ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09 червня 2021 року Справа № 903/192/21

за позовом Приватного акціонерного товариства Соціальна сфера

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Інтернетдевелс Фемелі

про стягнення 245700 грн неустойки,

Суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Коритан Л.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Олейник І. Ю., адвокат, договір від 01.10.2019, ордер серія АС №1016500 від 16.03.2021;

від відповідача: Денисюк М. О., директор, наказ №01 від 13.03.2017.

Суть спору: Приватне акціонерне товариство Соціальна сфера звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Інтернетделевелс Фемелі про стягнення 245700 грн (з урахуванням заяви зменшення розміру позовних вимог від 27.04.2021) неустойки за договором оренди нерухомого майна від 03.04.2017 через несвоєчасне повернення орендованого майна.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 22.03.2021 справу № 903/130/21 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання було призначено на 14.04.2021.

08.04.2021 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву № 29/03 від 29.03.2021, в якому відповідач зазначає, що заявлений позов є необґрунтованим та безпідставним. Відповідач вважає, що факт протиправного користування в період з 01.04.2020 по 15.02.2021 відсутній. Зауважує, що відповідач не перешкоджав позивачу у доступі до приміщень, сплачував орендну плату. З 01 квітня 2020 року ПрАТ Соціальна Сфера протиправно та без попередження відключила електропостачання в приміщення, що є предметом договору та ніяк не реагувала на звернення ТОВ Інтернетдевелс Фемелі щодо поновлення електропостачання. Дана обставина унеможливила звільнення приміщення та подальше його нормальне використання, зокрема через те, що відповідач не міг підключити електроінструмент для розбірки меблів, а також копіювання даних, які містилися на серверних установках, які знаходилися у виробничих приміщеннях.

12.04.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, в якій позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує, відзиву на позов не отримував, просить суд стягнути із відповідача судові витрати в розмірі 10212 грн., з них: 4212 грн. судового збору та 6000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

В судовому засіданні 14.04.2021 було оголошено перерву до 12.05.2021.

28.04.2021 на адресу суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог до суми 245700 грн., яка була прийнята 12.05.2021 судом, з врахуванням чого з подальшому вирішується спір.

В судовому засіданні 12.05.2021 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 19.05.2021.

19.05.2021 у судовому засіданні суд ухвалив на місці задовольнити клопотання відповідача та відклав розгляд справи по суті на 09.06.2021.

У судовому засіданні 09.06.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги(з врахуванням зменшення позовних вимог), просив суд позов задовольнити.

У судовому засіданні 09.06.2021 представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, подав письмові пояснення, у задоволенні позову просив відмовити.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору, -

встановив:

03.04.2017 між Приватним акціонерним товариством Соціальна сфера (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Інтернетдевелс Фемелі (орендар) було укладено Договір № б/н від 03.04.20217 (далі-Договір) (а.с. 5-8).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування (оренду) виробничі приміщення загальною площею 585,0 кв.м., що розташовані за адресою: м. Луцьк, вул. Боженка, 34а.

У п. 1.2 Договору сторони встановили, що в рамках цього Договору орендодавець передає орендарю в користування частину земельної ділянки, яка знаходиться у власності орендодавця та призначена для обслуговування приміщення, в якому знаходиться майно. Орендар використовуватиме орендовану частину земельної ділянки для обслуговування майна. Вартість оренди частини земельної ділянки включається у загальну вартість оренди, визначеної пунктом 3.1. цього договору. Площа земельної ділянки, яка орендується орендарем за цим договором становить 52 кв.м.

Відповідно до п. 9.2 Договору строк оренди починає відлік з моменту передачі майна в оренду згідно з п. 2.2 Договору Сторони уклали даний Договір строком на 2 роки 361 день. Даний договір діє до 31.03.2020. Сторони домовились, що у випадку якщо протягом 14-ти днів до моменту закінчення строку дії Договору одна із сторін не повідомить іншу сторону про намір припинити дію Договору, то цей Договір вважатиметься пролонгованим на той самий строк і на тих самих умовах.

Згідно п. 1.3 Договору оренди сторони погодили, що майно, що передається в оренду за цим Договором буде використовуватись орендарем як колокейшн (коворкінг) центр для спеціалістів у галузі інформаційних технологій. Майно (приміщення) передається в оренду та повертається орендодавцю після закінчення строку дії цього Договору на підставі Акту прийому-передачі, в якому зазначається перелік (склад) переданого в оренду майна.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України( далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст. 144 Господарського кодексу України (далі - ГК України), майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Відповідно до 1 ч. ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Передбачені статтею 785 ЦК України наслідки пов`язані з моментом припинення договору оренди (найму).

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Водночас, неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Отже, законодавством, що регулює орендні правовідносини, встановлено можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди.

Для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 26.02.2020 по справі № 910/4391/19 суд висловив позицію, що для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України. Тобто судам необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

До предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, входять обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 02.09.2014 у справі №3-85гс14, а також Касаційний господарський суд у складі об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 13.12.2019 у справі №910/20370/17.

Як встановлено судом термін дії договору оренди закінчився 31.03.2020.

