РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.06.2021Справа № 910/6049/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Фермерського господарства "Золотий колос Поділля"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум"

про стягнення 201 762,34 грн.,

Без виклику (повідомлення) представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фермерське господарство "Золотий колос Поділля" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" (далі - відповідач) про стягнення 201 762, 34 грн., з яких: 193 723,00 грн. - попередня оплата, 6 257,25 грн. - інфляційні втрати, 1 782,09 грн. - 3 % річних. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких згідно із попереднім (орієнтовним) розрахунком, наведеним у позовній заяві, склав 10 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем обов`язків з поставки товару за укладеним між сторонами договором постачання нафтопродуктів від 13.07.2020 року № 3022, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування компенсаційних виплат. З урахуванням наведених підстав, позивач звернувся до суду з позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.04.2021 року відкрито провадження у справі № 910/6049/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

07.05.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" від 05.05.2021 року на позовну заяву, в якому останнє заперечило проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що в порушення умов укладеного між сторонами договору позивачем не було зроблено жодної заявки на поставку нафтопродуктів, що є порушенням порядку отримання такого товару та свідчить про те, що строк виконання постачальником зобов`язання з поставки товару не настав. Крім того, відповідач вказав, що під час підписання договору постачання нафтопродуктів від 13.07.2020 року № 3022 сторонами не було досягнуто згоди з усіх його істотних умов, оскільки такий правочин не містить переліку продукції, переліку робіт, структури звітності, списку товарних позицій та строків постачання. Наведені обставини, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум", свідчать про неможливість виконання постачальником умов означеної угоди без підписання відповідних додатків до неї.

Інших клопотань чи заяв, зокрема, по суті спору, від сторін до суду не надходило.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.07.2020 року між позивачем (покупець) та відповідачем (постачальник) було укладено договір постачання нафтопродуктів № 3022 (далі - Договір), за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" зобов`язалося у відповідності із замовленнями передавати у власність Фермерського господарства "Золотий колос Поділля" наступні нафтопродукти (далі - товар): бензин А-92, бензин А-95, дизельне паливо, а покупець, у свою чергу, - приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками зазначених суб`єктів господарювання.

За умовами пункту 1.3 Договору кількість, асортимент і ціна товару вказуються в накладних.

Загальна сума Договору складає суму всіх підписаних обома сторонами накладних (пункт 1.4 Договору).

Відповідно до пункту 3.1 Договору товар поставляється погодженими партіями у відповідності з заявками покупця на постачання тої чи іншої партії товару. Заявка вважається оформленою покупцем належним чином, якщо в ній зазначено найменування, кількість, ціна товару та якщо вона була надіслана постачальнику письмово (факсом або електронною поштою). Належним чином оформлена заявка є підставою для оформлення постачальником рахунку-фактури. Постачання товару підтверджується первинними документами (видатковою накладною), які підписані уповноваженими представниками обох сторін.

Згідно з пунктом 3.4 Договору на основі наданої покупцем заявки постачальник до кінця робочого дня, наступного за днем надання заявки, оформляє і направляє покупцю рахунок-фактуру. Рахунок-фактура дійсний до сплати протягом 3 (трьох) банківських днів після його оформлення.

У пункті 3.5 вказаної угоди сторони погодили, що постачальник забезпечує поставку товару протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання від покупця заявки на поставку товару.

Пунктом 3.6 Договору передбачено, що у випадку поставки товару за цим Договором на умовах 100 % передплати, покупець зобов`язаний прийняти у своє розпорядження товар у строк не пізніше ніж через 3 (три) робочих дні з дати зарахування грошових коштів на банківському рахунку постачальника, а у випадку порушення покупцем цього строку з будь-яких причин постачальник має право повернути грошові кошти покупцю, отримані за такий товар, протягом 3 (трьох) робочих днів з дати порушення вищезазначеного строку, якщо інше сторони не обумовлять у відповідній додатковій угоді до цього Договору.

