ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2021м. ДніпроСправа № 904/2016/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Епірок Україна", м. Київ

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості

Суддя Крижний О.М.

Секретар судового засідання Колісник О.М.

Представники:

Від позивача: Сівовна Ю.В., ордер від 20.05.2021, адвокат

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Епірок Україна" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просить сягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" 2190365,10 грн. - основного боргу, 280135,89 грн. - 3% річних та 426549,57 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладених сторонами договорів з ремонту гірничошахтного обладнання, а саме №636/29, №637/29, №653/29, №655/29 від 31.07.2018, №654/29 від 01.08.2018, №843/27 /37ЕПП, №844/27/38ЕПП від 29.10.2018, №275/29, №276/29 від 01.04.2019, №277/29 від 02.04.2019, №238/33 від 11.04.2019, №554/27 від 12.06.2019, №985/29 від 18.12.2019, №90/29 від 12.06.2019, №985/29 від 18.12.2019, №90/29 від 16.03.2020, №175/33 від 03.03.2020 та договору №788/13/212Е від 28.08.2019 на закупівлю товару. У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань у Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" виникла заборгованість перед позивачем і сторонами 17.01.2020 було укладено графік погашення заборгованості з вересня по грудень 2020 року на загальну суму 14400000,00 грн. Проте, станом на день звернення до суду з даним позовом, відповідачем залишається непогашеною заборгованість у розмірі 6190365,10 грн. за договорами №843/27/37ЕПП від 29.10.2018, №844/27/38ЕПП від 29.10.2018, №90/29 від 16.03.2020.

Відповідач проти позову заперечує, просить в його задоволенні відмовити. Відповідач зазначає, що частково суму основного боргу сплачено. Щодо нарахувань просить їх зменшити зважаючи на їх значний розмір, скрутне матеріальне становище відповідача та те, що відповідача віднесено до переліку стратегічних об`єктів державної власності. Відповідач вважає, що зменшення розміру неустойки у 10 разів буде відповідати засадам добросовісності та справедливості.

Позивачем подані пояснення на позов, у яких вважає, що відповідач у своєму відзиві фактично визнає борг. Проти зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат позивач заперечує, оскільки вказані нарахування виступають способом захисту немайнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника. Позивач зазначає, що він не заявляє до стягнення штрафні санкції такі як пеня чи штраф, які відповідно до ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України можуть бути зменшені.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає, що позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про понесення позивачем збитків і зв`язку із простроченням оплати за договорами, також просить врахувати те, що підприємство відповідача віднесено до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, тому просить зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат у десять разів. Також відповідач подає копії балансу (звіту про фінансовий стан) на 31.12.2020, звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) за 2020 рік, проміжну виписку за період з 13.04.2021 по 13.04.2021, поточну інформацію по рахункам.

Позивачем подані письмові пояснення, у яких зазначає, що наявні у справі графіки платежів від 17.01.2020 та від 20.08.2020 є документами, у яких відповідач сам запропонував такий графік погашення заборгованості перед позивачем без прив`язки до конкретного договору. Додатковим підтвердженням того, що ідея об`єднати всі заборгованості в одну суму була ініціативою відповідача є лист відповідача №28-03/2650 від 23.04.2021, в якому відповідач пропонував новий графік погашення заборгованості без розподілу сум по конкретному договору. Тому позивач не вважає дані графіки узгодженням нового строку виконання зобов`язань відповідачем за договорами. Доказом того, що визначена у даному позові заборгованість залишилася несплаченою саме за вказаними у позові договорами (№843/27/37ЕПП від 29.10.2018, №844/27/38ЕПП від 29.10.2018 та №90/29 від 16.03.2020) є акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.11.2020 по 01.04.2021, у якому відповідач погодився із кредиторською заборгованістю.

Позивачем також подані пояснення, у яких зазначає, що відповідачем 21.05.2021 сплачено 2000000,00 грн., отже непогашений основний борг складає 190365,10 грн.

