РІШЕННЯ

Іменем України

16 червня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/168/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.

за участю секретаря судового засідання Тарасевич А.М.

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження старого міста"

пр-т Миру, 194, м. Чернігів, 14000,

E-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача: Комунального підприємства "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради, , вул. Шевченка, 33, м. Чернігів, 14000

предмет спору: про стягнення 1839582,90 грн

За участю:

позивач: Блохіна Н.В., адвокат, після нарадчої кімнати не з`явилась;

відповідач: Малай А.В., адвокат;

позивач: Плуток О.В., директор, після нарадчої кімнати не з`явився.

В судовому засіданні на підставі ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Відродження старого міста» подано позов до Комунального підприємства «Паркування та ринок» Чернігівської міської ради про стягнення 1839582,90 грн, з яких: 1397926,30 грн основної заборгованості та 441656,64 грн штрафних санкцій та відсотків.

Поданий позов мотивований необхідністю застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, в порядку ст. 216, 1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 02 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 23 березня 2021 року; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та всіх доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі; встановлено позивачу строк протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов, для подачі до суду відповіді на відзив; встановлено строк відповідачу протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив, для подачі до суду заперечення на відповідь позивача на відзив з одночасним надсиланням його копії разом з доданими до нього документами позивачу.

15 березня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач зазначає, що чинне законодавство не передбачає визнання недійсним правочину на майбутнє. У майбутньому можуть бути припинені виключно права та обов`язки сторін за тим недійсним правочином, за яким ці права та обов`язки передбачалися на майбутнє. Тобто, визнання недійсним договору та визнання недійсним зобов`язання не є тотожними поняттями, оскільки у силу прямої вказівки закону (ст. 236 ЦК України) договір, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, а визнання недійсним зобов`язання за цим договором стосується наслідків недійсності такого договору. Щодо відшкодування витрат за договорами про надання послуг між ТОВ «Відродження старого міста» та ФОП Луценко О.В. (договори про надання послуг), відповідач зазначає, що згідно п.4.2.8 договору від 01.04.2014 ТОВ «Відродження старого міста» мало право лише за погодженням з КП «Паркування та ринок» ЧМР проводити реконструкцію, поточний та капітальний ремонт об`єкта інвестування. Відповідач жодних погоджень на виконання ремонтних робіт ФОП Луценко О.В. на земельній ділянці, кадастровий номер :01:012:0199, адреса: Чернігівська обл., м. Чернігів, проспект Миру , не надавало. Зі змісту договорів про надання послуг (п.1.1.) ФОП Луценко О.В. проводив ремонтні роботи за адресою: м. Чернігів, проспект Миру, 194. Місцезнаходженням ТОВ «Відродження старого міста» є та сама адреса: м. Чернігів, проспект Миру, 194. Договори про надання послуг між ТОВ «Відродження старого міста» та ФОП Луценко О.В. не мають жодного відношення до договору про спільну інвестиційну діяльність без створення юридичної особи від 01.04.2014 №012:0199. Щодо відшкодування витрат за ліцензійним договором про надання прав на використання знаку для товарів та послуг №74 від 01 липня 2014 року відповідач зазначав, що ліцензійний договір є окремим видом договорів щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності. Ліцензійний договір від 02.07.2014 року № 74 недійсним не визнавався та не був предметом розгляду по справі № 927/1020/17, відповідно жодні наслідки недійсності правочину до Ліцензійного договору від 02.07.2014 № 74 не можуть бути застосовані. Щодо відшкодування витрат пов`язаних з утриманням земельної ділянки, кадастровий номер :01:012:0199, згідно умов договору про спільну інвестиційну діяльність без створення юридичної особи від 01.04.2014 відповідач зазначив, що ТОВ «Відродження старого міста» та КП «Паркування та ринок» Чернігівської міської ради були пов`язані договірними правовідносинами щодо розміщення та експлуатації автостоянки на земельній ділянці, кадастровий номер :01:012:0199. Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14.02.2018 по справі №927/1020/17 встановлено фактичну передачу у користування ТОВ "Відродження старого міста" майна, яке належить КП "Паркування та ринок" ЧМР, у вигляді земельної ділянки. ТОВ «Відродження старого міста» відшкодовувало КП «Паркування та ринок» Чернігівської міської ради витрати за утримання земельної ділянки, кадастровий номер :01:012:0199, що полягали у сплаті підприємством земельного податку. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що чинне законодавство не передбачає повернення ТОВ «Відродження старого міста» грошових коштів, які були спрямовані на утримання земельної ділянки, кадастровий номер :01:012:0199, яку ТОВ «Відродження старого міста» використовувало на власний розсуд.