Перехід права власності на товар відбувається в момент передачі. Моментом передачі товару вважається дата фактичного переходу товару, що підтверджується підписанням накладних на отримання товару покупцем (пункт 3.7 Договору).

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Договору загальна ціна цього Договору визначається кількістю отриманого та оплаченого товару покупцем протягом всього строку дії Договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником в рахунках-фактурах та видаткових накладних. Оплата покупцем вартості товару може здійснюватися на умовах попередньої оплати вартості товару або фактичної оплати вартості поставленого товару. У випадку погодження сторонами попередньої оплати за товар, покупець здійснює 100 % передплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до пунктів 4.3-4.6 цієї угоди розрахунки по даному Договору між сторонами здійснюються в безготівковій формі шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Оплата здійснюється згідно рахунку-фактури постачальника. Зобов`язання покупця щодо оплати товару виникають з моменту здійснення постачальником поставки товару згідно з пунктом 3.5 даного Договору. Датою сплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктами 10.1, 10.2 Договору встановлено, що останній набирає чинності з дати його укладення та діє до 31 грудня 2020 року, а в частині розрахунків - до їх повного проведення. У випадку відсутності заяви однієї із сторін про розірвання або зміну Договору не пізніше, ніж за один місяць до закінчення строку дії даного Договору, Договір вважається продовженим на такий самий термін та на тих саме умовах, які були передбачені цим Договором.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" виставило позивачу рахунки на оплату погодженого між сторонами товару: рахунок від 09.09.2020 року № БР000003267 на оплату палива дизельного ДП-Л-Євро5-ВО у кількості 15 000 літрів за ціною 14,09 грн./літр на загальну суму 253 620,00 грн. (з ПДВ), а також рахунок від 09.09.2020 року № БР000003268 на оплату бензину автомобільного А-92-Євро5-Е5 у кількості 2 000 літрів за ціною 15,59 грн./літр на загальну суму 37 416,00 грн. (з ПДВ).

З урахуванням наведених рахунків на оплату, а також на виконання умов укладеного між сторонами Договору позивач перерахував на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" попередню оплату вказаного у рахунках відповідача товару в загальному розмірі 291 036,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідних платіжних доручень від 09.09.2020 року № 1 на суму 253 620,00 грн. із призначенням платежу "За паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО згідно рах. № БР000003267 від 09.09.2020 р. ПДВ 20 % - 42 270,00 грн.", а також від 09.09.2020 року № 2 на суму 37 416,00 грн. із призначенням платежу "За бензин автомобільний А-92 згідно рах. № БР від 09.09.2020 р. ПДВ 20 % - 6 236,00 грн.".

Проте, в порушення взятих на себе зобов`язань відповідач поставив позивачу лише частину погодженого між сторонами товару на загальну суму 80 313,00 грн., що підтверджується копіями підписаної уповноваженими представниками сторін та скріпленої печатками цих контрагентів видаткової накладної від 05.10.2020 року № 5327 на суму 80 313,00 грн., а також товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 05.10.2020 року № БР5327. Решта оплаченого позивачем товару вартістю 210 723,00 грн. поставлена Фермерському господарству "Золотий колос Поділля" не була.

У позовній заяві Фермерське господарство "Золотий колос Поділля" також вказувало на те, що листом від 26.11.2020 року № 26 воно звернулося до відповідача з вимогою про повернення коштів у загальному розмірі 210 723,00 грн. (що становить вартість недопоставлених Товариством з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" нафтопродуктів згідно з рахунками від 09.09.2020 року № БР000003267 та від 09.09.2020 року № БР000003268).

На виконання вимоги позивача, викладеної у листі від 26.11.2020 року № 26, відповідач 09.12.2020 року перерахував Фермерському господарству "Золотий колос Поділля" 15 000,00 грн., а також 28.12.2020 року додатково сплатив позивачу 2 000,00 грн.

Оскільки решту заборгованості у розмірі 193 723,00 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" позивачу не повернуло та не поставило останньому погоджений між сторонами товар на вказану суму, Фермерське господарство "Золотий колос Поділля" звернулося до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як було зазначено вище, за умовами пункту 3.5 Договору постачальник забезпечує поставку товару протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання від покупця заявки на поставку товару.

