ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2021 року м.Дніпро Справа № 912/2610/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чередка А.Є., Коваль Л.А.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Світловодської міської ради на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.09.2020 (повне рішення складено 28.09.2020, суддя Глушкова М.С.) у справі

за позовом фізичної особи-підприємця Вовченка Володимира Володимировича, м.Світловодськ, Кіровоградська область

до відповідача Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Світловодської міської ради, м. Світловодськ, Кіровоградська область

про стягнення 81 765,00 грн

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Фізична особа-підприємець Вовченко Володимир Володимирович звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Світловодської міської ради заборгованості в сумі 81 765,00 грн з покладенням на відповідача судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем умов договору №50/20 від 26.03.2020 в частині своєчасної та повної сплати вартості робіт по ремонту огорожі.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 23.09.2020 у даній справі позов задоволено повністю. Стягнуто з Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Світловодської міської ради на користь фізичної особи-підприємця Вовченка Володимира Володимировича, заборгованість в сумі 81 765,00 грн, 20 000,00 грн витрат на правову допомогу та 2 102,00 грн судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано невиконанням відповідачем зобов`язань з оплати виконаних робіт, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 81 765,00 грн.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із згаданим рішенням, Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Світловодської міської ради звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняте нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Аргументуючи апеляційну скаргу, скаржник вказує, що предметом даного спору є стягнення заборгованості за договором підряду, укладеного між суб`єктом господарювання - ФОП Вовченко В.В. та суб`єктом владних повноважень - Управлінням комунального господарства Виконавчого комітету Світловодської міської ради.

На думку відповідача, стягнення суми за договором підряду №50/20 від 26.03.2020, який є адміністративним договором має здійснюватися за правилами адміністративного судочинства.

Скаржник зазначає, що предметом спірного договору є ремонт вже створеної речі, а саме огорожі. Встановлення нової/додаткової (тимчасової) огорожі жодним нормативним документом міської ради не передбачено.

Відповідно до п.1.1 договору №50/20 від 26.03.2020, зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва від 21.04.2020 та локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1 від 21.04.2020 зазначається тільки про поточний ремонт (реконструкцію) огорожі дороги, а не встановлення нової/додаткової огорожі.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що позивач не виконав умов договору, оскільки поточного ремонту (реконструкції) не здійснював, натомість встановив елементи з бетонних виробів окремо від огорожі. Проект не погоджувався міським головою, ескізний проект та його погодження головним архітектором не відповідає встановленим нормам ДБН.

Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Світловодської міської ради подавало до господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з вивченням позову та підготовкою відзиву на позов. Суд допустився надмірного формалізму та не розглянув клопотання.

Щодо судових витрат позивача, відповідач стверджує, що 20 000,00 грн є непомірною та необ`єктивною сумою правничої допомоги, оскільки не відповідає критеріям розумності та співмірності, такі витрати не мають характеру необхідних, неспіврозмірні із виконаною роботою у суді, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи матиме надмірний характер.

3.2 Доводи інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України).

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 19.11.2020 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі головуючого судді Кузнецова В.О., суддів Коваль Л.А., Мороза В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.11.2020 апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Світловодської міської ради на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.09.2020 залишено без руху; надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

На виконання вимог ухвали суду від 23.11.2020, скаржником надані докази усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Світловодської міської ради на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.09.2020; згідно положень ч.13 ст.8, ч.2 ст.271 Господарського процесуального кодексу України постановлено розгляд справи здійснити у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

26.03.2020 між фізичною особою-підприємцем Вовченко Володимиром Володимировичем (надалі - підрядник) та Управлінням житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Світловодської міської ради (надалі - замовник) укладено договір №50/20 (надалі - договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору замовник доручає, а підрядник приймає до виконання роботи (послуги) "Поточний ремонт огорожі дороги навколо пам`ятника на честь 20-ліття перемоги над фашистською Німеччиною (вулиця Героїв України, 106) у місті Світловодськ Кіровоградської області" (ДК021:2015-45340000-2) згідно з затвердженим кошторисним розрахунком, доданим до даного договору.

Пунктом 2.1. договору № 50/20 визначена вартість робіт по даному договору у сумі 198999,00 грн.

Пунктом 2.3. договору № 50/20 передбачено перерахування замовником підряднику попередньої оплати для виконання робіт, зазначених в пункті 1.1. договору, у розмірі 30% від фінансових призначень на дату укладання договору у сумі 59 700,00 грн. Також даним пунктом передбачено, що розрахунок за виконані роботи проводиться на підставі акта виконаних робіт в 10-ти денний термін після їх приймання.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками та діє до 31.12.2020, але в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх обов`язків, визначених цим договором.

