ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

18 червня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/290/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України

на рішення Господарського суду Одеської області від 30.10.2020, прийняте суддею Петренко Н.Д., м. Одеса, повний текст складено 09.11.2020,

у справі №916/290/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерім Сервіс"

до відповідача: Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

-Міністерства охорони здоров`я України;

-Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації;

-Фонду державного майна України

про зобов`язання продовжити дію договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.10.2020 у справі №916/290/20 (суддя Петренко Н.Д.) відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерім Сервіс" до Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерства охорони здоров`я України, Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації і Фонду державного майна України про зобов`язання продовжити дію договору оренди; судові витрати покладено на позивача.

Не погодившись з вищенаведеним рішенням місцевого господарського суду, Державний заклад "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України звернувся з апеляційною скаргою.

Між тим, звертаючись з апеляційною скаргою з пропуском встановленого процесуальним законом строку на її подання, скаржником не було зазначено поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 30.10.2020 у справі №916/290/20 з наданням доказів, що їх підтверджують, а також не подано доказів сплати судового збору у передбачених чинним законодавством порядку і розмірі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 у справі №916/290/20 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху; апелянту встановлено строк для усунення недоліків його апеляційної скарги: 10 днів з дня вручення даної ухвали.

В межах встановленого судом апеляційної інстанції строку Державний заклад "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України надав до апеляційного господарського суду заяву №01-05/244 від 16.06.2021 (вх.№2320/21/Д2 від 17.06.2021) про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано, зокрема, квитанцію №ПН2127 від 16.06.2021 про сплату 3153 грн судового збору за подання вказаної апеляційної скарги.

В силу частини другої статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до вказаної норми суд апеляційної інстанції перевірив зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України та встановив факт зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, перерахованого Державним закладом "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України за подання апеляційної скарги у даній справі.

Отже, апелянтом сплачено судовий збір у встановленому порядку і розмірі.

Водночас зі змісту заяви №01-05/244 від 16.06.2021 (вх.№2320/21/Д2 від 17.06.2021) вбачається, що скаржником заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 30.10.2020 у справі №916/290/20.

В обґрунтування вищенаведеного клопотання апелянт повторно зазначає про те, що у період з 28.10.2020 по 18.11.2020 директор відповідача Булгару І.І. перебував у щорічній відпустці, між тим наприкінці відпустки останній захворів, у зв`язку з чим з 19.11.2020 перебував на лікарняному, а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. В подальшому Міністерство охорони здоров`я 30.11.2020 припинило роботу ОСОБА_1 на посаді директора Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України з 25.11.2020 та лише 16.02.2021 призначило на вказану посаду ОСОБА_2 , проте остання не мала можливості звернутися з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення місцевого господарського суду, оскільки вона поступово та частково ознайомлювалася зі станом справ відповідача, адже відповідні справи їй належним чином не передавалися, тим більше, що у період з 02.11.2020 до 04.03.2021 у закладі відповідача був встановлений простій. Скаржник також наголошує на тому, що передача справ та документації відповідача за актом приймання-передачі ОСОБА_3 , яка тимчасово виконувала обов`язки директора Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України після смерті ОСОБА_1 та до призначення на посаду директора ОСОБА_2 , не відбулася, при цьому остання з 30.11.2020 працювала у дистанційному режимі.

На підтвердження викладеного скаржником до заяви №01-05/244 від 16.06.2021 (вх.№2320/21/Д2 від 17.06.2021) додано копії наказу директора Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України №61-В від 15.10.2020 "Про відпустки", листка непрацездатності ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , свідоцтва про смерть ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 26.11.2020, наказів Міністерства охорони здоров`я України №59-о від 30.11.2020 "Про припинення роботи ОСОБА_1 " та №58-о від 30.11.2020 "Про покладення обов`язків", наказу т.в.о директора Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України №01-01/102-Адм від 30.11.2020 "Про дистанційну роботу т.в.о директора ОСОБА_3 ".

Розглянувши клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження, викладене апелянтом у заяві №01-05/244 від 16.06.2021 (вх.№2320/21/Д2 від 17.06.2021), колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було би несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Отже, поновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку учасником справи і лише сам факт звернення з відповідним клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду поновити цей строк.

Відповідно до наказу директора Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України №61-В від 15.10.2020 "Про відпустки" ОСОБА_1 як лікарю-терапевту за внутрішнім сумісництвом та як директору вказаного закладу надано відпустку з 28.10.2020 по 18.11.2020, при цьому на період відпустки останнього з 28.10.2020 по 18.11.2020 виконання обов`язків директора покладено на медичного директора ОСОБА_3 .

З наданих скаржником копії листка непрацездатності ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 та свідоцтва про смерть ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 26.11.2020 вбачається, що з 19.11.2020 останній перебував на лікарняному, а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Міністерство охорони здоров`я України наказом №59-о від 30.11.2020 припинило роботу ОСОБА_1 на посаді директора Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України з 25.11.2020 у зв`язку зі смертю, а наказом №58-о від 30.11.2020 поклало виконання обов`язків директора відповідача з 25.11.2020 до призначення нового директора даного закладу у встановленому законодавством порядку на ОСОБА_3

Наказом т.в.о директора Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України Серафімової Е.В. №01-01/102-Адм від 30.11.2020 для останньої було впроваджено дистанційний режим роботи з 30.11.2020.