Заперечуючи проти вимог позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" посилалося на те, що в порушення умов укладеного між сторонами договору Фермерським господарством "Золотий колос Поділля" не було зроблено жодної заявки на поставку нафтопродуктів, що є порушенням порядку отримання такого товару та свідчить про те, що строк виконання постачальником зобов`язання з поставки товару не настав.

Проте означені заперечення відповідача не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

У матеріалах справи відсутні заявки покупця із зазначенням найменування, кількості, ціни товару, а також докази надіслання таких заявок постачальнику.

У той же час суд звертає увагу на положення пунктів, зокрема, 3.1 та 3.4 Договору, за якими на основі наданої покупцем заявки постачальник до кінця робочого дня, наступного за днем надання заявки, оформляє і направляє покупцю рахунок-фактуру. Належним чином оформлена заявка є підставою для оформлення постачальником рахунку-фактури.

Зважаючи на наявність у матеріалах справи оформлених відповідачем та виставлених позивачу рахунків на оплату товару від 09.09.2020 року № БР000003267 на загальну суму 253 620,00 грн. (з ПДВ), а також від 09.09.2020 року № БР000003268 на загальну суму 37 416,00 грн. (з ПДВ), в яких зазначено номенклатуру відповідного погодженого сторонами товару, його кількість та ціну, враховуючи приписи пунктів 3.1, 3.4 Договору, за змістом яких оформлення таких рахунків постачальником можливе лише після отримання від покупця належним чином оформленої заявки, а також беручи до уваги відсутність будь-яких претензій жодної зі сторін щодо конкретних характеристик товару, зазначених у наведених рахунках, суд дійшов висновку про те, що відповідні заявки позивача на поставку нафтопродуктів загальною вартістю 291 036,00 грн. були отримані/погоджені відповідачем.

Крім того, беручи до уваги момент оформлення та виставлення постачальником рахунків на оплату - 09.09.2020 року, а також зважаючи на положення пункту 3.4 Договору, згідно з яким постачальник оформляє і направляє покупцю рахунок-фактуру на основі наданої останнім заявки до кінця робочого дня, наступного за днем надання такої заявки, суд дійшов висновку про те, що днем надання покупцем відповідачу заявки на поставку нафтопродуктів загальною вартістю 291 036,00 грн. слід вважати щонайпізніше 09.09.2020 року.

Отже, з урахуванням пункту 3.5 Договору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" було зобов`язане забезпечити поставку вищенаведеного товару протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання від покупця відповідної заявки, тобто до 16.09.2020 року включно.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що предметом спору в даній справі є не зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" поставити позивачу товар, а вимога покупця, зокрема, повернути кошти, сплачені останнім за непоставлені нафтопродукти.

За змістом статті 662 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту цієї норми вбачається, що договором на покупця може покладатися обов`язок здійснення попередньої оплати товару, тобто оплати до його передання продавцем. Шляхом попередньої оплати може бути сплачено повну вартість товару або її частину. Розмір попередньої оплати та строки її оплати встановлюються договором.

Непередання продавцем, який одержав суму попередньої оплати, товару у встановлений строк надає покупцеві право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Умовою застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю.

У постанові Верховного Суду від 08.02.2019 року в справі № 909/524/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого припис частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Суду також звертає увагу на приписи частини 1 статті 670 Цивільного кодексу України, за якими якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення відповідної вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Як було зазначено вище, факт перерахування позивачем на користь відповідача грошових коштів за погоджений в Договорі товар у загальній сумі 291 036,00 грн. підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідних платіжних доручень.

При цьому, судом визначено правову природу сплаченої суми коштів, зокрема, у розмірі 193 723,00 грн., саме як попередня оплата, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх зобов`язань.

Правова природа зазначених коштів внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором не змінюється і залишається такою до моменту, коли сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми.

