У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

18 червня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/637/21

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Белова С.В. у порядку наказного провадження розглянуто заяву сформовану в системі «Електронний суд» від 16.06.2021 року та додані до неї документи, які подані заявником (стягувачем):

Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс-Козелець»,

; вул. Соборності, 100 Б, смт. Козелець, Чернігівська область, 17000,

ел. адреса:

до боржника: Остерської міської ради,

, вул. Незалежності, 21, м. Остер, Чернігівська область, 17044,

ел. адреса:

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 164 988,71 грн, з яких: 148 168,27 грн основної заборгованості, 16 820,44 грн інфляційних нарахувань, 6 787,51 грн процентів річних та 12 500,00 грн витрат на правничу допомогу

Без виклику учасників справи

До Господарського суду Чернігівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс-Козелець», в якій заявник зазначив ціну позову 184 276,22 грн, проте просить суд видати судовий наказ про стягнення з Остерської міської ради 164 988,71 грн, з яких: 148 168,27 грн основної заборгованості, 16 820,44 грн інфляційних нарахувань, 6 787,51 грн процентів річних та 12 500,00 грн витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на неналежне виконання боржником взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати вартості наданих послуг згідно договору № 95 від 26.04.2019 року.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс-Козелець» заяву разом з доданими до неї документами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу судового наказу виходячи з наступного.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 4.1 Договору № 95 від 26.04.2019 року сума договору складає 499 020,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості, що наданий заявником вбачається, що ним надано послуг Остерській міській раді на загальну суму 546 021,95 грн (з яких оплачено - 397853,68 грн, неоплачено - 148 168,27 грн), що перевищує суму договору погоджену сторонами в договорі.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, проценти та інфляційні втрати, передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, становлять особливий компенсаційний вид відповідальності.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплату індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних затрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору, а відтак не є заборгованістю за договором.

З урахуванням зазначеного, вимоги про сплату інфляційних втрат та відсотків річних за порушення договірних зобов`язань, хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не можуть вважатись основним зобов`язанням за письмовим договором (заборгованістю, щодо якої відсутній спір, про яку йдеться у статті 148 ГПК України).

Згідно п. 3 ч. 1, ч. 2, 3 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, оскільки заявником заявлено вимоги, що перевищують основне зобов`язання за письмовим договором (заборгованість, щодо якої відсутній спір, про яку йдеться у статті 148 ГПК України), а також вимоги щодо стягнення відсотків річних та інфляційних нарахувань, які не відповідають вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України, але можуть бути розглянуті окремо в позовному провадженні, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог заявника у відповідності до ч. 1 п. 3 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.3-6 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України, в даному випадку про стягнення з боржника вимог, що перевищують основне зобов`язання за письмовим договором, інфляційних втрат та відсотків річних, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Виходячи з викладеного вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу судового наказу в частині стягнення відсотків річних, інфляційних нарахувань та пені.

Відповідно до частини 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Керуючись ст.148, 152-154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс-Козелець» у видачі судового наказу про стягнення з Остерської міської ради 148 168,27 грн основної заборгованості, 16 820,44 грн інфляційних нарахувань, 6 787,51 грн процентів річних та 12 500,00 грн витрат на правничу допомогу.

Ухвала складена та підписана 18.06.2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду у строки та в порядку, що передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та підпунктом 17.5 п. 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/