ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2021м. ДніпроСправа № 904/4417/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу № 9455/19-ТЕ(Т)-4 від 22.01.2019 у загальному розмірі 10 536 грн. 98 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (далі - відповідач) суми пені, 3% річних та збитків за прострочення виконання зобов`язань за договором постачання природного газу № 9455/19-ТЕ(Т)-4 від 22.01.2019 у загальному розмірі 10 536 грн. 98 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 2 416 грн. 47 коп. - пеня;

- 407 грн. 27 коп. - 3% річних;

- 7 713 грн. 24 коп. - збитки.

Також позивач просить суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем (споживачем) зобов`язань за договором постачання природного газу № 9455/19-ТЕ(Т)-4 від 22.01.2019 в частині своєчасної оплати спожитого у період з лютого 2019 року по квітень 2019 року природного газу у сумі 4 208 258 грн. 42 коп., який на теперішній час є оплаченим. Однак, за прострочення виконання зобов`язань на підставі пункту 7.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 26.02.2019 по 26.03.2019 у сумі 2 416 грн. 47 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за загальний період прострочення з 26.02.2019 по 26.03.2019 в сумі 407 грн. 27 коп. Крім того, позивач нарахував та просить суд стягнути розмір збитків, завданих позивачу неналежним виконанням відповідачем пункту 2.1. договору, розрахований на підставі пунктів 3.13. та 5.7. договору та пункт 1 Розділу VI Правил постачання природного газу за квітень 2019 року в сумі 7 713 грн. 24 коп.

Ухвалою суду від 28.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 26341/21 від 27.05.2021), в якому він просить суд застосувати строк позовної давності щодо стягнення пені, 3% річних, збитків та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на таке:

- положеннями пункту 1 Розділу VII Правил постачання природного газу (далі-Правила), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 (із змінами) визначено порядок відшкодування постачальнику збитків споживачем, що не є побутовим (крім споживачів, постачання яким здійснюється в рамках виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу на підставі статті 11 Закону України "Про ринок природного газу"). У відповідності до пункту 5 частини 4 статті 11 Закону України "Про ринок природного газу", рішення Кабінету Міністрів України про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу має визначати категорії споживачів, яких стосуються спеціальні обов`язки. Такі категорії споживачів визначені в Положенні про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 (дію припинено 20.05.2021) (далі Положення). Згідно з пунктом 3 Положення на АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" покладаються спеціальні обов`язки, зокрема, до 20.05.2021 постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням, виробникам теплової енергії, а саме: виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору); виробникам теплової енергії, які фінансуються за рахунок державного чи місцевого бюджету, що використовують природний газ з метою гарячого водопостачання і опалення приміщень житлового фонду та гуртожитків, які належать їм на праві власності або іншому речовому праві; виробникам теплової енергії, які фінансуються за рахунок державного чи місцевого бюджету, що використовують природний газ з метою опалення службових та виробничих приміщень, які належать їм на праві власності або іншому речовому праві;

- відповідач вказує на те, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро є державною установою створеною Міністерством оборони України та утримується за рахунок бюджетних коштів. Згідно з пунктом 1 Положення про Квартирно-ексллуатаційний відділ м. Дніпро, метою створення установи є забезпечення життєдіяльності функціонування військових частин та установ, розвиток системи технічної експлуатації казарменно-житлового фонду та комунальних споруд з метою підтримання військ (сил) у стані бойової та мобілізаційної готовності. На виконання основних завдань, визначених Положенням, відповідач здійснює квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин під час дії особливого періоду. Для належного виконання визначених Міністерством оборони України завдань, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро є виробником теплової енергії, що підтверджується відповідною ліцензією та в опалювальні періоди споживає природний газ для виробництва теплової енергії для казарменно-житлового фонду (в тому числі населення, яке проживає у військових містечках) та комунальних споруд з метою підтримання військ (сил) у стані бойової та мобілізаційної готовності;

- у розумінні Правил та Положення відповідач є споживачем, постачання природного газу яким здійснюється в рамках виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу на підставі статті 11 Закону України "Про ринок природного газу", отже пункт 1 Розділу VII Правил щодо відшкодування збитків не поширює свою дію на відповідача, тому вимога позивача щодо стягнення збитків у сумі 7 713 грн. 24 коп. не відповідає нормам спеціального законодавства у сфері газопостачання, а отже є безпідставною та необґрунтованою;

- з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, відповідно позовна давність спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію;

- нарахування штрафних санкцій здійснено позивачем за період січень-квітень 2019 року, у той же час, кінцевим днем нарахування санкцій є 30.04.2019, у зв`язку з чим, відповідно до пункту 1 частини 2 статі 258 Цивільного кодексу України, строк позовної давності вимог про стягнення штрафних санкцій за договором постачання природного газу №9455/19-ТЕ(Т)-4 від 22.01.2019 - сплив саме 30.04.2020;