Від відповідача надійшли письмові у яких зазначає, що після проведеної звірки (за період з 01.04.2021 по 31.05.2021) залишок основного боргу становить 190 365,10 грн. Відповідач також зазначає про неправильність розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, оскільки їх слід нараховувати по кожному акту виконаних робіт, за яким не було оплати із врахуванням часткових оплат.

Також відповідачем неодноразово подавались клопотання про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2021 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 10.06.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача (у попередньому судовому засіданні), дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин укладення договорів на виконання робіт з ремонту гірничошахтного обладнання та договору про закупівлю товарів, строк дії договорів, наявність заборгованості відповідача перед позивачем за укладеними договорами, обставини підписання графіку погашення заборгованості №1, залишок заборгованості відповідача перед позивачем.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Епірок Україна" (виконавець) та Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (замовник) укладено договори на виконання робіт з ремонту гірничошахтного обладнання, а саме: №636 від 31.07.2018, №637/29 від 31.07.2018, №653/29 від 31.07.2018, №655/29 від 31.07.2018, №654/29 від 01.08.2018, №843/27/ЕПП від 29.10.2018, №844/27/38ЕПП від 29.10.2018, №275/29 від 01.04.2019, № 276/29 від 01.04.2019, №277/29 від 02.04.2019, №238/33 від 11.04.2019, №544/27 від 12.06.2019, №985/29 від 18.12.2019, №90/29 від 16.03.2020, №175/33 від 03.03.2020.

Також між Товариством з обмеженою відповідальністю "Епірок Україна" та Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" укладено договір №788/13/212Е від 28.08.2019 про закупівлю товарів.

У зв`язку із неналежним виконання Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" своїх зобов`язань 17.01.2020 сторонами укладено Графік погашення заборгованості №1 (а.с.233, т.1), яким передбачено наступні строки оплати заборгованості:

- січень 2020 року 4000000,00 грн.;

- лютий 2020 року 4000000,00 грн.;

- березень 2020 року 4000000,00 грн.;

- квітень 2020 року 4000000,00 грн.;

- травень - 4026279,39 грн.

Всього 20029279,39 грн.

Сторонами також погоджено графік погашення заборгованості №1 від 17.01.2020 (а.с.235, т.1), яким передбачено наступні строки оплати заборгованості:

- вересень 2020 року 4000000,00 грн.;

- жовтень 2020 року 4000000,00 грн.;

- листопад 2020 року 3200000,00 грн.;

- грудень 2020 року 3200000,00 грн.

Всього 14400000,00 грн.

Позивач зазначає, що відповідач порушив умови оплати, визначені графіком погашення заборгованості, заборгованість відповідача перед позивачем складає 6190365,10 грн. за наступними договорами: №843/27/37ЕПП від 29.10.2018 у сумі 2224996,58 грн., №844/27/38ЕПП від 29.10.2018 у сумі 2955541,17 грн. та №90/29 від 16.03.2020 у сумі 1009827,35 грн.

Так, за умовами договору №843/27/37ЕПП від 29.10.2018 та додатковими угодами №1 від 28.12.2018 та №2 від 17.07.2019 позивач зобов`язався виконати на користь відповідача роботи з відновлення навантажувальної машини ST-3.5 с/н НОМЕР_1 . Вартість виконаних робіт 5133042,07 грн. (п.3.1 договору в редакції додаткової угоди №2 від 17.07.2019 до договору). Умови оплати: передоплата 50%. Остаточний розрахунок при наявності оформленого та підписаного відповідним чином акту виконаних робіт, з відстрочкою платежу протягом 30 календарних днів (п.4.2 договору).

09.08.2019 сторонами підписано акт виконаних робіт на підставі договору №843/27/37ЕПП від 29.10.2018 на суму 5061404,78 грн. (а.с.108-118).

За умовами договору №844/27/38ЕПП від 29.10.2018 та додатковими угодами №1 від 28.12.2018 та №2 від 17.07.2019 позивач зобов`язався виконати на користь відповідача роботи з відновлення бурової установки Rocket Boomer 281 с/н AVO05А177. Вартість виконаних робіт 6574925,89 грн. (п.3.1 договору в редакції додаткової угоди №2 від 17.07.2019 до договору). Умови оплати: передоплата 50%. Остаточний розрахунок при наявності оформленого та підписаного відповідним чином акту виконаних робіт, з відстрочкою платежу протягом 30 календарних днів (п.4.2 договору).

