі не розрахувався, в зв`язку з чим сума заборгованості за поставлений за договором поставки товар склала 653 185,10грн.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Отже, враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" в особі Філії "ПІВДЕННА" Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" вартості поставленого та не оплаченого за договором поставки №ВКС-2927 від 18.02.2020р. товару в сумі 653 185,10грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чиним законодавством України.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач порушив виконання своїх грошових зобов`язань перед позивачем за договором поставки ВКС-2927 від 18.02.2020р., що зумовило нарахування останнім пеню в сумі 52 869,73грн.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки -грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зі змісту п.6.2. Договору вбачається, що за прострочення оплати покупцем вартості поставленого товару останній забовтується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБК за кожний день прострочення платежу.

Проте, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено що наданий розрахунок не відповідає вимогам законодавча в частині періоду нарахування, в зв`язку з чим судом самостійно здійснено перерахунок пені.

Так, здійснивши перерахунок пені за допомогою системи «Ліга Закон», із застосуванням подвійної облікової ставки Національного банку України, судом встановлено, що загальна сума пені яка підлягає задоволенню становить 43 894,12грн..

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові... Тієї ж позиції дотримується ВСУ у постановах від 04.07.2011 по справі №13/210/10, від 12.09.2011р. по справі № 6/433-42/183 та ВГСУ у постанові від 16.03.2011 по справі № 11/109.

Позивачем було нараховано три відсотки річних в розмірі 13 190,59грн. та інфляційні витрати в сумі 43 615,14грн. Розглянувши надані позивачем розрахунки інфляційних витрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань, суд доходить висновку, що вказані розрахунки було здійснено позивачем обґрунтовано, з урахуванням приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" в особі Філії "ПІВДЕННА" Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" трьох відсотків річних в сумі 13 190,59грн. та інфляційних витрат в сумі 43 615,14грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо зустрічних позовних вимог, суд доходить висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на наступне.

Так, як вбачається з зустрічної позовної заяви підставою для нарахування штрафу на думку відповідача (позивача за зустрічним позовом) стало порушення позивачем термінів поставки товару, порушенням маркування, зафіксовано відсутність необхідних документів.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що поставка товару здійснюється відповідно до Замовлення Покупця. Замовлення подається покупцем не пізніше, ніж за 4 (чотири) календарних дні до передбаченої дати поставки на електронну адресу постачальника. Постачальник поставляє товар покупцю на умовах DDP (доставка 6на склад покупця) в строки та за адресою, що визначаються покупцем в замовленні (п.2.2 договору). Постачальник може поставити товар на умовах EXW (само вивіз зі складу постачальника) (п.2.3 договору).

Відповідно до п.п. 6.6. договору поставки, при порушенні умов договору щодо кількості та (або)строку поставки товару відповідно замовлення, постачальник сплачує покупцеві штраф у розмірі 10% від вартості недопоставленого або несвоєчасно поставленого товару, та пеню у розмірі 0,1% від вартості товару, з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення. За прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Пунктом 4.7 договору передбачено, що товари доставлені представнику покупця з порушенням вимог маркування, тари та упаковки, а також що не відповідає вимогам, встановленим у нормативних документах (ДСТУ, ГОСТ, ГСТУ, СОУ, ТУ) вважається не поставленим, тим самими фіксується порушення відповідним Актом та мають бути замінені постачальником протягом одного календарного дня.

Тож, як вбачається з умов договору, доказом що підтверджує факт порушення зі сторони постачальник вимог щодо маркування, тари та упаковки, тощо фіксується відповідним Актом.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, відповідачем (позивачем за зустрічним позов) не надано до суду належних доказів, а саме відповідних Актів, якими було би зафіксовано порушення позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) вимог маркування, тари та упаковки, тощо.

Разом з тим, суд зазначає, що факт наявності претензій зі сторони Міністерства оборони до Концерну «Військторгсервіс», жодним чином не підтверджує факт порушення саме позивачем умов договору поставки №ВКС-2827 від 18.02.2020р..

Як зазначалось вище, право власності на товар переходить до покупця з дня поставки товару. Датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін товарно-транспортних накладних (ТТН), які складаються у двох примірниках: один для покупця, один - постачальнику (п.2.4 договору).

Судом встановлено, що позивач на виконання умов в період з 19.02.2020р. по 14.09.2020р. поставив відповідачу товар на загальну суму 6 807 543,13грн., що підтверджується, видатковими накладними, підписаними сторонами без зауважень, копії яких містяться в матеріалах справи.

Крім того, відповідач в зустрічному позові вказує на порушення позивачем термінів поставки товару, проте матеріалами справи зазначене не підтверджено, при цьому маючи право на стягнення з позивача штрафних санкцій з відповідною вимогою звернувся лише після пред`явлення позову до нього.

При цьому суд зазначає, що жодних претензій зі сторони відповідача, адресованих позивачу, щодо порушення останнім термінів поставки товару матеріали справи не містять.

Що ж до заперечень відповідача викладених у відзиві на позов, згідно яких відповідач вказує що видаткові накладні, додані Позивачем, взагалі не містять вказівки на прізвище та ініціали нібито підписанта вказаних документів зі сторони Відповідача, а тому є неналежними доказами, суд зазначає що більшість товару отриманого за відповідними накладними була відповідачем оплачена, а тому зазначені посилання є хибними.

Інші посилання та заперечення відповідача (позивача за зустрічним позовом) не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача за первісним позовом, згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаврилівка" (65031, м. Одеса, вул. Агрономічна, 205, ) до Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А, ) в особі Філії "ПІВДЕННА" Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" (65012, м. Одеса, провулок Штабний, буд. 1, ) - задовольнити частково.

2. Стягнути з Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А, ) в особі Філії "ПІВДЕННА" Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" (65012, м. Одеса, провулок Штабний, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаврилівка" (65031, м. Одеса, вул. Агрономічна, 205, ) основний борг в сумі 653 185 (шістсот п`ятдесят три тисячі сто вісімдесят п`ять)грн. 10коп. пеню в сумі 43 894 (сорок п`ять тисяч дев`ятсот тридцять чотири)грн. 12коп., 3% річних в сумі 13 190 (тринадцять тисяч сто дев`яносто) грн. 59коп., інфляційні витрати в сумі 43 615 (сорок три тисячі шістсот п`ятнадцять)грн. 14коп. та судовий збір 6 874 (шість вісімсот сімдесят чотири)грн. 79коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. В задоволенні зустрічного позову Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А, ) в особі Філії "ПІВДЕННА" Концерну "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" (65012, м. Одеса, провулок Штабний, буд. 1, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гаврилівка" (65031, м. Одеса, вул. Агрономічна, 205, ) - відмовити повністю.

5. Судові витрати покласти на Концерн "ВІЙСЬКТОРГСЕРВІС" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 14 червня 2021 р.

Суддя К.Ф. Погребна