- звернувшись з позовом до суду у квітні 2021 року позивач пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 27271/21 від 01.06.2021), в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію наступним:

- відповідно до частини 1 статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно з пунктом 9.3 договору постачання природного газу за договором № 9455/19-ТЕ(Т)-4 від 22.01.2019 у строк, в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років, тому, з урахуванням вказаного пункту 9.3. договору, сторонами погоджено, що у відповідності до частини 1 статті 259 Цивільного кодексу України, відсутні правові підстави для застосування позовної давності до даного спору;

- на момент спірних відносин - квітень 2019 року - діяв пункт 1 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 у редакції від 01.08.2018, а саме: "відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках...". Водночас, редакція пункту 1 Розділу VI Правил постачання природного газу наступного змісту: "Відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим (крім споживачів, постачання яким здійснюється в рамках виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу на підставі статті 11 Закону України "Про ринок природного газу"), постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках..» почала діяти з 12.10.2019 року;

- відповідно до частини 2 статті 5 Цивільного кодексу України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Таким чином, на час спірних відносин має застосовуватись законодавство, чинне на даний момент;

- позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 року № 3-рп/2001, від 13.03.2012 року № 6-рп/2012.

Слід відзначити, що ухвалою суду від 28.04.2021, з урахуванням вимог частини 4 статті 166 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу, у 5-ти денний строк з дня отримання від позивача відповіді на відзив надати суду, а також усім учасникам справи заперечення з урахуванням вимог частин третьої шостої статті 165 та статті 167 ГПК України.

Позивачем надано до суду лист, у якому останній зазначив про те, що відповідь на відзив на позовну заяву була надіслана на електронну адресу відповідача 01.06.2021 (а.с. 89).

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем заперечень на відповідь на відзив або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 17.06.2021 строк на подання заперечень, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від позивача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання заперечень на відповіді на відзив на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки в усіх учасників справи було достатньо часу для подання як заяв по суті справи так і доказів, на підтвердження своїх вимог і заперечень.

Судом також враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору постачання природного газу, строк дії договору, умови поставки та оплати, факт поставки, загальна вартість поставленого природного газу, настання строку його оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати, наявність підстав для стягнення пені, 3% річних та збитків.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 22.01.2019 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальник, позивач) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро (далі - споживач, відповідач) було укладено договір постачання природного газу № 9455/19-ТЕ(Т)-4 (далі - договір, а.с. 14-22), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, за кодом ДК 021:00-6 - газове паливо (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах договору. Природний газ, що постачається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (пункти 1.1. та 1.2. договору).

Відповідно до пункту 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01.01.2019 по 30.04.2019 (включно) замовлений споживачем (об`єм) природного газу в кількості 640 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис. куб. метрів): у січні - 250; у лютому - 200; у березні - 140; у квітні - 50; разом - 640.

У подальшому, редакція пункту 2.1. договору була змінена, про що сторонами погоджено та підписано додаткову угоду № 1/1 від 31.01.2019 та додаткову угоду № 3 від 07.06.2019.

Так, згідно з умовами додаткової угоди № 1/1 пункт 2.1. договору вирішено викласти в такій редакції: "Постачальник передає споживачу з 01.01.2019 по 30.04.2019 (включно) замовлений споживачем (об`єм) природного газу в кількості 660 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (далі - розрахункові періоди) та вузлах комерційного обліку:

- за кодом ЕІС комерційного вузла обліку Z-код 1 56ZS06C0804G507V з січня по квітень 2019 року - всього 565,000;

- за кодом ЕІС комерційного вузла обліку Z-код 2 56ZS06В0804G507V4 з січня по квітень 2019 року - всього 95,000, загалом - 660,000.

У додатковій угоді № 3 сторони доповнили пункт 2.1. договору абзацом наступної редакції: "Загальний обсяг (об`єм) природного газу, який постачальник фактично передав споживачу за договором відповідно до актів приймання-передачі (оформлених сторонами відповідно до розділу 3 "Порядок та умови передачі природного газу" даного договору) станом на 30.04.2019 складає 562,405 тис. куб.м."

У пункті 11.1. договору сторони погодили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.01.2019 по 30.04.2019 (включно), відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 розділу ІІІ книги п`ятої Цивільного кодексу України.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

- природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;

- імпортованого природного газу - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

У відповідності до пункту 3.8. договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає той обсяг, який був фактично використаний споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених у пункті 1.2. договору (підпункт 3.8.1. договору).

Споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений до Реєстру постачальника, що підтверджується споживачем в акті приймання-передачі газу.

Відповідно до пункту 4.3. договору загальна вартість договору становить 3 990 726 грн. 40 коп., крім того ПДВ - 798 145 грн. 28 коп., разом з ПДВ - 4 788 871 грн. 68 коп.

