РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.05.2021Справа № 910/20773/20
Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» (01010, місто Київ, ХРЕСТОВИЙ ПРОВУЛОК, будинок 2, офіс 405; ідентифікаційний код 39039648)

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ НАЗАРІВСЬКА, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» (01032, КИЇВСЬКА область, ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ район, місто КИЇВ, вулиця ЖИЛЯНСЬКА, будинок 108-А; ідентифікаційний код 26251923)

про стягнення 79 063,51 грн,

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» про стягнення 79 063,51 грн, з яких 9 816,83 грн три проценти річних та 69 246,68 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 53-129-01-19-01772 від 15.02.2019 в частині своєчасності оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/20773/20 та ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

18.01.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує заявлений позивачем розмір інфляційних втрат, посилаючись на те, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань. Щодо інших вимог позивача відзив заперечень не містить.

05.02.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягає на правильності здійсненого розрахунку інфляційних втрат.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.02.2019 між Державним підприємством «Національна Атомна Енергогенеруюча Компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» (постачальник) укладено договір №53-129-01-19-01772 (надалі - договір), за умовами п.1.1 якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у договорі, поставити світлі нафтопродукти, виробництва ВАТ «Мозирський НПЗ», РБ, ВАТ «Нафтан», АТ «Сизранський НПЗ», РФ, Філія ПАТ АНК «Башнефть», «Башнефть - Уфанефтехим» РФ для потреб ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Згідно з п. 1.2 договору найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в специфікації (далі - специфікація), яка є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.1, 3.2 договору сума договору складає 3 652 157,41 грн., у тому числі ПДВ 20% - 608 692,90 грн. Ціна за одиницю продукції встановлена в національній валюті України і зазначена в Специфікаціях.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 договору покупець сплачує вартість продукції за ціною, зазначеною в специфікаціях, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника. Оплата поставленої продукції за специфікаціями здійснюється покупцем за кожну партію, що поставляється протягом 10 робочих днів від дати підписання акта приймання - передачі поставленої продукції.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що строк поставки продукції зазначений в специфікації. За погодженням з покупцем (вантажоодержувачем) допускається поставка партіями.

Відповідно до п. 5.4 договору датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача.

Згідно з п. 6.1.1, 6.1.2 договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції; приймати поставлену продукцію у відповідності до умов договору.

Відповідно до п. 6.3.1. договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку продукції у строки, встановлені договором.

Відповідно до п. 6.4.1 договору постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлену продукцію.

Відповідно до п. 7.1 договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та договором.

Відповідно до п. 10.1. договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині оплати за поставлену продукцію, до повного розрахунку. Стосовно виконання гарантійних зобов`язань постачальника, передбачених договором, договір діє до закінчення строку дії гарантії на продукцію.

Відповідно до п. 10.3 договору закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії, та виконання діючих зобов`язань.

Додатком №1 (Специфікацією № 1) до договору визначено найменування, вартість та термін поставки продукції. Загальну вартість продукції визначено в розмірі 3 652 157,41 грн. в т.ч. ПДВ. Максимальне допустиме відхилення фактичних показників загальної кількості від зазначеної у Специфікації в меншу сторону, згідно Специфікації № 1, становить 5%.

Згідно наявних у матеріалах справи актів приймання-передачі ТМЦ №№ 924, 920 від 25.02.2019, № 951 від 26.02.2019, №№ 983, 985 від 27.02.2019 позивач поставив, а відповідач прийняв продукцію вартістю 3 627 382,17 грн.

Отже, в силу умов п. 4.1, 4.2 договору та беручи до уваги дати підписання сторонами договору актів приймання-передачі ТМЦ, оплата продукції підлягала здійсненню у такі строки: за актами №№ 924, 920 від 25.02.2019 - до 12.03.2019, за актом № 951 від 26.02.2019 - до 13.03.2019, за актами №№ 983, 985 від 27.02.2019 - до 14.03.2019.

Як вбачається з інформації про надходження коштів на рахунок позивача та не заперечується відповідачем, оплату за названими актами приймання-передачі було здійснено відповідачем 16.04.2019.

07.11.2019 позивач направив відповідачу претензію з вимогою сплатити протягом 3% річних та інфляційні збитки за несвоєчасну оплату продукції, згідно розрахунку наведеного у претензії.

Посилаючись на порушення відповідачем строків оплати продукції, які визначені умовами договору, позивач заявив до стягнення з відповідача нараховані на підставі ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційні втрати, які є предметом судового контролю у даній справі.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 175 ГК України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладений між сторонами договір від 19.02.2019 №53-129-01-19-01772 є договором про поставку та є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 ГК України, статей 11, 202, ЦК України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав умови договору з поставки відповідачу продукції, що підтверджується актами приймання-передачі ТМЦ №№ 924, 920 від 25.02.2019, № 951 від 26.02.2019, №№ 983, 985 від 27.02.2019.

У силу умов п. 4.1, 4.2 договору та беручи до уваги дати підписання сторонами договору актів приймання-передачі ТМЦ, строк оплати за отриманий товар є таким що настав: за актами №№ 924, 920 від 25.02.2019 - до 12.03.2019, за актом № 951 від 26.02.2019 - до 13.03.2019, за актами №№ 983, 985 від 27.02.2019 - до 14.03.2019.

Проте відповідач здійснив оплату продукції 16.04.2019, що є порушенням обумовленого сторонами строку.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати продукції, є порушенням умов договору, як наслідок є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку трьох процентів річних, суд дійшов висновку, що останній є арифметично правильним, а позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19 висловлено правову позицію щодо методики розрахунку інфляційних втрат, на застосуванні якої також наполягає позивач:

«Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.».

Дослідивши розрахунок втрат від інфляції, здійснений позивачем, Суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог в цій частині у розмірі 55 984,91 грн, оскільки враховуючи здійснення оплати відповідачем 16 квітня, обґрунтованим є розрахунок інфляційної складової з урахуванням цього повного місяця.

Однак враховуючи граничні строки оплати продукції - 12.03.2019, 13.03.2019 та 14.03.2019, а також те, що прострочення виконання грошового зобов`язання починає перебіг з 13.03.2019, 14.03.2019 та 15.03.2019, відповідно прострочка, що виникла 15.03.2019 є такою що дорівнює половині місяця, внаслідок чого інфляційна складова боргу за такий неповний місяць не підлягає врахуванню.

В той же час, періоди прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем були визначені правильно, до яких не було включено день фактичної сплати суми заборгованості, що спростовує твердження відповідача, наведені у відзиві.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статями 74, 76-80, 129, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» про стягнення 79 063,51 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ НАЗАРІВСЬКА, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» (01032, КИЇВСЬКА область, ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ район, місто КИЇВ, вулиця ЖИЛЯНСЬКА, будинок 108-А; ідентифікаційний код 26251923) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Манго-Груп» (01010, місто Київ, ХРЕСТОВИЙ ПРОВУЛОК, будинок 2, офіс 405; ідентифікаційний код 39039648) 65 801,74 грн (шістдесят п`ять тисяч вісімсот одна гривня 74 копійки), з яких 9 816,83 грн (дев`ять тисяч вісімсот шістнадцять гривень 83 копійки) - три проценти річних та 55 984,91 грн (п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 91 копійка) - інфляційних втрат, а також 1 749,41 грн. (одна тисяча сімсот сорок дев`ять гривень 41 копійка) судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 11.06.2021.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