Про належне виконання позивачем своїх грошових зобов`язань зі здійснення попередньої оплати вищенаведеного товару свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення покупцем своїх зобов`язань за Договором.

Проте судом встановлено, що відповідач поставив позивачу лише частину погодженого між сторонами товару на загальну суму 80 313,00 грн. та повернув покупцю тільки частину вартості решти оплаченого та непоставленого товару в сумі 17 000,00 грн., фактично визнавши таким чином наявність заборгованості з повернення покупцю вартості непоставленого товару. Разом із тим, сплачені Фермерським господарством "Золотий колос Поділля" грошові кошти за непоставлений товар вартістю 193 723,00 грн. відповідач покупцю на час розгляду справи не повернув.

Таким чином, зважаючи на виконання позивачем своїх зобов`язань з перерахування відповідачу попередньої оплати за товар, а також беручи до уваги нездійснення відповідачем поставки позивачу цього товару на суму 193 723,00 грн., суд, з урахуванням обставин даної справи, дійшов висновку про те, що у позивача відповідно до частини 1 статті 670 та частин 1 та 2 статті 693 Цивільного кодексу України виникло право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати непоставленого товару вартістю 193 723,00 грн., яким він скористався, направивши відповідачу лист від 26.11.2020 року № 26 з претензією про повернення спірної суми грошових коштів.

Однак станом на момент розгляду спору, відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження поставки ним позивачу товару на суму 193 723,00 грн., як і доказів, які свідчать про повернення ним позивачеві означеної суми грошових коштів у добровільному порядку.

Заперечення відповідача проти позову, які зводяться до недосягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов договору постачання нафтопродуктів від 13.07.2020 року № 3022 при його підписанні (у тому числі щодо переліку продукції та робіт, структури звітності, списку товарних позицій та строків постачання), а також неможливості виконання постачальником умов означеної угоди без підписання відповідних додатків до неї не беруться судом до уваги з огляду на те, що вищенаведений Договір у встановленому порядку було укладено між сторонами шляхом підписання їх уповноваженими представниками та скріплення печатками зазначених юридичних осіб, і цей правочин містить усі передбачені, зокрема, законом істотні умови, встановлені для даного виду договорів.

Суд також звертає увагу відповідача на положення пункту 2.2 Договору, за яким номенклатура товару, його кількість, ціна встановлюються сторонами за спільною згодою на основі заявки покупця й зазначаються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та у відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, котрі являються специфікацією в розумінні статті 266 Господарського кодексу України та складають невід`ємну частину цього Договору. Такі документи були подані позивачем та наявні у матеріалах справи.

Також, судом у контексті посилань відповідача на неможливості виконання ним умов Договору без підписання відповідних додатків до нього, враховано факт поставки Товариством з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" на користь позивача частини погодженого між сторонами товару на загальну суму 80 313,00 грн. за видатковою накладною від 05.10.2020 року № 5327, що додатково спростовує відповідні посилання відповідача.

Крім того, суд наголошує на тому, що за умовами частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Разом із тим, визначення договору як неукладеного може мати місце лише на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

За таких обставин, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву заперечення проти вимог Фермерського господарства "Золотий колос Поділля" визнаються судом необґрунтованими.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача, яка складає 193 723,00 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, або належні докази поставки ним позивачу погодженого сторонами товару на цю суму, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Фермерського господарства "Золотий колос Поділля" до відповідача про стягнення вказаної суми грошових коштів, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у пред`явленому позові Фермерське господарство "Золотий колос Поділля" просило суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 6 257,25 грн., нараховані у період з грудня 2020 року по лютий 2021 року, а також 3 % річних у розмірі 1 782,09 грн., нараховані у період з 04.12.2020 року по 25.03.2021 року.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 року в справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови).