06.08.2019 сторонами підписано акт виконаних робіт на підставі договору №844/27/37ЕПП від 29.10.2018 на суму 6574925,60 грн. (а.с.119-123).

За умовами договору №90/29 від 16.03.2020 позивач зобов`язався виконати на користь відповідача роботи з ремонту та технічного обслуговування техніки Epіroc, а саме шахтного навантаження ST-2D. Вартість виконаних робіт 1499000,00 грн. (п.3.1 договору). Розрахунок за виконані роботи замовник здійснює за фактом виконання робіт та за наявності оформленого та підписаного сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт на протязі 20 календарних днів від дати підписання акту здачі-приймання виконаних робіт (п.4.2 договору).

27.03.2020 сторонами підписано акт виконаних робіт на підставі договору №90/29 від 16.03.2020 на суму 1086898,94 грн. (а.с.124).

Як вбачається з умов договору, строк оплати за договором:

- №843/27/37ЕПП від 29.10.2018 настав 09.09.2019 (08.09.2019 неділя вихідний день).

- №844/27/38ЕПП від 29.10.2018 настав 05.09.2019

- №90/29 від 16.03.2020 настав 15.03.2020

Разом з цим, відповідач після звернення позивача з позовом до суду 23.04.2021 сплатив на користь позивача 4000000,00 грн.

Позивач звернувся із заявою про зменшення та збільшення позовних вимог (вх.№21823/21 від 29.04.2021), в якій просив просить стягнути з відповідача залишкову частину заборгованості у розмірі 2190365,10 грн., 3% річних у розмірі 280135,89 грн. та інфляційні втрати 426549,57 грн.

21.05.2021 відповідачем сплачено на користь позивача 2000000,00 грн. про що позивач зазначає у письмових поясненнях від 25.05.2021.

Таким чином, після звернення позивача з позовом до суду та після зменшення розміру позовних вимог відповідач погасив суму основного боргу в розмірі 2000000,00 грн.

Відповідно до 2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Пунктом 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З матеріалів справи вбачається, що після звернення позивача з позовом до суду (після подання заяви про зменшення позовних вимог) відповідачем погашено частину основного боргу у розмірі 2000000,00 грн.

Отже, між сторонами врегульовані спірні питання щодо оплати суми основного боргу.

Сплата заборгованості під час розгляду справи є підставою для закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 2000000,00 грн. у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Доказів оплати залишкової частини заборгованості у розмірі 190365,10 грн. відповідач не надав, доводи, наведені позивачем в обґрунтування позову, не спростував. У письмових поясненнях від 10.06.2021 відповідач підтвердив наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 190365,10 грн.

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням суд доходить висновку, що надані позивачем докази в підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем є більш вірогідними порівняно з доказами наданими відповідачем.

Враховуючи, що строк оплати за договорами настав, розрахунок суми боргу позивачем здійснено правильно, тому вимога про стягнення основного боргу у розмірі 190365,10 грн. підлягає задоволенню.

Крім основного боргу позивач заявив до стягнення 3% річних у розмірі 280135,89 грн. та інфляційні втрати у розмірі 426549,57 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за загальний період з 06.09.2019 по 10.02.2021 та інфляційні втрати з вересня 2019 по січень 2021 року.

Перевіркою правильності розрахунку 3% річних помилок не виявлено.

Щодо нарахування інфляційних втрат суд зазначає наступне.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

З огляду на правові висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у пункті 25 мотивувальної частини цієї постанови, про те, що якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова нараховується в залежності від математичного округлення часу прострочення у неповному місяці, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від правових висновків, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18 та від 17.10.2018 у справі №916/1883/16, про те, що якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до боржника (відповідача) відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат, судом виявлено, що позивачем не враховано даної правової позиції, та за договором №843/24/37ЕПП здійснено нарахування інфляційних втрат за жовтень 2019 року на суму боргу 3617451,16 за період з 09.10.2019 по 17.10.2019, тобто за 8 днів. Після часткових оплат у жовтні 2019 року сума боргу складала 2767451,16 грн., отже, вказана сума і підлягала індексуванню у даному періоді. Відтак, вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню у розмірі 420599,57 грн.

