ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Черкаси справа № 925/320/21

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Г.М.Скиби, за участю секретаря судового засідання Л.В.Романенко, у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду розглянув справу за позовом Першого заступника керівника Звенигородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі

Черкаської обласної державної адміністрації, м. Черкаси, бульв. Шевченка, 185

до відповідачів:

1) Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, м. Черкаси, вул. Смілянська, 131,

2) Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, вул. Миру, 4, с. Моринці Корсунь-Шевченківського району Черкаської області;

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

- Черкаське обласне управління лісового та мисливського господарства, провул. Медичний, 4, м. Черкаси;

- Державне підприємство «Корсунь-Шевченківське лісове господарство», вул. Уколова, 3, м. Корсунь-Шевченківський,

про визнання недійсним і скасування рішень органу державної влади, витребування земельної ділянки,

за участю повноважних представників сторін:

від прокуратури: І.А.Олійник прокурор відділу за посадою;

від позивача: участі не брав;

від відповідача (Держгеокадастр): Пилипас І.Я., за довіреністю за довіреністю;

від відповідача (сільська рада): не з`явився;

від третіх осіб (ЧОУ лісового господарства) - Шевченко М.О. - за посадою;

(ДП): участі не брали.

Перший заступник керівника Звенигородської місцевої прокуратури звернувся в господарський суд Черкаської області в інтересах держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району про визнання недійсним і скасування рішень органу державної влади, витребування земельної ділянки, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області №23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 «Про передачу у власність земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині включення до земель с/г призначення земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0368, загальною площею 5,1 га;

- витребувати у власність держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Моринської сільської ради земельну ділянку площею 5,1 га з кадастровим номером :04:001:0368;

- та відшкодувати судові витрати.

Короткий опис руху справи:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 19.03.2021 відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 16.04.2021.

Ухвала суду про відкриття провадження, направлена на юридичну адресу відповідача 2, повернулася до суду з відміткою пошти: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 16.04.2021 відкладено проведення підготовчого засідання на 28.04.2021.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 28.04.2021 відкладено проведення підготовчого засідання на 20.05.2021

27.04.2021 від третьої особи Черкаське обласне управління лісового та мисливського господарства надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Вважає за необхідне визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області №23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 «Про передачу у власність земельних ділянок державної власності у комунальну власність» та витребувати у власність держави в особі Черкаської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Моринської сільської ради земельну ділянку площею 5,1 га з кадастровим номером :04:001:0368.

22.04.2021 Позивач надав письмові пояснення, позовні вимоги підтримує.

28.04.2021 прокуратура надала письмові пояснення та відповідь на відзив.

20.05.2021 від відповідача1 ГУ ДЗК в Черкаській області надійшло заперечення на відповідь на відзив, позовні вимоги не визнають.

Позивач, відповідач 2 в підготовче засідання представників не направили, причини неявки не повідомили.

В судовому засіданні:

Прокурор позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Позивач вимоги підтримав письмово.

Відповідач 1 позов не визнав, підстави позову заперечує. Вказує на сільськогосподарське призначення спірної земельної ділянки, яка тривалий час була у віданні відповідача та з державної власності передана в комунальну власність Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району.

Відповідач 2 на позовні вимоги не відреагував.

Третя особа (управління лісового господарства) позицію прокурора підтримала. Вказує на приналежність земельної ділянки, площею 5,1 га на території Виграївського лісництва до земельних ділянок лісового фонду, інвентаризацію ділянок та ведення обліку ділянок лісового фонду на території Корсунь-Шевченківського району.

Третя особа (ДП) вимоги підтримала письмово.

Інших доказів чи клопотань від сторін не надходило.

Сторони не змогли вирішити спір в позасудовому порядку.

За результатами розгляду справи та оцінки доказів судом 09.06.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до приписів ст. 240 ГПК України.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

Прокурором в ході моніторингу публічної кадастрової карти України на предмет правомірності використання земель лісового фонду, на території Корсунь-Шевченківського району Черкаської області виявлено безпідставне включення земельної ділянки лісового фонду (лісогосподарське призначення) до складу земель сільськогосподарського призначення загальною площею 5,1 га.

