РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.06.2021Справа № 910/5799/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Бовшика Петра Олексійовича

до Приватного підприємства "Дніпро-Ресурс"

про стягнення 22 000,00 грн.,

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Бовшик Петро Олексійович (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Дніпро-Ресурс" (далі - відповідач) про стягнення попередньої оплати в сумі 22 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 28.12.2020 року між ним та відповідачем в усній формі було укладено договір перевезення вантажу у спрощений спосіб, на виконання умов якого позивач сплатив відповідачу попередню оплату послуг перевезення вантажу в сумі 22 000,00 грн. Проте відповідач взяті на себе зобов`язання за наведеним договором належним чином не виконав, попередню оплату позивачу не повернув, у зв`язку з чим Фізична особа-підприємець Бовшик Петро Олексійович звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів. Крім того, відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, зазначеного у позовній заяві, розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в даній справі склав 8 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.04.2021 року відкрито провадження у справі № 910/5799/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала від 13.04.2021 року про відкриття провадження у справі № 910/5799/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02152, місто Київ, проспект Тичини, будинок 20, що підтверджується поштовим повідомленням з трек-номером 828, відповідно до якого відповідач ухвалу суду отримав 20.04.2021 року.

Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду міста Києва від 13.04.2021 року, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Слід зазначити, що у поданому позові Фізична особа-підприємець Бовшик Петро Олексійович заявив клопотання про витребування у Приватного підприємства "Дніпро-ресурс" належним чином засвідченої копії виставленого відповідачем рахунку на оплату транспортних послуг від 28.12.2020 року № 90.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.06.2021 року клопотання Фізичної особи-підприємця Бовшика Петра Олексійовича про витребування доказів повернуто без розгляду на підставі статей 81, 170 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Фізична особа-підприємець Бовшик Петро Олексійович посилався на те, що 28.12.2020 року між ним та Приватним підприємством "Дніпро-Ресурс" в усній формі було укладено договір перевезення вантажу у спрощений спосіб, в якому сторони досягли згоди щодо усіх його істотних умов, а саме: ціни - 22 000,00 грн., а також строків надання відповідачем послуг з перевезення - до 31.12.2020 року.

На виконання наведених домовленостей позивач згідно з платіжним дорученням від 28.12.2020 року № 229 сплатив на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 22 000,00 грн. із призначенням платежу: "оплата транспортних послуг зг. рах. № 90 від 28.12.2020 р., у т.ч. ПДВ 20 % - 3 666,67 грн.".

Зважаючи на невиконання відповідачем досягнутих між сторонами домовленостей у погоджений строк (який, за твердженням позивача, закінчився 31.12.2020 року), позивач у лютому 2021 року звертався до Приватного підприємства "Дніпро-Ресурс" з претензіями про повернення сплаченої Фізичною особою-підприємцем Бовшиком Петром Олексійовичем передоплати транспортних послуг у розмірі 22 000,00 грн.

Оскільки відповідач вищенаведених вимог позивача у добровільному порядку не виконав, погоджені сторонами послуги перевезення вантажу позивачу не надав та не повернув останньому кошти попередньої оплати таких послуг в сумі 22 000,00 грн., Фізична особа-підприємець Бовшик Петро Олексійович звернувся до господарського суду міста Києва з означеним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частинами 1 та 2 статті 11, статтями 205, 207 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до частин 1-3 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Аналогічні за змістом положення містяться у частинах 1, 2 статті 307 Господарського кодексу України, відповідно до яких за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відтак, вищенаведеними нормативними приписами чинного законодавства чітко встановлена письмова форма договору перевезення вантажу, тоді як Фізична особа-підприємець Бовшик Петро Олексійович у позовній заяві посилався на укладення між сторонами 28.12.2020 року такого договору перевезення вантажу в усній формі.

Крім того, законом передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням відповідних перевізних документів. У той же час, у матеріалах справи відсутні передбачені законом докази, які у встановленому порядку підтверджують факт укладення між сторонами договору перевезення вантажу, зокрема, транспортна накладна, коносамент тощо.

Судом враховано посилання позивача на статтю 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У той же час за приписами статі 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до статті 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно зі статтею 646 Цивільного кодексу України відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту укладення між сторонами 28.12.2020 року договору перевезення вантажу, вартість послуг за яким складає 22 000,00 грн., у будь-який із наведених способів, а саме: шляхом підписання письмового договору або шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами, а також фактичного виконання умов цього правочину відповідачем.

Крім того, позивачем належними доказами не було доведено суду факту погодження між сторонами укладення такого договору саме 28.12.2020 року, а також виникнення у відповідача обов`язку надати позивачу послуги перевезення вантажу до 31.12.2020 року. Також позивачем взагалі не було зазначено про досягнення між сторонами домовленості щодо конкретного товару (вантажу), який підлягав перевезенню, місця його завантаження та розвантаження, особу вантажовідправника/вантажоодержувача, відповідальності сторін за неналежне виконання досягнутих між ними домовленостей тощо.

