Справа № 909/1066/13 (909/58/20)
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.06.2021 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Ткаченко І. В., cуддів Шкіндера П. А. та Рочняк О. В., при секретарі судового засідання Сегін І. В., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу № 909/1066/13(909/58/20) за заявою ліквідатора приватного вищого навчального закладу "Західноукраїнський економіко-правничий університет" до відповідача фізичної особи ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна банкрута у справі про банкрутство приватного вищого навчального закладу "Західноукраїнський економіко-правничий університет".

В провадженні Господарського суду Івано-Франківської області перебуває справа про банкрутство ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет". Дана справа перебуває на стадії ліквідації банкрута.

Ліквідатор ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет" звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області в межах справи про банкрутство ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет" із заявою до відповідача фізичної особи ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUISER, 1995 року випуску шляхом підписання договору комісії від 21 жовтня 2014 р. № 711 та оформлення довідки-рахунку серії ВІА № 826360 від 21 жовтня 2014 р. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 29 квітня 2015 р., Львівський апеляційний господарський суд визнав недійсними результати аукціону з продажу майна банкрута від 15 вересня 2014 р., на якому було відчужено відповідачу належний банкруту транспортний засіб марки TOYOTA LAND CRUISER, 1995 року випуску.

03 березня 2020 р., суд відкрив провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 26 березня 2020 р.

16 березня 2020 р., до суду надійшла заява відповідача про застосування позовної давності до позовних вимог щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUISER, 1995 року випуску, в якій відповідач зазначив, що строк протягом якого, особа могла звернутися за захистом свого порушеного права сплив, оскільки з моменту укладення спірного договору купівлі-продажу майна банкрута та переходу права власності на спірне майно до відповідача пройшло понад п`ять років.

Цього ж дня, до суду надійшов відзив на позов ОСОБА_1 , із змісту якого вбачається, що відповідач щодо позову заперечує, при цьому зазначає, що позивач не представив належних доказів в підтвердження укладення ним спірного договору, оскільки документи, якими обґрунтовуються вимоги позивача знищені у зв`язку із спливом трирічного строку зберігання. Також відповідач вказує на відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин правових норм, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, оскільки спірний транспортний засіб вибув з його водіння за його волею за відплатним правочином, шляхом вчинення ряду свідомих дій, спрямованих на відчуження цього майна.

02 квітня 2020 р., від позивача надійшло заперечення на заяву відповідача про застосування позовної давності, в якій позивач зазначив, що дана заява відповідача є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. При цьому зазначив, що подання кредитором - ОСОБА_2 позову про визнання недійсними спірних договорів та застосування двосторонньої реституції, унеможливило подачу відповідної заяви безпосередньо ліквідатором в межах строку позовної давності.

09 квітня 2020 р., відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якому просить суд застосувати позовну давність та повністю відмовити у задоволенні заяви ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет".

03 листопада 2020 р., суд призначив підготовче засідання на 19 листопада 2020 р.

19 листопада 2020 р., суд постановив ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначення розгляду даної справи по суті на 17 грудня 2020 р., однак в цей день судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Шкіндера П. А. та секретаря судового засідання Сегін І. В. на самоізоляції під час карантину.

21 грудня 2020 р., суд (головуючий суддя Ткаченко І. В., судді Шкіндер П. А. та Михайлишин В. В.) призначив розгляд справи на 09 лютого 2021 р., однак в цей день судове засідання не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Михайлишина В. В.

13 квітня 2021 р., на підставі розпорядження керівника апарату суду у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Михайлишина В. В., враховуючи положення ст. 32 ГПК України, було здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 909/1066/13, за результатами якого суддю Михайлишина В. В. замінено на суддю Рочняк О. В.

15 квітня 2021 р., суд призначив розгляд справи на 01 червня 2021 р.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд

в с т а н о в и в:

16 січня 2014 р., суд визнав ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет" банкрутом, відкрив ліквідаційну процедуру та призначив ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Ловаса Василя Олексійовича.

15 вересня 2014 р., відбувся аукціон з продажу майна ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет", в результаті якого був проданий автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, 1995 року випуску. Переможцем аукціону став ОСОБА_1 .

За результатами згаданого аукціону між ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет" (продавець), ТзОВ "Західний капітал" (товариство) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, шляхом підписання договору комісії від 21 жовтня 2014 р. № 711, відповідно до умов якого продавець передав, а покупець прийняв транспортний засіб марки TOYOTA LAND CRUISER, 1995 року випуску.

22 жовтні 2014 р., кредитор ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про визнання недійсним аукціону від 15 вересня 2014 р.

Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 26 листопада 2014 р. в задоволенні цієї заяви кредитора ОСОБА_3 відмовив.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29 квітня 2015 р. (залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 липня 2015 р.) ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2014 р. скасовано і прийнято нове рішення, яким визнано недійсними результати аукціону від 15 вересня 2014 р., оформленого протоколами № 2, № 3, № 4 про хід торгів на цільовому аукціоні Івано-Франківської аграрної біржі від 15 вересня 2014 р.

Отже, предметом даного спору є вимога позивача (ліквідатора банкрута) про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна банкрута, укладеного за результатами аукціону, який визнано недійсним.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції чинній на дату проведення аукціону, результати якого визнано недійсними та, відповідно, на дату укладення спірного договору) результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними. Визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.

Згідно із ст. 73 Кодексу України з процедур банкрутства (в редакції чинній станом на дату звернення позивача (ліквідатора) із позовом), правочин щодо продажу майна, вчинений на аукціоні, проведеному з порушенням встановленого порядку його підготовки або проведення, що перешкодило або могло перешкодити продажу майна за найвищою ціною, може бути визнаний недійсним господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою боржника, арбітражного керуючого, кредитора або особи, інтереси якої були при цьому порушені.

За змістом ч. 1 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ліквідатор з дня свого призначення вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відтак, правочин, який визнаний судом недійсним, незалежно від його державної реєстрації у реєстрі прав на нерухоме майно, не породжує наслідків визнання за набувачем права власності на спірне майно, а положення статей 2-5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" мають застосовуватися з врахуванням винятків при визнанні недійсними правочинів у судовому порядку.

У статті 330 ЦК України унормовано, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

А відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач.

Одним із випадків, коли майно можна витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України). За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. (Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 18 січня 2017 р. у справі № 6-2776цс16 та від 23 квітня 2019 р. у справі № 902/1090/16).

Крім того, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 23 квітня 2019 р. у справі № Б-19/207-09 зазначив, що з огляду на встановлені судом порушення встановленого законодавством порядку підготовки та проведення аукціону відсутні підстави стверджувати про наявність належної волі на вибуття спірного нерухомого майна з власності боржника.

Отже, у даному випадку вбачається, що транспортний засіб марки TOYOTA LAND CRUISER, 1995 року випуску вибув поза волею власника.

Враховуючи те, що суд визнав недійсними результати аукціону з продажу майна банкрута, за наслідками якого було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUISER, 1995 року випуску шляхом підписання договору комісії від 21 жовтня 2014 р. № 711, вимога ліквідатора ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет" про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUISER, 1995 року випуску шляхом підписання договору комісії від 21 жовтня 2014 р. № 711 та оформлення довідки-рахунку серії ВІА № 826360 від 21 жовтня 2014 р. є обґрунтованою.

Разом з тим, відповідачем подано заяву про застосування до позовних вимог позовної давності.

Згідно з статтями 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права або не звертався за його захистом до суду, недостатньо.

Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 р. у справі № 914/3234/16).

Отже, початок перебігу позовної давності за вимогами в порядку ст. 388 ЦК України відліковується з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи. В даному випадку з моменту вибуття майна з володіння власника (банкрута) поза його волею, тобто з моменту набрання законної сили постанови Львівського апеляційного господарського суду від 29 квітня 2015 р. (залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 липня 2015 р.) про визнання недійсними результатів аукціону від 15 вересня 2014 р. Тобто, позивачу (ліквідатору банкрута) було відомо про порушення його прав принаймні на цю дату - 15 вересня 2014 р., і щонайменше з цієї дати починає перебіг позовної давності для звернення з даним позовом.

Схожий підхід до обрахунку початку перебігу позовної давності застосовано Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 19 лютого 2020 р. у справі № 907/323/18 та від 30 квітня 2020 р. у справі № 908/61/13-г.

Тому аргументи ліквідатора щодо подання кредитором - ОСОБА_2 позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, зокрема, і спірного та застосування двосторонньої реституції, унеможливило подання відповідної заяви безпосередньо ліквідатором в межах позовної давності є безпідставними, оскільки позовна давність не переривається лише за наявності факту звернення з позовом до суду. Пред`явлення позову з недотриманням визначеної процесуальним законом процедури (порядку) захисту порушених прав не має наслідком переривання позовної давності.

(Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 30 квітня 2020 р. у справі № 908/61/13-г).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 р. у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Російської Федерації", від 22 жовтня 1996 р. у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Враховуючи наведене, в позові ліквідатора ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет" про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу марки TOYOTA LAND CRUISER, 1995 року випуску слід відмовити у зв`язку із пропуском позовної давності.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні заяви ліквідатора приватного вищого навчального закладу "Західноукраїнський економіко-правничий університет" до фізичної особи ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна банкрута у справі про банкрутство приватного вищого навчального закладу "Західноукраїнський економіко-правничий університет" - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий суддя І. В. Ткаченко

Суддя П. А. Шкіндер

Суддя О. В. Рочняк

Повний текст рішення складено 17 червня 2021 р.