Спірна земельна ділянка знаходиться за адміністративними межами сіл Виграїв та Моринці Корсунь-Шевченківського району.

На підставі добровільного об`єднання територіальних громад, відповідно до рішення №14-3/VI від 03.03.2017 територіальні громади сіл Моринці, Ситники, Виграїв, Пішки, Нехворощ, Сотники, селища Берлютине Моринської сільради, селища Зелена Діброва Пішківської сільської ради вирішили об`єднатися у Моринську сільську об`єднану територіальну громаду з адміністративним центром у с. Моринці. Правонаступником майна, прав та обов`язків об`єднаних громад визнано Моринську сільську раду.

На підставі приписів ст.ст. 151, 117, 122 ЗК України відповідач ГУ Держгеокадастру видав наказ №23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 «Про передачу у власність земельних ділянок державної власності у комунальну власність», згідно з яким Моринській сільській раді передано у власність 1450,0499 га земель сільськогосподарського призначення в адміністративних межах Моринської, Виграївської, Пішківської та Сотницької сільських рад Корсунь- Шевченківського району Черкаської області (том 1, а.с. 70).

В додаток до наказу №23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 в перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності включено спірну земельну ділянку площею 5,1 га з кадастровим номером :04:001:0368 (а.с. 72).

12.07.2018 спірна земельна ділянка зареєстрована за Моринською сільською радою як землі комунальної власності, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Натомість згідно інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0368, загальною площею 5,1 га станом на 01.01.2014 накладається на землі лісового фонду квартал 53 виділ 10 Виграївського лісництва ДП «Корсунь-Шевченківського лісового господарства», що підтверджено записами в публічній кадастровій карті України з нанесеними межами кварталу 53 Виграївського лісництва та межами суміжних земельних ділянок (том 1, а.с. 30-31).

Черкаське обласне управління лісового та мисливського господарства підтверджує приналежність спірної ділянки до земель лісового фонду лист вих.№ 333/09 від 02.06.2020, (том 1, а.с.33) та лист №668/02 від 28.05.2020 (том 1, а.с. 62).

Відповідачі не доводять зміни цільового призначення спірної земельної ділянки чи наявність рішень (згоди) державного органу про передачу ділянки лісового фонду до земель комунальної власності (сільськогосподарського призначення).

Відповідач 1 (ДЗК) стверджує про правомірність обліку спірної земельної ділянки як державної власності сільськогосподарського призначення та її передачу в комунальну власність. Подано письмовий відзив на позов та заперечення (том 1, а.с. 153-174).

Відповідач 2 (Моринська сільська рада) на позов не відреагувала.

Треті особи письмово підтримали позовні вимоги та доводять віднесення спірної земельної ділянки, площею 5,1 га до земель лісового фонду.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Відповідно до приписів ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Суд враховує, що позивач є органом виконавчої влади, в своїй повсякденній діяльності керується приписами Конституції України, ЗУ «Про місцеві державні адміністрації». До відання обласної державної адміністрації відноситься відання та розпорядження землями лісового фонду

Суд враховує статус відповідача 1, який є органом виконавчої влади, державною установою та має мету діяльності, в тому числі - контролювати цільове використання земельних ділянок.

Суд враховує, що відповідач2 є органом місцевого самоврядування, в своїй повсякденній діяльності керується нормами ст. 19 Конституції України та приписами ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» - та може діяти лише у спосіб, встановлений Законом (і не інакше).

Правові основи діяльності відповідача 2 врегульовані положеннями Конституції України, нормами Цивільного кодексу та Господарського кодексу України, а також Земельного кодексу України в частині використання земельної ділянки комунальної власності.

Суд враховує, що обов`язок доведення правомірності своїх дій лежить саме на органах державної влади та місцевого самоврядування. Відповідачі цей обов`язок не виконали.

Як встановлено судом, відносини між сторонами слід розцінювати як відносини з використання окремої земельної ділянки в адміністративних межах об`єднаної територіальної громади з одночасним різним цільовим призначенням - без зміни цільового призначення.

Обґрунтування статусу спірної земельної ділянки.

