ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

14.06.2021 Справа № 905/1077/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Фурсової С.М. розглянувши матеріали заяви Фізичної особи-підприємця Зебзеєвої Вікторії Сергіївни ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 )

до Фізичної особи-підприємця Хергі Злати Володимирівни ( АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_2 )

про видачу судового наказу

В С Т А Н О В И В

Фізична особа-підприємець Зебзеєва Вікторія Сергіївна звернулася до Господарського суду Донецької області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Хергі Злати Володимирівни 161 794,70 гривень.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неналежне виконання боржником своїх зобов`язань за договором суборенди частини нежитлового приміщення від 05.02.2019 в частині своєчасної плати за користуванням приміщення, розташованого за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Привокзальна, будинок 6, у зв`язку з чим заявником нараховано пеню.

Дослідивши вищевказану заяву та додані до неї документи, судом встановлено наступне:

Частиною другою статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, грошовим зобов`язанням, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 150 Господарського процесуального кодексу України наведено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, згідно з якими заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до частини 1, 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; 4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 36 цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Як вбачається з матеріалів заяви 05.02.2019 між Фізичною особою-підприємцем Зебзеєвою Вікторією Сергіївною (орендар, стягувач) та Фізичною особою - підприємцем Хергі Златою Володимирівною (суборендар, боржник) підписаний договір суборенди частини нежитлового приміщення, за умовами п.1.1 якого орендар передає, а суборендар приймає в тимчасове користування, частину нежитлового приміщення площею 60 (шістдесят) кв.м на об`єкт орендаря згідно із доданою схемою, розташованого за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Привокзальна, будинок 6, а також устаткування, позначене в акті приймання-передачі (об`єкт суборенди), з метою використання за цільовим призначенням.

Вартість об`єкта суборенди з урахуванням її індексації складає 39 441,00 гривень. Об`єкт суборенди знаходиться у тимчасовому користуванні орендаря за договором оренди частини приміщення від 05.02.2019, укладеним між орендодавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «МД Констракшн груп» , місцезнаходження якого 61038, м.Харків, вул. Спортивна, б.1, кв.9 (п.1.2. договору).

Відповідно до п.2.1 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання та дії до закінчення строку оренди. Строк оренди починається з дати підписання акту приймання-передачі об`єкта суборенди в користування суборендарю, який є невід`ємною частиною даного договору, та закінчується 05 лютого 2020 року, який є останнім днем користування об`єктом суборенди.

Згідно з п.3.1. договору суборендна ставка складає 24 000,00 гривень на місяць за весь об`єкт суборенди. Сторони дійшли згоди, що як виняток суборндна плата з 05.02.2019 по 28.02.2019 складає 8 573,25 гривень (п.п.3.1.1. договору). Сторони дійшли згоди, що як виняток суборендна плата з 01.03.2019 по 31.03.2019 складає 11 555,25 гривень (п.3.1.2. договору).

Крім суборендного платежу, зазначеному у п.3.1. договору, суборендар сплачує вартість комунальних послуг, а саме: електрична енергія, вода, каналізація, опалення у зимовий період. Вартість комунальних послуг вказується у виставленому рахунку з урахуванням експлуатаційних витрат у розмірі 10 % вартості спожитих у відповідному місяці комунальних послуг (п.3.1.3 договору).

Розрахунковий період складає один календарний місяць, з першого числа поточного календарного місяця по останнє число поточного календарного місяця включно. Плата за суборенду (суборендна ставка) за неповний місяць розраховується сторонами пропорційне кількості днів, протягом якої відбувалося користування об`єктом суборенди (п.3.2. договору).

Суборендна ставка сплачується суборендарем авансом, не пізніше десятого числа поточного місяця за наступний місяць (п.3.3. договору).

У пункті 7.1 договору сторони визначили, що у випадку несвоєчасного перерахування суборендарем сум, зазначених у ст.3 та ст.8 даного договору, орендар має право стягнути з суборендаря пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожний день прострочення. При цьому орендар має право розірвати договір з моменту. Коли таке порушення було допущено, а по закінченню оплаченого періоду, самостійно звільнити об`єкт суборенди від майна суборендаря зі складанням опису такого майна й передачею на склад для розв`язання питання про його реалізацію відповідно до умов договору, застосувати інші господарські санкції, передбачені договором.

Вказаний договір підписано сторонами.

Фізична особа-підприємець Зебзеєва Вікторія Сергіївна звернулося з заявою до суду про видачу судового наказу, в якій посилається на неналежне виконання боржником своїх зобов`язань за договором суборенди частини нежитлового приміщення від 05.02.2019 в частині своєчасної плати за користуванням приміщення, розташованого за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Привокзальна, будинок 6, у зв`язку з чим за боржником рахується заборгованість у розмірі 120 253,57 гривень та у зв`язку з несвоєчасною оплатою за користуванням приміщенням, заявником заявлено до стягнення пеню на підставі п.7.1 договору у сумі 41 541,13 гривень.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Так, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Умовами Договору сторони не погодили інший період нарахування пені. Зокрема, відповідно до пункту 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. Таким чином, нарахування пені в цьому випадку припиняється через шість місяців.

Зі змісту заяви про видачу судового наказу вбачається, що стягувачем заявлено вимогу щодо стягнення з боржника пені у розмірі 41 541,13 гривень на підставі п. 7.1. Договору проте заявником не зазначено за який саме період нарахована пеня.

З огляду на вищенаведене, оскільки чинним процесуальним законом не передбачено обов`язку суду здійснювати перерахунок заявлених вимог та право суду видавати судовий наказ в частині заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є не обґрунтованими.

Частиною третьою статті 152 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

При цьому, в даному випадку положення даної статті не можуть бути застосовані, оскільки всі складові частини заявлених вимог підлягають розгляду в порядку наказного провадження, при цьому частина з них не підлягає задоволенню в силу неправильного розрахунку заявника.

Часткове задоволення заяви Господарським процесуальним кодексом не передбачено, адже згідно ч.2 ст. 154 цього Кодексу за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Зебзеєвої Вікторії Сергіївни про видачу судового наказу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч.2 ст.152 ГПК України).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень п. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст. ст. 147, 148, 150, 152 - 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

У Х В А Л И В

Відмовити Фізичній особи-підприємцю Зебзеєвої Вікторії Сергіївни у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Хергі Злати Володимирівни заборгованості у розмірі 120 253,57 гривень та пені у сумі 41 541,13 гривень.

Ухвала набрала чинності з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її підписання.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.М. Фурсова