Щодо зменшення нарахувань суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зробила наступні висновки.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Суд вважає за необхідне зменшити розмір 3% річних, що підлягає стягненню, з наступних підстав.

Як зазначено судом вище, сторонами попередньо погоджувалися графіки погашення заборгованості, в яких було поетапне відстрочення платежів. Суд звертає увагу, що підписання даних графіків не можна вважати дією, що не має правових наслідків, як вважає позивач. У той же час, оскільки ідентифікувати у які періоди згідно графіків повинна сплачуватися саме заборгованість, що є предметом спору неможливо, то суд вважає за можливе розцінити дану обставину як виключну, що дає підстави для зменшення розміру 3% річних. Також, відповідач протягом розгляду даної справи переважну частину заборгованості з основного боргу сплатив, а отже він не ухиляється від виконання зобов`язання. Відповідач є державним підприємством та має стратегічне значення для держави. Подані документи звітності вказують на складне фінансове становище. Враховуючи викладене, суд вважає дані обставини винятковими, що дають підстави для зменшення 3% річних до 195095,12 грн.

За викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 806059,79 грн., з яких 190365,10 грн. - основний борг, 195095,12 грн. - 3% річних, 420599,57 грн. - інфляційні втрати.

При розподілі сум судового збору суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки та відсотків річних покладається на відповідача без урахування зменшення цих сум.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 13366,51 грн.

Позивач, у заяві про зменшення та збільшення позовних вимог просив повернути з державного бюджету судовий збір.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи.

Оскільки позивач зменшив розмір позовних вимога на 4000000,00 грн. та в частині основного боргу в розмірі 2000000,00 грн. провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю предмета спору, судовий збір в розмірі 90000,00 грн., сплачений на підставі платіжного доручення №15765 від 18.02.2021 підлягає поверненню з державного бюджету.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За частиною 6 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У разі необхідності у резолютивній частині також вказується про: призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат (п.5 ч.6 ст. 238 ГПК України).

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч.2 ст. 221 ГПК України).

В позовній заяві позивачем зазначено попередній (орієнтовний) розмір на професійну правничу допомогу - 120000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 2000000,00 грн.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Епірок Україна" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості в іншій частині задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, буд.2, ідентифікаційний код 14309787) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Епірок Україна" (04073, м. Київ, пр. Степана Бандери, 9, корп.3, ідентифікаційний код 34818882) основний борг у розмірі 190365,10 грн. (сто дев`яносто тисяч триста шістдесят п`ять грн. 10 коп. ), 3% річних у розмірі 195095,12 грн. (сто дев`яносто п`ять тисяч дев`яносто п`ять грн. 12 коп.), інфляційні втрати у розмірі 420599,57 грн. (чотириста двадцять тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять грн. 57 коп.), судовий збір у розмірі 13366,51 грн. (тринадцять тисяч триста шістдесят шість грн. 51 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Епірок Україна" (04073, м. Київ, пр. Степана Бандери, 9, корп.3, ідентифікаційний код 34818882) з державного бюджету України судовий збір у розмірі 90 000,00 грн. (дев`яносто тисяч грн. 00 коп.), перерахований згідно платіжного доручення №15765 від 18.02.2021, оригінал якого міститься в матеріалах справи, про що видати ухвалу.

Наказ та ухвалу видати після набрання рішенням законної сили.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 17.06.2021 о 15:30 год., яке відбудеться у приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області в режимі відеоконференції (каб.3-409) за адресою: 49027, м. Дніпро, вул. В.Винниченка,1.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду безпосередньо або через Господарський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.06.2021

Суддя О.М. Крижний