В подальшому відповідно до витягу з наказу Міністерства охорони здоров`я України №6-о від 16.02.2021 про призначення ОСОБА_2 директором Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" з 16.02.2021 медичному директору відповідача ОСОБА_3 було доручено передати новому директору ОСОБА_2 справи Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова".

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що жодної переконливої причини неможливості подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 30.10.2020 у справі №916/290/20 виконуючим обов`язки директора Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Серафімовою Е.В. у період до призначення нового директора відповідача (тобто до 16.02.2021), як і причин неподання останньої директором ОСОБА_2 у період з 16.02.2021 до 31.05.2021 скаржником не наведено.

Твердження скаржника про те, що ОСОБА_3 з 30.11.2020 працювала у дистанційному режимі колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки апелянтом жодним чином не конкретизовано, яким чином здійснення повноважним керівником відповідача своїх трудових обов`язків дистанційно унеможливило своєчасне подання апеляційної скарги Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України на рішення Господарського суду Одеської області від 30.10.2020 у справі №916/290/20.

Доводи апелянта про непроведення належної процедури передачі справ та документації Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України спочатку ОСОБА_3 , а в подальшому і ОСОБА_2 апеляційним господарським судом оцінюються критично, оскільки зміна керівника юридичної особи та труднощі в організації своєчасного виконання її працівниками своїх професійних обов`язків, зокрема, щодо належної передачі документації та справ такої юридичної особи, є виключно проблемою внутрішньої організації роботи даного закладу, а тому зазначені скаржником підстави не є тими обставинами, які перешкоджають оскаржити судове рішення в найкоротший строк, тим більше, що Міністерство охорони здоров`я України доручило посадовим особам відповідача здійснити відповідну передачу справ своїм наказом, який був прийнятий ще 16.02.2021.

Крім того, Південно-західний апеляційний господарський суд зауважує на тому, що сам по собі факт подання стороною клопотання про поновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки вказане клопотання з огляду на приписи процесуального закону повинно містити обґрунтування поважності пропуску такого строку, а за необхідності з посиланням на відповідні докази, які подаються до господарського суду на загальних підставах.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що у період з 02.11.2020 до 04.03.2021 у закладі відповідача був встановлений простій, є необґрунтованим, адже на підтвердження вказаної обставини Державним закладом "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України не подано жодного доказу.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11.09.1997 (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 29.10 2010 у справі "Устименко проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".

Європейський суд з прав людини в рішенні від 13.03.2018 у справі "Кузнєцов та інші проти Росії" підкреслив, що поновлення строків на оскарження означає відступ від принципу res judicata, а тому особи, які оскаржують рішення за межами наданих законом строків, мають діяти з достатнім поспіхом.

При цьому Європейський суд з прав людини у вказаному рішенні стосовно випадків пана ОСОБА_4 та пана Трубіцина визначає, що вказані заявники подали заяви про поновлення строку на оскарження після спливу чотирьох місяців з дня визнання неприйнятними їх апеляційних скарг, а тому, за даних обставин, такі заявника діяли без належної старанності та задоволення їх клопотання за таких умов означало б глумитися над принципом правової певності.

З цих підстав Європейський суд з прав людини визнав скарги пана Беззубко та пана Трубіцина неприйнятними.

Колегія суддів виходить із того, що процесуальний строк апеляційного оскарження, встановлений Господарським процесуальним кодексом України, забезпечує оперативність судочинства, виступає дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи, спрямований на недопущення зловживання процесуальними правами, проте апелянт, звертаючись з даною апеляційною скаргою з істотним пропуском строку на апеляційне оскарження, не надав жодних переконливих доказів реальної наявності у нього перешкод для реалізації права на апеляційний перегляд рішення Господарського суду Одеської області від 30.10.2020 у справі №916/290/20.

Відповідно до частини четвертої статті 260 Господарського процесуального кодексу України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

В силу пункту 4 частини першої статті 261 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи те, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 30.10.2020 у справі №916/290/20, зазначені у заяві №01-05/244 від 16.06.2021 (вх.№2320/21/Д2 від 17.06.2021), поданій апелянтом на виконання вимог ухвали від 07.06.2021 про залишення апеляційної скарги без руху, визнані Південно-західним апеляційним господарським судом неповажними, колегія суддів дійшла висновку про те, що у відкритті апеляційного провадження за даною апеляційною скаргою Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України слід відмовити.

Станом на 18.06.2021 будь-яких інших документів на виконання вимог ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 у справі №916/290/20 про залишення апеляційної скарги без руху від скаржника до суду апеляційної інстанції не надходило.

Згідно з частиною четвертою статті 261 Господарського процесуального кодексу України копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 242 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 232-235, 256, 258, 261 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій імені В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України №01-05/215 від 31.05.2021 (вх.№2320/21 від 01.06.2021) на рішення Господарського суду Одеської області від 30.10.2020 у справі №916/290/20.

Справу №916/290/20 повернути Господарському суду Одеської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя Л.В. Поліщук