Так, в обґрунтування позовних вимог Фізична особа-підприємець Бовшик Петро Олексійович посилався на отримання ним засобами електронної пошти виставленого відповідачем рахунку на оплату транспортних послуг від 28.12.2020 року № 90.

Відповідно до частини 3 статті 96 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом.

Проте позивачем не було надано суду будь-яких доказів фактичного направлення Приватним підприємством "Дніпро-Ресурс" вищенаведеного рахунку позивачу та його отримання Фізичною особою-підприємцем Бовшиком Петром Олексійовичем, зокрема, паперової копії цього рахунку, скріншоту електронної скриньки тощо.

Водночас клопотання позивача про витребування у Приватного підприємства "Дніпро-Ресурс" рахунку на оплату транспортних послуг від 28.12.2020 року № 90 ухвалою господарського суду міста Києва від 16.06.2021 року в даній справі повернуто без розгляду на підставі статей 81, 170 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із тим, що позивачем не було у встановленому законом порядку зазначено конкретних обставин, які може підтвердити рахунок на оплату транспортних послуг від 28.12.2020 року № 90, або аргументи, які він може спростувати; заходів, яких позивач вжив для отримання цього документа самостійно, доказів вжиття таких заходів та (або) причин неможливості його самостійного отримання, а також причин неможливості отримати цей документ самостійно Фізичною особою-підприємцем Бовшиком Петром Олексійовичем.

Докази, які свідчать про визнання відповідачем викладених Фізичною особою-підприємцем Бовшиком Петром Олексійовичем у позовній заяві обставин, зокрема, укладення між сторонами договору перевезення вантажу та направлення позивачу рахунку на оплату в рамках такого договору, в матеріалах справи відсутні.

Слід також зазначити, за своєю правовою природою рахунок на оплату товару (послуги) не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 року в справі № 915/641/19.

Таким чином, дії позивача щодо сплати на користь Приватного підприємства "Дніпро-Ресурс" відповідно до платіжного доручення від 28.12.2020 року № 229 суми грошових коштів у розмірі 22 000,00 грн. не засвідчують ані обставин надіслання пропозиції укласти договір перевезення вантажу, ані обставин його укладення, адже договір вважається укладеним саме з моменту надання повної і безумовної відповіді на відповідну пропозицію та досягнення між контрагентами згоди щодо всіх його істотних умов.

Жодні дії сторін вказаного спору, у тому числі і перерахування позивачем відповідачу коштів, не свідчать про те, що сторони робили одна одній пропозиції укласти договір перевезення вантажу (який відповідно до приписів статті 909 Цивільного кодексу України та статті 307 Господарського кодексу України укладається у письмовій формі) та, відповідно, надавали на таку пропозицію повну і безумовну відповідь.

Враховуючи вищенаведені положення, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин щодо укладення між сторонами відповідного господарського договору перевезення вантажу в спрощений спосіб, оскільки, як вже було зазначено, у матеріалах справи відсутні належні докази, які свідчать про погодження між сторонами усіх істотних умов такого договору.

У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року в справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

З огляду на встановлені судом обставини, а також враховуючи принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Цією нормою передбачено правила вирішення спорів, пов`язаних із відновленням майнового стану особи, що потерпіла від безпідставного набуття (збереження) іншою особою її майна. Так, частина 1 статті 1212 ЦК України визначає як підставу виникнення зобов`язання із безпідставного збагачення сукупність таких умов: набуття або збереження такого майна; вказане набуття або збереження майна відбувається за рахунок іншої особи, тобто внаслідок втрати або недоотримання цього майна іншою особою - потерпілим; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок потерпілого.

Отже, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Зважаючи на відсутність встановлених судом правових підстав для набуття Приватним підприємством "Дніпро-Ресурс" сплачених Фізичною особою-підприємцем Бовшиком Петром Олексійовичем грошових коштів у розмірі 22 000,00 грн., суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення йому вказаної суми за рахунок відповідача.

За приписами частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки сума безпідставно отриманих Приватним підприємством "Дніпро-Ресурс" коштів, яка складає 22 000,00 грн., підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, враховуючи відсутність правових підстав для утримання відповідачем цієї суми грошових коштів, а також беручи до уваги те, що відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про повернення вказаної суми грошових коштів позивачу, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Фізичної особи-підприємця Бовшика Петра Олексійовича до відповідача про стягнення вказаної суми боргу.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Бовшика Петра Олексійовича до Приватного підприємства "Дніпро-Ресурс" про стягнення 22 000,00 грн. задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Дніпро-Ресурс" (02152, місто Київ, проспект Тичини, будинок 20; ) на користь Фізичної особи-підприємця Бовшика Петра Олексійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 22 000 (двадцять дві тисячі) грн. 00 коп. основного боргу, а також 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 16.06.2021 року.

Суддя В.С. Ломака