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

На підставі укладеної 21.04.2020 додаткової угоди № 01-20 до договору № 50/20 вартість робіт сторонами договору зменшена на суму 47 051, 00 грн та складає 151 948,00 грн.

На виконання умов п.2.3. договору №50/20 замовником 30.03.2020 перерахована попередня оплата в сумі 59 700,00 грн на розрахунковий рахунок, що підтверджується платіжним дорученням №53 від 30.03.2020.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, що підтверджено актом №1/50/20 приймання виконаних будівельних робіт від 20.05.2020. Будь-яких зауважень щодо якості виконаних робіт та строків їх виконання замовник не висував.

20.05.2020 сторонами підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати. Відповідно до вказаної довідки загальна вартість виконаних робіт та витрати за договором № 50/20 узгоджена в сумі 141 465,00 грн.

Зобов`язання по оплаті відповідач не виконав, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 81 765,00 грн.

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості позивачем 23.06.2020 на адресу відповідача направлено претензію № 21, яка згідно з відміткою, отримана відповідачем 24.06.2020 та залишена Управлінням житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Світловодської міської ради без розгляду та задоволення.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом спору в даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором підряду №50/20 від 26.03.2020.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами статей 173,175 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладений між сторонами договір за змістом та своєю правовою природою є договором підряду.

Згідно ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ст.846 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 5 ст. 321 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, достроково.

Частинами 1,2 ст.853 Цивільного кодексу Украхни передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання.

У відповідності до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови п.2.3. договору № 50/20 строк оплати робіт є таким, що настав. Остаточний розрахунок за виконані роботи відповідач повинен здійснити до 30.05.2020.

Факт виконання позивачем робіт за спірним договором підтверджується актом №1/50/20 приймання виконаних будівельних робіт за травень 2020 року, який підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача без зауважень та заперечень, а також скріплений печатками сторін.

Доказів виконання зобов`язань за договором щодо проведення повного розрахунку за виконані роботи відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором підряду у розмірі 81 765,00 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про необхідність вирішення даного спору в порядку адміністративного судочинства, враховуючи таке.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Тобто юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Відповідно до положень ст.20 Господарського процесуального кодексу України Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Частиною 1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (п.1 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України).

За приписами ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

Таким чином, до адміністративної юрисдикції належить справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність і майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Питання про те, чи підвідомча господарському суду справа у спорі, що виник із таких правовідносин, повинне вирішуватися залежно від того, який характер мають спірні правовідносини, тобто чи вони є приватноправовими чи публічно-правовими, та чи відповідає склад сторін у справі статті 4 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів враховує, що укладений між сторонами договір №50/20 від 26.03.2020 не розмежовує компетенцію суб`єктів владних повноважень, не врегульовує питання надання адміністративних послуг та не має інших характеристик, притаманних адміністративному договору, визначених статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України, отже, з огляду на суб`єктний склад договору, спір щодо його укладення має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

У спірних відносинах за цим договором відповідач не виступає як суб`єкт владних повноважень, між його сторонами відсутні правовідносини влади та підпорядкування, цей договір не можна вважати адміністративним.

Справи щодо спорів, які виникають із цивільних чи господарських правовідносин, у яких орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа виступають на рівних засадах з іншими учасниками відносин, мають вирішуватися за правилами цивільного або господарського судочинства.

Оскільки за захистом свого порушеного права до суду у цій справі звернулася фізична особа-підприємець, цей спір з урахуванням суб`єктного складу правовідносин має розглядатися в порядку господарського судочинства.

З урахуванням наведеного, спір у даній справі, предметом якого є стягнення заборгованості за договором підряду, підлягає вирішенню в господарських судах, оскільки він має приватноправовий характер.

Апеляційний господарський суд вважає безпідставними посилання скаржника щодо виконання позивачем робіт, не передбачених умовами договору, оскільки відповідно до приписів ч.1 ст.853 Цивільного кодексу України відповідач не повідомив позивача про наявність допущених останнім у роботі відступів від умов договору та інших недоліків, а тому він втратив право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про позбавлення його судом першої інстанції можливості подати заперечення на позовну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду від 26.08.2020 призначено справу до розгляду на 23.09.2020. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з усіма документами (доказами) до нього - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Копію вказаної ухвали відповідачем отримано 03.09.2020, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Отже, з урахуванням вимог ухвали суду від 26.08.2020 відповідач повинен був подати відзив на позовну заяву у строк до 18.09.2020.

Відповідач наданим йому процесуальним правом не скористався, відзив на позовну заяву суду не надав.

