ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=====================================================================
УХВАЛА

18 червня 2021 року Справа № 915/178/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Давченко Т.М.,

розглянувши заяву ліквідатора від 17.06.2021 № 02-01/73/67 про забезпечення позову

ліквідатора Товариства з додатковою відповідальністю Миколаївське підприємство Ера Сашина Олександра Андрійовича (а/с 194, м. Миколаїв, 54001)

до відповідача 1: ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

до відповідача 2: ОСОБА_2 (ідент. номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 );

до відповідача 3: ОСОБА_3 (ідент. номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 );

до відповідача 4: ОСОБА_4 (ідент. номер НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 );

до відповідача 5: ОСОБА_5 (ідент. номер НОМЕР_5 , АДРЕСА_5 );

про покладення субсидіарної відповідальності на засновників банкрута заінтересованих осіб та керівника банкрута

у справі про банкрутство Товариства з додатковою відповідальністю Миколаївське підприємство Ера, у якій

кредитори:

1) Головне управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001);

2) Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Миколаївській області (пр. Центральний, 93, м. Миколаїв, 54017);

3) Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020);

банкрут: Товариство з додатковою відповідальністю Миколаївське підприємство Ера (вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54030);

ліквідатор: арбітражний керуючий Сашин О.А. (а/с №194, м. Миколаїв, 54001)

встановив:

У провадженні Господарського суду Миколаївської області перебуває справа № 915/178/18 про банкрутство Товариства з додатковою відповідальністю (ТДВ) Миколаївське підприємство Ера; постановою від 23.07.2018 визнано товариство банкрутом та відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру; ліквідатором призначено арбітражного керуючого Сашина О.А.

Ліквідатор ТДВ Миколаївське підприємство Ера арбітражний керуючий Сашин О.А. 09.09.2021 звернувся до господарського суду Миколаївської області із заявою від 07.06.2021 вих. № 02-01/65/59 про покладення субсидіарної відповідальності на засновників банкрута - заінтересованих осіб та керівника банкрута у зв`язку з доведенням до банкрутства ТДВ Миколаївське підприємство Ера та просить стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти у сумі 4459772,80 грн. Вказану заяву подано з посиланням на ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства.

Вказану заяву ухвалою суду від 14.06.2021 залишено без руху та встановлено заявнику строк на усунення недоліків.

17.06.2021 ліквідатором подано заяву про забезпечення позову (від 17.06.2021 № 02-01/73/67) шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, грошові кошти, які належать відповідачам фізичним особам: ОСОБА_1 (член наглядової ради банкрута); ОСОБА_2 (член наглядової ради банкрута); ОСОБА_3 (член наглядової ради банкрута); ОСОБА_4 (член наглядової ради банкрута); Бурцеву Олександру Володимировичу (директору банкрута). До заяви додано лише квитанцію про сплату судового збору.

Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 ч.1 ст.137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Згідно з п.2 ч.1 ст.138 ГПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

Відповідно до ч.1 ст.139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ч.1 ст.140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд зазначає, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, враховуючи викладене, при вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 08.10.2018 у справі № 913/257/18).

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не повинен надавати оцінку доказам в обґрунтування вимог майбутнього позову, робити висновки про існування або відсутність підстав для задоволення позову. В першу чергу суд повинен оцінити доводи заявника на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ліквідатор ТДВ Миколаївське підприємство Ера просить накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти які належать Відповідачам, фізичним особам:

- ОСОБА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 - член Наглядової ради Банкрута;

- ОСОБА_2 , ідент. номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 - член Наглядової ради Банкрута;

- ОСОБА_3 , ідент. номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 - член Наглядової ради Банкрута;

- ОСОБА_4 , ідент. номер НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 - член Наглядової ради Банкрута;

- ОСОБА_5 , ідент. номер НОМЕР_5 , АДРЕСА_5 - директор Банкрута, заінтересована особа.

В обґрунтування заяви ліквідатор зазначає, що ним 09.06.2021 р. до Господарського суду Миколаївської області подано заяву про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його керівника та членів Наглядової ради.

Відповідно до позовних вимог розмір останніх складає 4 459 772,80 грн., а згідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відсуджений об`єктів нерухомого майна щодо Відповідачів, майном володіють лише дві особи. Хоча до заяви про забезпечення позову від 17.06.2021 № 02-01/73/67 таких довідок ліквідатором не додано.

На думку ліквідатора, сума позовних вимог є надто великою, навіть для п`яти Відповідачів, а тому, враховуючи наявність нерухомого майна лише у двох відповідачів, невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, що в свою чергу затягне ліквідаційну процедуру, збільшить витрати ліквідаційної процедури та негативно вплине на стан справи про банкрутство.

Суд зауважує, що метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Суд, вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, повинен пересвідчитись в наявності у відповідачів наміру здійснити дії, спрямовані на зменшення своїх активів шляхом відчуження або знищення зазначеного об`єкта нерухомого майна (ч. 1 ст. 139 ГПК України).

Разом з цим, заявником не надано доказів того, що відповідачі намагаються здійснити дії, спрямовані на зменшення своїх активів та відчужити майно.

В свою чергу, лише посилання на недостатність майна відповідачів, не є тією обставиною, яка б могла свідчити про вчинення відповідачами дій, спрямованих на відчуження майна, оскільки є припущенням, не підтвердженим доказами (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.04.2019 у справі №918/702/18).

В кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду при розгляді справи № 922/2163/17.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Ліквідатор ТДВ Миколаївське підприємство Ера не надав суду належних обґрунтувань та доказів в підтвердження наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, які б свідчили про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення заявника можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси.

Доводи заявника, якими мотивовано заяву про забезпечення позову, ґрунтуються лише на припущеннях.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що подана прокурором заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначені заявником способи на даній стадії судового процесу, а тому в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 136-140, 234 ГПК України, ст. ст. 60-61 Кодексу України з процедур банкрутства, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви ліквідатора ТДВ Миколаївське підприємство Ера від 17.06.2021 № 02-01/73/67 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.М. Давченко