За твердженням прокурора та позивача:

У відповіді на відзив Звенигородська окружна прокуратура (том 1, а.с. 200-219) посилається на дані інформаційного порталу, на якому оприлюднюються відомості Державного земельного кадастру «Публічна кадастрова карта», де спірна земельна ділянка відображається як лісовий масив.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Таким чином, за твердженням прокурора спірна земельна ділянка належить до земель лісового фонду.

При вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII Прикінцеві положення» Лісового кодексу України (чинні на момент виникнення спірних відносин), якими визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №707/2192/15-ц та від 13.06.2018 у справі №278/1735/15-ц.

Відповідно до ст. 17 Лісового кодексу України, у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, в яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Таким чином, ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» є постійним лісокористувачем лісового фонду.

Зважаючи на те, що розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні державного лісового господарства, не віднесено до повноважень ГУ Держгеокадастру в Черкаській області, тому включення земель державної власності лісогосподарського призначення до складу земель с/г призначення з порушенням вимог ст. ст. 20, 21, 122, 149 ЗК України, є фактично зміною цільового призначення земель державної власності лісогосподарського призначення або їх незаконним вилученням у державного лісогосподарського підприємства.

За твердженням відповідачів:

У відзиві на позовну заяву Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області стверджує, що спірна земельна ділянка не перебувала у постійному користуванні будь-якого лісогосподарського підприємства. Окрім того, відповідач 1 наголошує на тому, що у ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» відсутні документи, що посвідчують їх право користування даною земельною ділянкою, тому їх посилання у листі від 28.05.2020№317-09 є безпідставним.

Станом на час проведення робіт з інвентаризації земель с/г призначення за межами населених пунктів на території Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області вказані земельні ділянки формувались за рахунок земель, які відповідно до державної статистичної звітності з кількісного обліку земель форма 6-зем та наявних у відділі планово-картографічних матеріалів обліковувались в землях с/г призначення пасовище та сіножаті відповідно.

Земельна ділянка, якій в подальшому було присвоєно кадастровий номер :04:001:0368, згідно облікових документів, була земельною ділянкою с/г призначення. Жодних рішень про зміну цільового призначення та надання ділянки у постійне користування жодним компетентним органом не приймалось. Тому відповідач 1 вважає, що спірний Наказ був прийнятий правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, а отже вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Відповідач 2 (Моринська сільська рада Корсунь-Шевченківського району Черкаської області) відзиву на позов не подав, своїм процесуальним правом не скористався, вимог не заперечив.

За твердженням третіх осіб:

Черкаське обласне управління лісового та мисливського господарства у письмових поясненнях від 26.04.2021 (том 2, а.с. 52-60) вказує на ту обставину, що рішенням Черкаської обласної ради від 30.11.2001 №22-26 «Про надання земель лісового фонду колишніх колективних с/г підприємств спеціалізованим лісогосподарським підприємствам» надано у постійне користування земельні ділянки лісового фонду колишніх колективних с/г підприємств спеціалізованим лісогосподарським підприємствам для ведення лісового господарства.

Зокрема, Корсунь-Шевченківському держлісгоспу надано по Моринській сільській раді землі лісового фонду загальною площею 135,6 га, в тому числі вкриті лісовою рослинністю 62,3 га.

У висновку Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області по проекту відведення земель лісового фонду Корсунь-Шевченківському держлісгоспу від 06.11.2001 №84 погоджено до передачі земельні ділянки лісового фонду на площі 135,6 га, в тому числі за угіддями: 20,9 га сіножатей, 5,2 га пасовищ, 0,6 га господарських шляхів, 62,3 га лісів, 0,4 га гідроспоруд та 46,2 га ярів. Копія висновку знаходиться в матеріалах справи (том 2, а.с. 55).

Згідно з Планом відводу земельних ділянок Корсунь-Шевченківському держлісгоспу відображена земельна ділянка площею 5,1 га, та ділянка, яка відображена у копії Державного акту на право колективної власності на землю від 22.11.1995, серія ЧР 9-6, виданого КСП «Нива», місцезнаходження: с. Ситники, Моринської сільської ради, Корсунь-Шевченківського району Черкаської області це одна ділянка.

Таким чином, спірна земельна ділянка була надана Корсунь-Шевченківському держлісгоспу як землі лісового фонду, за угіддями: сіножаті.