Однак, відповідач, не повернув орендоване майно шляхом підписання акту приймання-передачі згідно умов Договору та не звільнив займане приміщення.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Волинської області по справі № 903/458/20, де брали участь ті самі особи, що у даній справі, позов Приватного акціонерного товариства Соціальна Сфера задоволено повністю; усунено перешкоди в користуванні Приватним акціонерним товариством Соціальна Сфера нерухомим майном - виробничими приміщеннями загальною площею 585 м.кв., що знаходяться в місті Луцьку по вулиці Боженка, 34А, шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю Інтернетдевелс Фемелі; усунено перешкоди в користуванні Приватним акціонерним товариством Соціальна Сфера нерухомим майном - земельною ділянкою площею 52 м. кв., що знаходиться в місті Луцьку по вулиці Боженка, 34А, шляхом її звільнення від майна Товариства з обмеженою відповідальністю Інтернетдевелс Фемелі.

Рішення Господарського суду Волинської області у справі №903/458/20, залишене без змін Постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 22.12.2020, набрало законної сили 22.12.2020(а.с. 9-12).

Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначеною постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 у справі №903/458/20, яка міститься у вільному доступі за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/93780908 встановлено, що позивач у відповідності до норм чинного законодавства надіслав свої заперечення щодо поновлення договору оренди на новий строк до закінчення терміну дії договору, а тому договір оренди є припиненим з 31.03.2020 та відповідач був зобов`язаний повернути об`єкт оренди за Актом здачі-приймання.

Відповідно до укладеного 15 лютого 2021 року між ПрАТ «Соціальна Сфера» та ТОВ "Інтернетдевелс Фемелі" акту прийому-передачі нерухомого майна до договору оренди від 03 квітня 2017 року, відповідач повернув орендоване майно 15 лютого 2021 року.

Тобто, ТОВ "Інтернетдевелс Фемелі" користувався майном позивача в період з 01 квітня 2020 року по 15 лютого 2021 року - 10,5 місяців.

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи та не заперечуються відповідачем.

Крім того, у підтвердження факту користування приміщенням відповідач подав акти виконаних робіт за період з квітня 2020 року по лютий 2021 року (а.с. 29-34).

Відповідно до п. 3.1. Договору оренди від 03.04.2017 орендна плата по договору становить 14040 грн. з ПДВ за один місяць, а без ПДВ -11700 грн.

Суд, перевіривши розрахунок неустойки за заявлений період: з 01.04.2020 по 15.02.2021, прийшов висновку, що остання підставна та підлягає стягненню із відповідача в повному обсязі в сумі 245700 грн.

Відносно заперечень відповідача, викладених у відзиві, суд зазначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за договором припиняються виконанням, проведеним належним чином. Договір оренди від 03.04.2017 недійсним судом не визнавався і зобов`язання відповідача негайно повернути орендоване майно після закінчення дії договору не було виконано.

Щодо тверджень відповідача про різне розуміння пункту 9.2. Договору (припинення чи пролонгація договору), суд звертає увагу відповідача, що предметом розгляду справи № 903/458/20 було усунення перешкод в користуванні майном і звернення позивача з позовом до суду про усунення перешкод в користуванні майном не позбавило відповідача обов`язку виконувати належним чином взяті на себе зобов`язання згідно з договором оренди, зокрема, повернути майно після закінчення дії договору - 31.03.2020. Крім того, відповідач не звертався з позовом до суду про тлумачення змісту правочину через його інше розуміння. Заперечення відповідача щодо відсутності вини відповідача у неповерненні орендованого майна через відключення в приміщеннях, що позбавило їх можливості підключити електроінструменти для розбірки меблів, а також копіювання даних, що містились на серверних установках, які знаходились у виробничих приміщеннях, відхиляються судом з огляду на відсутність доказів на підтвердження вчинення орендарем належних заходів (їхнього бажання) щодо повернення орендодавцю предмета оренди. Більше того, позивач саме через відсутність добровільного повернення об`єкта оренди і звертався за захистом до суду для його примусового виконання та звільнення об`єкта оренди. На переконання суду, орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, проте умисно свого обов`язку не виконав.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи пояснення та докази сторін, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 245700 грн. неустойки за період з 01.04.2020 по 15.02.2021.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 3685,50 грн. судового збору.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг).

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу представником позивача подано до суду договір про надання правової допомоги від 01.10.2019, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 421 від 25.06.2009, копію посвідчення № 33, ордеру серія АС № 1016500 від 16.03.2021, платіжне доручення №650 від 05.04.2021 на суму 6000 грн., акт виконаних робіт від 12.04.2021.

За умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не надання іншою стороною доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, у тому числі спростування правильності відповідних розрахунків, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 № 925/1137/19.

За таких обставин, враховуючи що позовні вимоги були задоволені повністю, беручи до уваги, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, докази їх фактичної оплати, суд вважає достатніми для підтвердження факту понесення позивачем судових витрат, пов`язаних із наданням адвокатом правничої допомоги на суму 6000 грн. і є співмірними із складністю справи, обсягом та часом роботи адвоката, не надання відповідачем доказів невідповідності заявлених позивачем до відшкодування витрат критеріям співмірності, у тому числі спростування правильності відповідних розрахунків, суд дійшов висновку, що судові витрати позивача, що складаються із витрат на правову допомогу адвоката в сумі 6000 грн. відповідно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Інтернетдевелс Фемелі (Волинська область, м. Горохів, вул. Чкалова, 2, ) на користь Приватного акціонерного товариства Соціальна сфера (Волинська область, м. Луцьк, вул. Боженка, 34-А, код 21750874) 245700 грн. (двісті сорок п`ять тисяч сімсот гривень 00 коп.) неустойки, 3685,50 грн. (три тисячі шістсот вісімдесят п`ять гривень 50 коп.) судового збору, 6000 грн. (шість тисяч гривень 00 коп.) витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

17.06.2021

Суддя А. С. Вороняк