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 року в справі № 910/12382/17).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Відповідно до встановлених судом обставин справи, за змістом статті 625 Цивільного кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування 3 % річних на суму боргу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Тобто правовідношення, в якому у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

В силу положень статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої Цивільного кодексу України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої Цивільного кодексу України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 Цивільного кодексу України.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року в справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20), в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від протилежних висновків щодо застосування норми права (статті 625 ЦК України) у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2014 року у справі № 921/266/13-г/7 (провадження № 3-90гс14) та від 18 жовтня 2017 року у справі № 910/8318/16 (провадження № 3-133гс17); у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 910/23585/16, від 14 березня 2018 року у справі № 910/24853/13, від 26 жовтня 2018 року у справі № 910/1775/18, від 20 листопада 2018 року у справі № 916/75/18, від 21 червня 2019 року у справі № 910/9288/18, від 01 липня 2019 року у справі № 910/5773/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 17 жовтня 2018 року у справі № 923/1151/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 906/190/19; у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 745/26/16-ц (провадження № 61-14087св18).

Як було зазначено вище, волевиявлення Фермерського господарства "Золотий колос Поділля" щодо обрання одного з вищенаведених варіантів поведінки фактично було викладене у адресованому відповідачу листі від 26.11.2020 року № 26 з вимогою про повернення Товариством з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум", зокрема, спірної суми перерахованої останньому попередньої оплати непоставленого товару.

У матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження конкретної дати отримання відповідачем вищенаведеного листа позивача.

Разом із тим, у матеріалах даної справи наявна, зокрема, виписка з банківського рахунку позивача за 09.12.2020 року, зі змісту якої вбачається, що 09.12.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" на користь Фермерського господарства "Золотий колос Поділля" було сплачено грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн. із призначенням платежу: "Повернення перерахованих грошових коштів згідно Листа № 26 від 26.11.2020р.".

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідач отримав вимогу позивача від 26.11.2020 року № 26 (був обізнаний про наявність такої вимоги) принаймні 09.12.2020 року, що підтверджується посиланням на означений лист у призначенні здійсненого Товариством з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" платежу.

Отже, відповідач, з урахуванням приписів статті 530 Цивільного кодексу України, повинен був повернути Фермерському господарству "Золотий колос Поділля" спірну суму грошових коштів у розмірі 193 723,00 грн. до 16.12.2020 року включно, тоді як 17.12.2020 року стало першим днем прострочення відповідача у виконанні цього грошового зобов`язання.

Враховуючи вищенаведене, обґрунтованою сумою 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за вказаний останнім період (з урахуванням встановленої судом дійсної дати виникнення прострочення відповідача у виконанні грошового зобов`язання), є 1 575,67 грн., нарахованих на суму основного боргу в розмірі 193 723,00 грн. у період з 17.12.2020 року по 25.03.2021 року. Крім того, обґрунтованою сумою інфляційних втрат, заявлених до стягнення з відповідача (нарахованих протягом дійсного періоду прострочення відповідача), є 4 480,81 грн.

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь Фермерського господарства "Золотий колос Поділля" підлягає 3 % річних у розмірі 1 575,67 грн. та 4 480,81 грн. інфляційних втрат. Водночас у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 206,42 грн. 3 % та інфляційних втрат у розмірі 1 776,44 грн. слід відмовити.

Відтак, означений позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат Фермерського господарства "Золотий колос Поділля" на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 16 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України.

Як було зазначено вище, згідно із попереднім розрахунком судових витрат, наведеним у позовній заяві, орієнтовний розмір витрат Фермерського господарства "Золотий колос Поділля" на правову допомогу в даній справі склав 10 000,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано, зокрема, копію укладеного 16.03.2021 року між Фермерським господарством "Золотий колос Поділля" (клієнт) та адвокатом Синявською Катериною Юріївною (адвокат) договору про надання правової допомоги № 16/03.

За умовами пункту 2.1 цього договору адвокат надає клієнту правову допомогу, а саме готує позов до ТОВ "Брітіш Петроліум" з метою повернення коштів, перерахованих клієнтом за договором постачання нафтопродуктів № 3022 від 13.07.2020, а також здійснює представництво клієнта у суді першої інстанції по вказаній справі.