23.09.2020 на електронну адресу господарського суду від відповідача надійшла заява №500/4 від 22.09.2020 про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням його представника.

Відповідно до довідки спеціаліста відділу управління персоналом Господарського суду Кіровоградської області від 23.03.2020 документ (заява №500/4 від 22.09.2020), що надійшов від Управління житлово-комунального господарства Світловодської міської ради на офіційну електронну адресу господарського суду, не містить кваліфікованого електронного підпису у відповідності до вимог Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Відповідно до частини 8 статті 42 Господарського процесуального кодексу України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Частиною 3 статті 91 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Положеннями пункту 12 частини першої статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" визначено, що електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

За змістом частини четвертої статті 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" саме кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Вказаний Закон визначає кваліфікований електронний підпис як удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа, який видається кваліфікованим надавачем електронних довірчих послуг, засвідчувальним центром або центральним засвідчувальним органом і відповідає вимогам цього Закону (підпункти 23 - 24 частини першої статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги").

Отже, процесуальні та інші документи, які подаються до апеляційного господарського суду шляхом їх направлення на електронну адресу суду, долучаються до матеріалів справи та розглядаються судом, у разі їх підписання уповноваженою особою з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису.

Відповідно до ч.2 ст.170 Господарського процесуального кодексу України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Згідно ч.4 статті 170 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Приймаючи до уваги, що клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не засвідчено електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", тобто подано без додержання вимог ч.2 статті 170 Господарського процесуального кодексу України, судом першої інстанції обґрунтовано залишено наведене клопотання без розгляду.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 20 000,00 грн витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, колегія суддів враховує таке.

Згідно зі статтею 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України ).

Відповідно до ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Водночас, у частині 5 наведеної правової норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №922/2685/19.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

За ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивачем заявлено про покладення на відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

28.04.2019 між фізичною особою-підприємцем Вовченком В.В. та адвокатом Овчаренко Т.В. укладено договір про надання (правової) допомоги.

Відповідно до п.1, 1.1., 2.1.2, 2.3.1., 3.1., 4.2. предметом даного договору є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

Адвокат зобов`язується представляти права і законні інтереси клієнта у відносинах, які виникли на підставі договору №50/20 від 26 березня 2020 року (з відповідними змінами та доповненнями), укладеного між клієнтом та Управлінням житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Світловодської міської ради. Для цього адвокату надається право представляти інтереси Клієнта в органах державної влади, місцевого самоврядування, перед третіми особами, а також у судах України загальної юрисдикції та здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами цього договору з усіма правами представника, які передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, Цивільним процесуальним кодексом України. Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Клієнт зобов`язується сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк погоджені між ними.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2022.

Гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього договору.

Договір підписаний повноважними представниками сторін.

Додатковою угодою від 11.08.2020 до договору про надання правової допомоги від 28.04.2020 сторони дійшли згоди, що загальна вартість правничої допомоги за договором складає 20 000 грн із розрахунку 1 000,00 грн за одну годину роботи, в тому числі: 4 години = 4 000,00 грн - вивчення та аналіз матеріалів та бухгалтерських документів, первинна консультація; 3 години = 3 000,00 грн - аналіз вимог чинного законодавства України, актуальної судової практики щодо отриманих документів; 4 години = 4 000,00 грн - розроблення та обговорення правової позиції щодо можливих позовних вимог з метою забезпечення відновлення порушених прав клієнта; 9 годин = 9 000,00 грн - підготовка позовної заяви з додатками та формуванням пакету документів.

На підтвердження факту оплати послуг з правової допомоги фізичною особою-підприємцем Вовченком В.В. надано остаточний розрахунок вартості правничої допомоги від 23.09.2020, який підписаний позивачем та адвокатом, і платіжне доручення №0.0..1 від 21.09.2020 на суму 20 000,00 грн.

Скаржником не наведено обставин і доказів, які свідчили б про звернення його до господарського суду з клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України), чи про подання ним до того ж суду доказів неспівмірності таких витрат (частина шоста ст.126 Господарського процесуального кодексу України), або обставин, які перешкоджали б поданню суду таких доказів.

Між тим згідно з частиною четвертою статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи надані докази на підтвердження здійснених фактичних витрат на оплату послуг адвоката та обґрунтованість їх розміру, враховуючи те, що сума вартості послуг з надання правової допомоги, відповідає сумі вказаної в попередньому (орієнтовному) розрахунку, предмет та ціни позову, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час ухвалення рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

4.5 Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Світловодської міської ради відмовити.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.09.2020 у справі №912/2610/20 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді А.Є.Чередко

Л.А.Коваль