22 березня 2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначав, що вважає доводи викладені у відзиві такими, що не відповідають дійсності та суперечать вимогам чинного законодавства. Обґрунтовуючи свої заперечення позивач вказує, що дійсно документи щодо будівництва автостоянки були викрадені з архіву ПАТ ЧРМЗ «Жовтневий молот», а не позивача. Щодо посилань відповідача про різність понять «недійний договір» та «недійсні зобов`язання», позивач звертає увагу на вимоги частини 1 статті 216 ЦК України, яка передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Щодо посилань відповідача на п. 4.2.8 Договору про спільну інвестиційну діяльність, в частині «за погодженням із Підприємством проводити реконструкцію, поточний та капітальний ремонт», позивач звертає увагу, що предметом спору не є грошові кошти пов`язані із реконструкцією та поточним ремонтом. Предметом спору є грошові кошти, пов`язані із будівництвом та розміщенням автостоянки, а тому жодного погодження не мало відбуватись. Щодо посилань на неможливість відшкодування витрат за ліцензійним договором, позивач звертає увагу на те, що укладення такого договору було необхідною умовою Договору про спільну інвестиційну діяльність. Пункт 4.2.7 Договору передбачав обов`язок Інвестора «Використовувати на об`єкті інвестування знак для товарів і послуг Підприємства. Порядок використання знаку для товарів і послуг регулюється окремим договором між сторонами». Тому і був укладений Ліцензійний договір, який і є похідним від Договору Інвестування. Підтвердженням нерозривності таких договір є листування, в якому сам відповідач постійно на цьому наголошував (копії листів від 06.06.2016, 05.09.2016, 13.04.2017, 06.11.2017). Позивачем компенсувалися витрати відповідачу на утримання земельної ділянки, у зв`язку з тим, що, згідно Договору, позивач здійснював будівництво автостоянки на цій ділянці. Твердження про те, що правовідносини носили характер орендних з позивачем - як підстава для відмови у поверненні грошових коштів, на думку позивача, не відповідають дійсності, оскільки земельна ділянка, на якій здійснено будівництво автостоянки, згідно умов Договору, перебувала в оренді саме відповідача, якому позивач і компенсував витрати. Позивач також зазначив, що відповідачем, незважаючи на визнання Договору недійсним, отримана у розпорядження автостоянка по проспекту Миру, б.194, м. Чернігів, яку збудовано позивачем. Позивач стверджує, що на даний час відповідач користується майном (автостоянкою), що була збудована за кошти позивача, як в якості автостоянки, так і в якості торгівельних місць та отримує за це кошти.

В судовому засіданні 23 березня 2021 року суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 21 квітня 2021 року.

26 березня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач зазначив, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджували б факт будівництва автостоянки ТОВ «Відродження старого міста» на земельній ділянці кадастровий номер :01:012:0199. Також, відповідач звертає увагу на те, що жодної проектної документації на будівництво автостоянки разом із позовною заявою надано не було. Крім того, відповідач зазначив, що визнання недійсним договору №012:0199 про спільну інвестиційну діяльність без створення юридичної особи від 01.04.2014 не має своїм наслідком визнання недійсним ліцензійного договору №74 від 01.07.2014.

26 березня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшло заперечення щодо долучення додаткових доказів, в якому відповідач просить суд відмовити позивачу у долученні до матеріалів справи додатків до відповіді на відзив від 19 березня 2021 року, як доказів.