Умовами додаткової угоди № 3 сторони вирішили доповнити пункт 4.3. договору абзацом такої редакції: "Загальна вартість фактично переданого за договором природного газу відповідно до актів приймання-передачі (оформлених сторонами відповідно до розділу 3 "Порядок та умови передачі природного газу" даного договору) станом на 30.04.2019 складає 3 506 882 грн. 02 коп. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 4 208 258 грн. 42 коп."

На виконання умов договору позивачем у період з січня по березень 2019 року було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 4 208 258 грн. 42 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу:, а саме:

- актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2019 на суму 1 802 546 грн. 27 коп. (а.с. 25);

- актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2019 на суму 1 350 027 грн. 83 коп. (а.с. 26);

- актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2019 на суму 1 055 684 грн. 32 коп. (а.с. 27).

Вказані акти підписані позивачем та відповідачем без будь-яких зауважень щодо обсягів та якості отриманого природного газу, акти підписані представником відповідача та скріплені відтиском його печатки.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень відповідача стосовно обсягу, строку чи якості поставленого у спірний період позивачем природного газу; з вищезазначених актів приймання-передачі природного газу вбачається, що акти підписані сторонами без заперечень.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов`язань за договором.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку продавця за договором поставити природний газ відповідає обов`язок покупця оплатити вартість газу.

У відповідності до частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Так, у розділі 5 договору сторони узгодили ціни на природний газ.

Згідно з пунктом 5.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В порушення вказаних умов договору, відповідач поставлений у період з січня по березень 2019 року природний газ оплатив із порушенням визначеного у пункті 5.1. договору терміну.

Так, позивач посилається на те, що відповідач допустив порушення строків оплати поставленого за період з січня по березень 2019 року природного газу на суму 4 208 258 грн. 42 коп., який на теперішній час є оплаченим. У зв`язку з чим за прострочення виконання зобов`язань на підставі пункту 7.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 26.02.2019 по 26.03.2019 у сумі 2 416 грн. 47 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за загальний період прострочення з 26.02.2019 по 26.03.2019 в сумі 407 грн. 27 коп. Крім того, позивач нарахував та просить суд стягнути розмір збитків, завданих позивачу неналежним виконанням відповідачем пункту 2.1. договору, розрахований на підставі пунктів 3.13. та 5.7. договору та пункт 1 Розділу VI Правил постачання природного газу за квітень 2019 року в сумі 7 713 грн. 24 коп., які у добровільному порядку відповідачем не сплачені, що і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з нормами статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За нормою частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач поставлений у період з січня по березень 2019 року природний газ оплатив у повному обсязі, але із простроченням. Вказане вбачається із банківських виписок по рахунку (а.с. 44-52).

Відповідно до пункту 5.4. договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного споживачем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу погашається основна сума заборгованості за використаний природний газ, компенсація вартості послуг на відключення та відшкодування збитків.

При цьому, судом було враховано, що під час отримання від відповідача оплат позивач здійснював їх розподіл та зарахування в рахунок погашення основного боргу (без врахування положень статті 534 Цивільного кодексу України та пункту 5.4. договору). Вказане підтверджується розрахунком позивача та самими позовними вимогами, оскільки позивач визнає відсутність заборгованості відповідача щодо оплати спожитого в спірний період газу, а штрафні санкції та втрати, які накопичились через прострочення оплати в цей період позивач заявляє до стягнення у судовому порядку.

В той же час, судом також було враховано, що в призначеннях платежів, які були здійснені відповідачем в рахунок оплати за спірний період, відповідач вказував оплату за природний газ по спірному договору за певній місяць, отже позивач правомірно здійснював зарахування вказаних платежів в оплату спожитого в певному місяці природного газу.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що спожитий за період з січня по березень 2019 року природний газ був оплачений відповідачем із простроченням.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В пункті 7.2. договору сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6. договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

На підставі вказаного пункту договору, з урахуванням того, що позивачем його зобов`язання за договором були виконані у повному обсязі, а відповідачем порушені, була нарахована пеня за загальний період прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем з 26.02.2019 по 26.03.2019 у сумі 2 416 грн. 47 коп.

Господарським судом відхиляються заперечення відповідача в частині пропуску строку позовної давності, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 259 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Так, керуючись вказаними положеннями закону, сторони у пункті 9.3. спірного договору погодили, що строк, в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Таким чином, позивач заявив вимогу щодо стягнення пені в межах строку позовної давності, збільшеної сторонами у пункті 9.3. договору.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем (а.с. 13), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди прострочення (за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо) з урахуванням фактичних дат оплат (не включаючи в період дату оплати), арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунок пені, долучений позивачем до позовної заяви (а.с. 13), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 2 416 грн. 47 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати газу у строки, визначені умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були заявлені до стягнення 3% річних за загальний період прострочення з 26.02.2019 по 26.03.2019 в сумі 407 грн. 27 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем (а.с. 13), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди прострочення (за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо) з урахуванням фактичних дат оплат (не включаючи в період дату оплати), арифметично розрахунок проведено також вірно.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 407 грн. 27 коп.