Відповідно до пункту 4.1 вказаного договору вартість правової допомоги за цим Договором становить 10 000,00 грн., які сплачуються на банківський рахунок адвоката за реквізитами, що зазначені у цьому Договорі, у строк до 05.04.2021 року.

З поданого позивачем звіту про детальний опис наданих послуг до Договору про надання правової допомоги № 16/03 від 16.03.2021 року вбачається, що адвокатом було надано клієнту послуги з ознайомлення з документами по справі, дослідження судової практики, формування правової позиції тривалістю 3 години, підготовки тексту позовної заяви, у тому числі проведення розрахунку заборгованості тривалістю 4 години, організації роботи з підготовки копій документів, які додаються до позову, тривалістю 2 години, перевірки копій документів, наданих позивачем, організації дооформлення окремих копій тривалістю 1 година, формування та направлення пакету документів відповідачу та до суду тривалістю 1,5 години, а також представництва позивача в суді без обмеження часу.

Слід зазначити, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем також було долучено до матеріалів справи копії виставленого адвокатом рахунку на оплату від 16.03.2021 року № 01-16/03/21 на суму 10 000,00 грн., платіжного доручення про оплату позивачем вартості означених послуг від 17.03.2021 року № 32 на суму 10 000,00 грн., ордеру від 07.04.2021 року серії АВ № 1012686 на надання адвокатом Синявською Катериною Юріївною правничої (правової) допомоги Фермерському господарству "Золотий колос Поділля", а також свідоцтва від 04.02.2013 року № 811 про право на заняття Синявською Катериною Юріївною адвокатською діяльністю.

Частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд має право за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але лише у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, яка, зокрема встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справ. При цьому, для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (пункт 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23.06.1993 року).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

Водночас, беручи до уваги принцип змагальності, який знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами.

Разом із тим, від Товариства з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, понесених позивачем, у зв`язку із розглядом справи № 910/6049/21, в порядку частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України не надходило. Такого клопотання не було викладено відповідачем і у відзиві на позовну заяву.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката, відповідачем надано не було.

У той же час із доданих до матеріалів справи документів вбачається, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. є підтвердженими.

Відтак, відповідачем не доведено суду належними та допустимим доказами тих обставин, які свідчать про необґрунтованість заявленої позивачем до стягнення суми витрат на оплату послуг адвоката чи про наявність підстав для зменшення розміру таких адвокатських витрат, та які безпосередньо вказані у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (складність справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі вплив вирішення справи на репутацію сторони або публічний інтерес до справи).

Згідно з частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що відповідачем не доведено суду належними та допустимим доказами тих обставин, які свідчать про необґрунтованість заявленої позивачем до стягнення суми витрат на оплату послуг адвоката чи про наявність підстав для зменшення розміру таких адвокатських витрат, зважаючи на те, що фактично понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. є підтвердженими, враховуючи часткове задоволення позовних вимог Фермерського господарства "Золотий колос Поділля" у даній справі, суд дійшов висновку про те, що обов`язок з відшкодування заявлених позивачем витрат у розмірі 9 901,72 грн. покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фермерського господарства "Золотий колос Поділля" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" про стягнення 201 762,34 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Брітіш Петроліум" (02094, місто Київ, вулиця Віскозна, будинок 15, офіс 9; ) на користь Фермерського господарства "Золотий колос Поділля" (24020, Вінницька область, Могилів-Подільський район, село Хоньківці, вулиця Незалежності, будинок 45; ) 193 723 (сто дев`яносто три тисячі сімсот двадцять три) грн. 00 коп. основного боргу, 1 575 (одну тисячу п`ятсот сімдесят п`ять) грн. 67 коп. 3 % річних, 4 480 (чотири тисячі чотириста вісімдесят) грн. 81 коп. інфляційних втрат, 2 996 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто шість) грн. 70 коп. витрат по сплаті судового збору, а також 9 901 (дев`ять тисяч дев`ятсот одну) грн. 72 коп. витрат на оплату професійної правничої допомоги.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 16.06.2021 року.

Суддя В.С. Ломака