29 березня 2021 року на адресу суду надійшла заява свідка - директора ТОВ "Відродження старого міста" Плуток О.В.

У судовому засіданні 21 квітня 2021 року суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 календарних днів та постановив ухвалу про оголошення перерви в підготовчому судовому засіданні на 17 травня 2021 року.

17 травня 2021 року у судовому засіданні суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 03 червня 2021 року.

У судовому засіданні 03 червня 2021 року суд перейшов до розгляду справи по суті. Представник позивача підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача заперечив щодо позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Суд постановив ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті на 16 червня 2021 року.

15 червня 2021 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про приєднання копій документів, у якому позивач просить суд визнати поважними причини не подання доказів у встановлені ГПК України строки та поновити їх, приєднавши до матеріалів справи відповідні копії документів.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16 червня 2021 року суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про поновлення процесуального строку та приєднання копій документів.

Вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представників учасників справи, встановивши обставини справи та дослідивши подані докази, суд встановив:

Рішенням Чернігівської міської ради від 06.03.2014 затверджено Комунальному підприємству «Паркування та ринок» Чернігівської міської ради проект землеустрою щодо відведення та надано земельну ділянку (кадастровий номер :01:012:0199) у постійне користування, площею 0,2027 га, по проспекту Миру, вздовж території заводу «Жовтневий молот» для розміщення автостоянки (землі промисловості).

01.04.2014 між Комунальним підприємством «Паркування та ринок» Чернігівської міської ради (Підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Відродження старого міста» (Інвестор) укладено договір про спільну інвестиційну діяльність без створення юридичної особи №012:0199 (Договір).

Предметом Договору є спільна діяльність Сторін з розміщення об`єкта - автостоянки по проспекту Миру, вздовж території заводу «Жовтневий молот» (Об`єкт інвестування) на земельній ділянці, наданій Підприємству у постійне користування згідно з рішенням Чернігівської міської ради від 06.03.2014. Кадастровий номер земельної ділянки :01:012:0199 (п. 1.1 Договору).

Метою спільної діяльності за Договором є задоволення суспільних потреб (соціальний ефект) шляхом вдосконалення транспортної інфраструктури, організації якісного обслуговування населення та забезпечення благоустрою міста (п. 1.2 Договору).

Для досягнення мети, визначеної у п. 1.2 Договору, Сторони домовились спільно діяти шляхом об`єднання зусиль без створення юридичної особи та без об`єднання вкладів (п.1.3 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору об`єктом інвестування за цим Договором є розміщення та експлуатація автостоянки.

Характеристики об`єкта інвестування формуються у відповідності до наданих у встановленому порядку містобудівних умов, обмежень забудови земельної ділянки та умов погоджених Сторонами (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору Інвестор здійснює інвестування як в грошовій формі за рахунок власних та/або залучених коштів, так і в матеріальній формі.

Розмір (обсяг) інвестицій, необхідних для виконання умов Договору складається із фактичних сум витрат Інвестора, понесених ним при виконанні умов Договору та які пов`язані з розміщенням та експлуатацією об`єкта інвестування (п. 3.2 Договору).

Згідно п. 4.1.6 Договору Інвестор має право використовувати об`єкт інвестування для обслуговування ринку.

Пунктом 4.1.7 Договору визначено, що Інвестор не набуває права власності на земельну ділянку, на якій розміщено об`єкт інвестування.

Інвестор взяв на себе обов`язок розмістити об`єкт інвестування за адресою, зазначеною у п.1.1 Договору, не пізніше 31.12.2014 (п. 4.2.2 Договору), щомісячно не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним відшкодовувати Підприємству витрати, пов`язані з утриманням земельної ділянки, на якій розташовується об`єкт інвестування (п.4.2.6 Договору), забезпечити належну експлуатацію та утримання об`єкта інвестування, що включає в себе роботи, передбачені у п. 4.2.9 Договору.