Позивач зазначає, що у відповідності до пункту 11.2 договору, пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абзац 2 підпункту 3.9.2 пунктів 3.9, 3.13 ,5.7, абзац 5 підпункту 5 пункту 6.2, підпункту 8 пункту 6.2, підпункту 4 пункту 6.3, абзац 3 підпункту 2 пункту 6.4 договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні постачальника, яке направляється на електронну адресу споживача, зазначену в пункті 12 договору та розміщується на офіційному сайті постачальника.

20.02.2019 позивач направив на електронну адресу відповідача повідомлення вих. №261262/1.17-19, яким було поінформовано відповідача про те, що з 01.03.2019 у правовідносинах між позивачем та відповідачем за договором застосовуються пункти: 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абзац 2 підпункту 3.9.2 пункту 3.9, 3.13, 5.7, абзац 5 підпункту 5 пункту 6.2, підпункт 8 пункту 6.2, підпункт 4 пункту 6.3, абзац 3 підпункту 2 пункту 6.4 договору, та не застосовуються пункти: 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абзац 1 підпункту 3.9.2 пункту 3.9, абзац 4 підпункту 5 пункту 6.2, абзац 2 підпункту 2 пункту 6.4 договору.

Крім того, пунктом 3.13 договору передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 договору. При цьому, розмір збитків визначається таким чином:

3.13.1 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Уф-Уп)хЦхК,

де: Уф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений Позивачем Відповідачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;

Уп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 Договору;

Ц - ціна природного газу за цим договором;

К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Пунктом 5.7 договору передбачено, що відшкодування постачальнику збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13 договору, здійснюється наступним чином:

- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо відповідач порушив пункт 3.9 договору та не надав акт приймання передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб. м.) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1 договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- споживач протягом 20 робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до підпункту 8 пункту 6.2 договору, споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до пункту 3.13 договору.

Відповідно до підпункту 4 пункту 6.3 договору, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов пункту 2.1 договору у разі, якщо відхилення фактично використаних споживачем у розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Вказані пункти договору узгоджується з положеннями пункту 1 Розділу VI Правил постачання природного газу (далі - Правила), а саме: відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим (крім споживачів, постачання яким здійснюється в рамках виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу на підставі статті 11 Закону України "Про ринок природного газу"), постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках:

1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період;

2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Уф-Уп)хЦхК,

де: Уф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу; Уп - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період; Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу; К - коефіцієнт, який визначається постачальником та не може перевищувати 0,5.

Відповідно до пункту 2.1 договору (у редакції додаткової угоди № 1/1 від 31.01.2019) постачальник передає споживачу у квітні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 35,000 тис. куб. м.

З матеріалів справи вбачається, що в квітні 2019 року відповідачем не був спожитий природний газ, тому виникло відхилення між запланованим та фактично спожитим природним газом у квітні 2019 року, яке становить 35,000 тис. куб. м.

03.12.2019 позивачем на адресу відповідача було відправлено Акт-претензію за вих. №26-4641-19, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі пункту 3.13 та 5.7 договору та пункту 1 Розділу VI Правил в розмірі 7 713 грн. 24 коп. за різницю між замовленим обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем в квітні 2019 року природного газу за договором.

Станом на момент звернення із позовом до суду, зазначені збитки, понесені позивачем, в добровільному порядку відповідачем не відшкодовані.

Судом розцінюються критично заперечення відповідача щодо неможливості стягнення з останнього збитків, з огляду на таке.

На момент виникнення спірних правовідносин, у квітні 2019 року, був чинним та підлягав застосуванню пункт 1 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 у редакції від 01.08.2018, а пункт, на який посилається відповідач був доповнений новим змістом згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2081 від 07.10.2019, тобто на момент виникнення спірних правовідносин вказані положення не були чинними, отже не підлягають застосування у даній справі.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку збитків, зробленого позивачем (а.с. 30), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено замовлений обсяг природного газу, фактично спожитий обсяг газу в цей період, вірно визначено відхилення та інші показники, отже, розрахунок збитків визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає умовам договору та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення збитків визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 7 713 грн. 24 коп.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь прокуратури підлягає 2 270 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу № 9455/19-ТЕ(Т)-4 від 22.01.2019 у загальному розмірі 10 536 грн. 98 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (49005, місто Дніпро, вулиця Феодосіївська, будинок 13; ідентифікаційний код 08004581) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) - 2 416 грн. 47 коп. пені, 407 грн. 27 коп. 3% річних, 7 713 грн. 24 коп. збитків та 2 270 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 17.06.2021.

Суддя Ю.В. Фещенко