За матеріалами лісовпорядкування лісів державного підприємства «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» спірна земельна ділянка рахується у кварталі 53 виділ 10 Виграївського лісництва, землі лісогосподарського призначення. Передача зазначеної земельної ділянки з державної у комунальну власність Моринської сільської ради відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області №23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» є незаконною, а наказ підлягає скасуванню.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» у письмових поясненнях від 27.04.2021 (том 2, а.с. 75-76) позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Вказує на те, що спірна земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство», зокрема, накладається на землі лісогосподарського призначення у кварталі 53 виділ 10 Виграївського лісництва, що підтверджується планово-картографічними матеріалами.

ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» погодження на вилучення, надання в оренду, зміну цільового призначення, а також погодження суміжних меж земельної ділянки площею 5,1 га з кадастровим номером :04:001:0368 не надавало.

Висновки суду щодо статусу спірної ділянки:

За змістом ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Земельним кодексом України встановлено пріоритетність норм цього кодексу для застосування до земельних відносин, що виникають при використанні лісів.

Відповідно до абз. 2, 3 ст. 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 Лісового кодексу України, до лісового фонду України належать лісові ділянки, в тому числі захисні насадження лінійного типу, площею не менше 0,1 гектара.

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства (абз. 2 ст. 5 ЛК України).

Статтею 55 Земельного кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Статтею 92 зазначеного кодексу встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

В силу положень ст. ст. 19, 55, 84 Земельного кодексу України та ст. 5 Лісового кодексу України спірна земельна ділянка відносилась до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовувалась для ведення лісового господарства у порядку, визначеному Лісовим кодексом України.

Згідно зі ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 7 Лісового кодексу України передбачено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

За ст.ст. 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Відповідно до протоколу першої лісовпорядної наради з лісовпорядкування лісів державних сільськогосподарських підприємств Черкаського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України від 19.04.2013 вирішено провести у 2013 році лісовпорядні роботи спеціалістами двох лісовпорядних експедицій ВО «Укрдержліспроект». Зокрема, Українська лісовпорядна експедиція проводила лісовпорядні роботи в ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» (в тому числі в межах Виграївського лісництва).

Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України, (що були чинні на момент виникнення спірних відносин) якими визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постановах: від 27.01.2015 у справі № 21-570цс14,

від 24.12.2014 у справі № 6-212цс14,

від 25.01.2015 у справі № 6-224цс14

та Верховний Суд у постановах від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 13.06.2018 у справі №278/1735/15-ц.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 7 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.ч. 4, 8 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (Держгеокадастр України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15) та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Водночас, згідно з ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 31 Лісового кодексу України визначено, що обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що землі лісового фонду, які за матеріалами лісовпорядкування знаходяться у користуванні державних лісогосподарських підприємств, належать до державної власності та перебувають у розпорядженні обласних державних адміністрацій.

Відтак, відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Черкаській області № 23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 спірна земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0368 загальною площею 5,1 га неправомірно передана з державної у комунальну власність.

Крім того, згідно зі ст. 12, ч. 1 ст. 20, ч. 1 ст. 122 та ч. З ст. 149

Земельного кодексу України територіальні органи Держгеокадастру України

районні державні адміністрації взагалі не наділені повноваженнями щодо

вилучення, зміни цільового призначення і надання у власність земель

лісогосподарського призначення державної власності для нелісогосподарських потреб.

Згідно з ст. 17 Лісового кодексу України, у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Таким чином, ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» є постійним лісокористувачем лісового фонду.

Згідно з ст. 25 Лісового кодексу України, основним завданням державного регулювання та управління у сфері лісових відносин є забезпечення ефективної охорони, належного захисту, раціонального використання та відтворення лісів.

Відповідно до ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Щодо витребування з незаконного володіння земельної ділянки лісогосподарського призначення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 31 Лісового кодексу України, ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що землі лісового фонду, які за матеріалами лісовпорядкування знаходяться у користуванні державних лісогосподарських підприємств, належать до державної власності та перебувають у розпорядженні обласних державних адміністрацій.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до набувача цього майна з підстав, передбачених ст.ст. 387 та 388 Цивільного кодексу України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного суду України від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14.

Власник з дотриманням вимог ст.ст. 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем,незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14).