Згідно з п. 4.2.9 Договору Інвестор взяв на себе обов`язок забезпечити належну експлуатацію та утримання об`єкту інвестування, що включає в себе:

- санітарне очищення закріпленої та прилеглої до об`єкту інвестування території: прибирання сміття, відходів; встановлення, щоденне та по мірі наповнення очищення ємкостей для збору сміття, утримання їх в належному естетичному стані; укладання договорів зі спеціалізованими організаціями на вивіз та прийом і знешкодження твердих побутових відходів тощо;

- освітлення території об`єкту інвестування: підключення (під`єднання) об`єкту інвестування до електроустановок виключно з дозволу користувача електроенергії, з дотриманням технічної безпеки, вимог пожежної безпеки у встановленому чинним законодавством порядку;

- озеленення та квіткове оформлення закріпленої та прилеглої до об`єкту інвестування території, забезпечення догляду за газонами та зеленими насадженнями, якщо такі є на закріпленій та прилеглій до об`єкту інвестування території;

- відновлення прилеглої та закріпленої до об`єкту інвестування території у міжсезонний період, після стихійних природних явищ, в інших випадках.

- додержання вимог Законів України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», «Про захист прав споживачів», Правил благоустрою, забезпечення чистоти, порядку утримання і прибирання вуличних, дворових територій, парків, скверів та додержання тиші в громадських місцях м. Чернігова, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 4.3 Договору Підприємство мало право:

- контролювати додержання Інвестором умов цього Договору та можливих додатків до нього (п. 4.3.1);

- виконувати функції замовника розміщення об`єкта інвестування з урахуванням особливостей, передбачених даним Договором (п. 4.3.2);

- на отримання відшкодування за понесені Підприємством фактичні витрати на розміщення та експлуатацію об`єкта інвестування (п. 4.3.3);

- на отримання від Інвестора інформації про хід виконання цього Договору (п. 4.3.4)

- надати Інвестору за винагороду на термін дії цього Договору дозвіл (невиключну ліцензію) на використання знаку для товарів і послуг Підприємства (п. 4.3.4);

- укладати від свого імені передбачені чинним законодавством України договори, які необхідні для виконання умов цього Договору (п. 4.3.5).

Пунктом 4.4. Договору було визначено наступні обов`язки Підприємства:

- в межах своєї компетенції всіляко сприяти Інвестору у його діяльності, пов`язаній з реалізацією інвестиційної пропозиції (п. 4.4.1);

- в разі потреби вносити відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування пропозиції щодо вирішення питань, що виникають під час виконання цього Договору (п. 4.4.2);

- забезпечити безперешкодний доступ Інвестора до земельної ділянки для реалізації Інвестором своїх прав та обов`язків за цим Договором (п. 4.4.3);

- не вчиняти дій, які б перешкоджали Інвестору здійснювати розміщення та експлуатацію об`єкта інвестування на умовах цього Договору (п. 4.4.4);

- розглядати подані на розгляд Інвестором документи в найкоротші строки та з урахуванням виробничої необхідності (п. 4.4.5).

Згідно п. 5.1 Договору жодна із Сторін не набуває будь-яких прав щодо майна іншої сторони у процесі виконання Договору.

Договір був укладений з 01.04.2014 до 01.04.2024 (п. 9.1 Договору).

Відповідно до п. 10.1 Договору Інвестор набуває виключних прав на здійснення інвестування в будівництво об`єкту інвестування з дня укладання (підписання) Сторонами цього Договору.

Позивач у позовній заяві зазначає, що на виконання умов Договору Інвестором було побудовано автостоянку на земельній ділянці з кадастровим номером :01:012:0199 (на усій її площі), яка розташована по проспекту Миру, 194, вздовж території заводу «Жовтневий молот».

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14 лютого 2018 року у справі №927/1020/17 визнано недійсним договір про спільну інвестиційну діяльність без створення юридичної особи №012:0199 від 01.04.2014, укладений між Комунальним підприємством "Паркування та ринок" Чернігівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Відродження старого міста".

