Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"18" червня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/659/21

Господарський суд Житомирської області у складі судді Сікорської Н.А.,

розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця Паламарчука Івана Федоровича

про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир" 39820,17 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ФОП Паламарчук І.Ф. звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир" 34328,00 грн. заборгованості за договором-заявкою на перевезення автотранспортом від 14.05.2019р., 3395,81 грн. інфляційних та 2096,36 грн. 3% річних.

Згідно з п.4 ч.2 ст.150 ГПК України у заяві повинні бути зазначені вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

Суд зазначає, що за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України).

Водночас, у відповідності до норм п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України, підставою для відмови у видачі наказу є встановлення судом обставин, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги.

Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності порушення його права.

Разом з тим такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст. 15 ГПК України).

Так, у випадку встановлення судом обставин, які свідчать про необґрунтованість вимог заявника у певній частині, навіть щодо частини періоду нарахування в межах певного виду вимог, мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог, що є обов`язковою умовою наказного провадження, а тому суд повинен відмовити у видачі наказу з таких підстав.

При цьому, законом не передбачено обов`язку суду здійснювати перерахунок заявлених вимог та право суду видавати судовий наказ в частині заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги, так як у протилежному випадку суд буде здійснювати розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить цільовому призначенню інституту наказного провадження.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що він арифметично невірний, оскільки заявником неправильно визначені періоди нарахування.

Відповідно до заявки-договору від 14.05.2019р. оплата проводиться протягом 3 днів по оригіналам документів (повернення 2 ЦМР обов`язкове).

Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) був підписаний сторонами 27.05.2019р.

Тобто, з урахуванням умов заявки-договору щодо строку оплати, боржник мав розрахуватися за надані послуги в строк до 30.05.2019р. включно, однак заявник здійснив нарахування 3% річних та інфляційних за період з 27.05.2019р.

Оскільки заборгованість не виникла з 27.05.2019р., суми 3% річних та інфляційних обраховані невірно, тому грошові вимоги заявлені за період з 27.05.2019 по 30.05.2019 є безпідставними.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до ч.2 ст.152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Згідно з ч.1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ФОП Паламарчука І.Ф. про видачу судового наказу на підставі п.8 ч.1 ст.152 ГПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 150, 152, 153, 233, 234 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Фізичній особі - підприємцю Паламарчуку Івану Федоровичу у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир" 39820,17 грн.

2. Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрук. прим.

1 - до справи

2 - заявнику (рек) з пов.