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 Цивільного кодексу України).

Натомість, можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі ст. 388 Цивільного кодексу України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч. З ст. 388 Цивільного кодексу України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (ч.ч. 1-3 ст. 388 Цивільного кодексу України).

Відсутність спрямованого на відчуження спірних земельних ділянок рішення повноважного органу державної влади - Черкаської ОДА - означає, що держава, як власник, волю (згоду) на їх відчуження не виявляла, а тому вони вибули з володіння власника поза його волею - без прийняття ним відповідного рішення.

Черкаською ОДА - як розпорядником земель лісового фонду, та ДП «Корсунь-Шевченківське лісове господарство» - як користувачем земельних ділянок не приймались будь-які рішення щодо відчуження спірної земельної ділянки, вказана ділянка вибула з володіння власника поза його волею.

Відтак, Черкаська обласна державна адміністрація згідно з ч. 3 ст. 388 ЦК України має право на витребування від Моринської сільської ради земельної ділянки, яка вибула з її володіння поза волею та була набута у комунальну власність Моринської сільської ради, що в подальшому дало можливість розпоряджатися нею, та передавати будь-кому у власність.

Статтею 1311 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

При цьому суд критично оцінює доводи та пояснення ГУ Держгеоркадастру стосовно правомірності своїх дій, та не враховує їх при прийнятті рішення, оскільки ДЗК не проводив інвентаризацію спірних ділянок та не проводив звірку з титульними землекористувачами (держлісгосп), протягом тривалого часу, не замовляв та не виготовляв землевпорядну документацію чи проект відведення спірної ділянки для зміни цільового призначення ділянки, а висновки ДЗК про сільськогосподарське призначення ділянки не ґрунтуються на вимогах закону та не підтверджуються документально.

Прокурором та позивачем використано належний спосіб захисту порушеного права відповідно до приписів ст.ст. 15-16 ЦК України. Позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Відповідачі не спростували доводи прокурора та позивача та не подали доказів правомірності своїх дій по зміні цільового призначення ділянки, правомірності передачі ділянки з державної у комунальну власність та доказів належного виконання вимог закону по контролю за використанням земель та правомірності зміни цільового призначення ділянки та її передачі в комунальну власність ОТГ.

Суд вважає, що відповідачі мали достатньо часу для надання доказів про правомірність своїх дій. Відповідачі не надали доказів правомірного вибуття ділянки лісового фонду з власності держави та правомірності набуття ділянки у комунальну власність.

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п. 4 ст. 11 ГПК України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення «Агрокомплекс проти України» №23465/03 від 08.03.2012);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення «Серявін проти України» №4909/04 від 10.02.2010, рішення «Трофімчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010);

- принцип повноти та межі обгрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія А, №303-А, п. 29);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення «Желтяков проти України» №4994/04 від 09.09.2011).

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідачів порівну та стягнути на користь Прокуратури по 2270,00 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області (м. Черкаси, вул. Смілянська, 131, ідентифікаційний )

№23-2198/14-18-СГ від 05.06.2018 «Про передачу у власність земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині включення до земель сільськогосподарського призначення земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0368, загальною площею 5,1 га.

Витребувати у власність держави в особі Черкаської обласної державної

адміністрації (м. Черкаси, бульв. Шевченка, 185, ) з незаконного володіння Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області (вул. Миру, 104, с. Моринці, Корсунь-Шевченківський район, Черкаська область, ідентифікаційний )

земельну ділянку площею 5,1 га з кадастровим номером :04:001:0368.

Стягнути з відповідача: Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області (м. Черкаси, вул. Смілянська, 131, ідентифікаційний ), номер рахунку в банку невідомий

на користь Черкаської обласної прокуратури (, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 286, розрахунковий рахунок UA0003751 в Державній казначейській службі України у м. Київ)

2270,00 грн судового збору.

Стягнути з відповідача: Моринської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, вул. Миру, 104, с. Моринці Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

на користь Черкаської обласної прокуратури, , м. Черкаси, бульвар Шевченка, 286, розрахунковий рахунок UA0003751 в Державній казначейській службі України у м. Київ)

2270,00 грн судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення або через господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 18.06.2021.

Суддя Г.М.Скиба