У позовній заяві позивач стверджує, що Інвестором з метою виконання умов договору починаючи з 01.04.2014 та по 14.03.2018 було витрачено 1397926,30 грн. Разом з тим, позивач в обґрунтування вказаної суми посилається на те, що ним у підтвердження суми витрат у розмірі 1397926,30 грн до позовної заяви додано копії документів. Обґрунтування (розрахунку) вказаних витрат позивачем у позовній заяві не наведено.

Позивач у позовній заяві зазначає, що грошові кошти Інвестору після набрання законної сили рішенням суду не були повернуті.

Більш того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача відсотки, пеню та інфляційні нарахування у загальному розмірі 441656,55 грн.

Так, позивачем до позовної заяви, зокрема, додано:

-копію ліцензійного договору №74 про надання прав на використання знаку для товарів та послуг від 01 липня 2014 року;

-копії договорів про надання послуг, укладені між позивачем та ФОП Луценко О.В., предметом яких є зобов`язання проводити ремонтні роботи за адресою м. Чернігів, проспект Миру, 194 ;

-копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписані позивачем та ФОП Луценко О.В.;

-копії платіжних доручень на перерахування позивачем грошових коштів на рахунок ФОП Луценко О.В.;

-копії актів надання послуг, підписані позивачем та відповідачем на відшкодування витрат за проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

-копії актів надання послуг, підписані позивачем та відповідачем на відшкодування витрат за

утримання земельної ділянки;

- копії актів надання послуг, підписані позивачем та відповідачем за ліцензійним договором на використання знаку для товарів та послуг (роялті);

-копії актів надання послуг, підписані позивачем та відповідачем на відшкодування витрат за розробку схем генплану та схем організації дорожнього руху для розміщення автомобільної стоянки;

копії актів надання послуг, підписані позивачем та відповідачем на відшкодування витрат за перевірку проектної документації.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до статті 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином.

Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Щодо наданих позивачем доказів на відшкодування витрат за ліцензійним договором №74 про надання прав на використання знаку для товарів та послуг від 01 липня 2014 року, суд зазначає наступне.

Ліцензійний договір №74 про надання прав на використання знаку для товарів та послуг від 01 липня 2014 року, був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Відродження старого міста» та Комунальним підприємством «Паркування та ринок» Чернігівської міської ради, як самостійний договір, без зазначення у тексті ліцензійного договору того, що він укладений на підставі договору про спільну інвестиційну діяльність без створення юридичної особи №012:0199 від 01.04.2014.

Ліцензійний договір №74 про надання прав на використання знаку для товарів та послуг від 01 липня 2014 року недійсним судом не визнавався.

Згідно статті 1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

З наведеного вище вбачається, що ліцензійний договір №74 про надання прав на використання знаку для товарів та послуг від 01 липня 2014 року діє самостійно, а не на підставі договору про спільну інвестиційну діяльність без створення юридичної особи №012:0199 від 01.04.2014, тому вимоги позивача на відшкодування витрат за ліцензійним договором №74 про надання прав на використання знаку для товарів та послуг від 01 липня 2014 року не підлягають задоволенню.

Більш того, суд звертає увагу на те, що представником позивача при проведенні судового засідання було наголошено на тому, що у відповідності до п. 4.2.7 договору про спільну інвестиційну діяльність без створення юридичної особи №012:0199 від 01.04.2014, знак для товарів і послуг не використовувався позивачем. Тобто, сам позивач наголосив на тому, що знак для товарів і послуг ним не використовувався, разом з цим посилаючись на Ліцензійний договір, невідомо з яких підстав та невідомо за що було сплачено кошти.

Щодо відшкодування витрат за договорами про надання послуг, укладеними між ТОВ «Відродження старого міста» та ФОП Луценко О.В., суд зазначає наступне.

Договори про надання послуг укладені між ТОВ «Відродження старого міста» та ФОП Луценко О.В., укладені з третьою особою, а не з відповідачем у справі і не мають відношення до договору про спільну інвестиційну діяльність без створення юридичної особи від 01.04.2014 №012:0199. Крім того, позивачем не надано суду накладних на виконання договорів про надання послуг, укладених між ТОВ «Відродження старого міста» та ФОП Луценко О.В., з яких можна було б дійти висновку, які саме роботи було проведено на виконання зазначених договорів.

Більш того, суд звертає увагу на те, що предметом договорів про надання послуг, укладених між ТОВ «Відродження старого міста» та ФОП Луценко О.В. є зобов`язання проводити ремонтні роботи за адресою: м. Чернігів, проспект Миру, 194 (що є адресою позивача), тоді як предметом договору про спільну інвестиційну діяльність без створення юридичної особи №012:0199 від 01.04.2014 є спільна діяльність Сторін з розміщення об`єкта- автостоянки по проспекту Миру , вздовж території заводу «Жовтневий молот» (Об`єкт інвестування) на земельній ділянці, наданій Підприємству у постійне користування згідно з рішенням Чернігівської міської ради від 06.03.2014. Кадастровий номер земельної ділянки :01:012:0199, без зазначення конкретної адреси розташування останньої.

З наведеного вище вбачається, що договори про надання послуг між ТОВ «Відродження старого міста» та ФОП Луценко О.В. самостійно діючі договори, укладені позивачем з третьою особою та є такими, що не укладені на підставі договору про спільну інвестиційну діяльність без створення юридичної особи №012:0199 від 01.04.2014.

Більш того, суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні документи на підтвердження права зайняття будівельною діяльністю ФОП Луценко О.В. (ліцензія, наявність відповідних найманих працівників, будь-які інші документи на проведення ремонтних робіт ФОП Луценком О.В. (накладні, проектна документація тощо)).

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що договори про надання послуг між ТОВ «Відродження старого міста» та ФОП Луценко О.В. не мають відношення до договору про спільну інвестиційну діяльність без створення юридичної особи від 01.04.2014 №012:0199, тому вимога позивача на відшкодування витрат за договорами про надання послуг, укладеними між ТОВ «Відродження старого міста» та ФОП Луценко О.В. не підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування витрат пов`язаних з утриманням земельної ділянки, кадастровий номер :01:012:0199, суд зазначає наступне.

ТОВ «Відродження старого міста» та КП «Паркування та ринок» Чернігівської міської ради були пов`язані договірними правовідносинами щодо розміщення та експлуатації автостоянки на земельній ділянці, кадастровий номер :01:012:0199, у зв`язку з чим ТОВ «Відродження старого міста» відшкодовувало КП «Паркування та ринок» Чернігівської міської ради витрати за утримання земельної ділянки, кадастровий номер :01:012:0199, що полягали у сплаті підприємством земельного податку, які не підлягали зарахуванню на користь відповідача.

Більш того, слід заначити, що чинне законодавство не передбачає повернення позивачу грошових коштів, які були спрямовані на утримання земельної ділянки та яку позивач використовував на власний розсуд.

Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які підтверджуючі документи про передачу стоянки відповідачу.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що у вимозі відповідача щодо відшкодування витрат пов`язаних з утриманням земельної ділянки, кадастровий номер :01:012:0199, слід відмовити.

Укладений між сторонами договір про спільну інвестиційну діяльність без створення юридичної особи №012:0199 від 01.04.2014 не передбачає вкладення коштів з обох сторін, а тому кошти, які хоче отримати позивач, не підлягають поверненню. Додатки до Договору, які б містили посилання про вкладення коштів сторонами також відсутні.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

На підставі викладеного вище, враховуючи належні та допустимі докази, надані представниками сторін у підтвердження своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що відповідачем не порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

За наведених обставин у їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення 1397926,30 грн основної заборгованості задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 1397926,30 грн основної заборгованості, позовні вимоги позивача у частині стягнення 441656,64 грн штрафних санкцій та відсотків задоволенню не підлягають.

За наведених обставин у їх сукупності суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано 16 червня 2021 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/