ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2021 р. Справа №914/3212/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Скрипчук О.С.

секретар судового засідання Федорів Н.В.

розглянув апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Техенерго від 22.04.2021

на рішення Господарського суду Львівської області від 23.03.2021 (повний текст рішення складено 02.04.2021, суддя Кітаєва С.Б.)

у справі № 914/3212/20

за позовом Акціонерного товариства Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут Енергопроект, м. Київ

до відповідача Приватного акціонерного товариства Техенерго, м. Львів

про стягнення заборгованості 376408,35 грн.

представники сторін:

від позивача Охріменко О.О.,

від відповідача не з`явився.

03.12.2020 до Господарського суду Львівської області звернулося Акціонерне товариство Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут Енергопроект (надалі АТ Енергопроект) із позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства (надалі ПрАТ) Техенерго 349440,00 грн. основного боргу згідно договору на виконання проектних робіт №381821/16.12.143 від 01.10.2018, а також 13874,72 грн. 3% річних та 13093,63 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на виконання календарного плану, що є додатком № 2 до вказаного договору, позивач передав відповідачу проектно-кошторисну документацію «Технічне переоснащення. Модернізація системи управління резервних дизель-генераторів на енергоблоці №3 ВП «Рівненської АЕС», що підтверджується накладними № 381821.203.004.КР-П від 22.11.2018, №381821.203.001.НКД від 05.12.2018 та №381821.203.002.НКД від 21.11.2018. Окрім того, сторонами було підписано акт здачі-приймання проектних робіт №106 від 20.06.2019. Натомість, ПрАТ «Техенерго» не виконав своїх зобов`язань з оплати прийнятих проектних робіт, внаслідок чого у нього й виникла заборгованість в сумі 349440 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.03.2021 позов у даній справі задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 20000 грн. основного боргу, 13093,63 грн. інфляційних втрат та 13874,64 грн. 3% річних; закрито провадження у справі в частині стягнення 329440 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з наступного:

1) сума основної заборгованості, заявлена позивачем до стягнення, доведена матеріалами справи;

2) в процесі розгляду справи відповідач частково погасив основну заборгованість у розмірі 329440 грн., що підтверджується платіжним дорученням №17169 від 12.03.2021, а тому провадження у справі в частині стягнення вказаної суми основного боргу підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України;

3) решта вимог про стягнення 20000 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню;

4) здійснивши перевірку правильності розрахунку 3% річних за заявлений період, суд встановив, що обґрунтованою є сума 3% річних у розмірі 13874,64 грн., хоча позивачем було заявлено 13874,72 грн. З огляду на це, позовна вимога про стягнення 3% річних підлягає до часткового задоволення;

5) здійснивши перевірку правильності розрахунку інфляційних втрат за заявлений період, суд встановив, що обґрунтованою є сума 17806,56 грн., хоча позивачем було заявлено до стягнення 13093,63 грн. В той же час, оскільки суд обмежений вимогами позовної заяви, а позивач в порядку ст.46 ГПК України не звертався із заявою про збільшення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, суд дійшов висновку до висновку про задоволення відповідної позовної вимоги у розмірі 13093,63 грн.

Відповідач, не погодившись з вказаним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, у якій послався на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд неповно встановив обставини справи, у зв`язку з чим просив рішення в частині стягнення з відповідача 20000 грн. основного боргу визнати нечинним та ухвалити в цій частині нове рішення, яким провадження у справі закрити.

У своїй апеляційній скарзі відповідач послався на те, що на момент ухвалення місцевим господарським судом оспорюваного рішення, сума основного боргу згідно договору на виконання проектних робіт №381821/16.12.143 від 01.10.2018 була погашена повністю. В тому числі, частина боргу у розмірі 20000 грн. була сплачена на підставі платіжного доручення №16730 від 17.12.2020. В той же час, з невідомих причин, позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції, не повідомив суду вказану обставину. Відповідач, який не заперечував ні факту наявності основної заборгованості, ні нарахованих позивачем штрафних санкцій, не брав участі в розгляді справи в суді першої інстанції, у зв`язку з чим не мав змоги повідомити суд про відповідні обставини та розраховував на добросовісну позицію позивача.

Позивач подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив наступне:

1) позовна заява у даній справі була підготована і направлена до суду до дати сплати відповідачем частини основного боргу у сумі 20000 грн. Разом з тим, позивач не заперечує факту сплати відповідачем вказаної суми;

2) відповідач самостійно мав всі процесуальні права та підстави надати суду докази сплати оскаржуваної суми у розмірі 20000 грн згідно з положенням ч.3 ст. 80 ГПК України.

Виходячи з вищевикладеного, позивач просив задоволити прохання відповідача про визнання нечинним рішення Господарського суду Львівської області в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 20000 грн. та закрити провадження у справі в цій частині; в решті рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

В окремому пункті прохальної частини свого відзиву позивач просив здійснити розгляд апеляційної скарги у даній справі без його участі.

Учасники даного судового процесу були повідомлені про нього згідно контактних даних, відомості про які містяться в матеріалах справи. Крім того, процесуальні документи апеляційного суду у порядку, встановленому Законом України «Про доступ до судових рішень», були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідач не забезпечив явку свого представника у судове засідання. При цьому позивач, який клопотав суд здійснити розгляд апеляційної скарги без його участі, забезпечив явку свого представника в режимі відеоконференції.

Зважаючи на наведене, з огляду на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також на те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо здійснити без представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та часткового скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

01 жовтня 2018 року АТ «Енергопроект» (виконавець) та ПрАТ «Техенерго» (замовник) уклали договір № 381821/16.12.143 на виконання проектних робіт за темою: «Участь в розробці проектно-кошторисної документації по темі: «Технічне переоснащення. Модернізація системи управління резервних дизель-генераторів на енергоблоці № З ВП «Рівненської АЕС».

Відповідно до умов п.1.1 договору, виконавець зобов`язався за завданням замовника виконати вищезазначені проектні роботи, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити виконані роботи.

Відповідно до п.3.1 договору, ціна робіт, що виконується за даним договором становить 349440 грн. з ПДВ.

Згідно п.5.2 договору, здача-приймання результатів виконаних робіт за договором здійснюється за супровідними документами виконавця і оформлюється двосторонніми актами здачі-приймання виконаних робіт. Акти на виконання проектних робіт готуються у двох примірниках, по одному кожній стороні. Оформлені у встановленому порядку і підписані обома сторонами акти на виконання проектних робіт є підставою для взаємних розрахунків.

На виконання умов договору, в т.ч., календарного плану (додаток № 2 договору), виконавець передав замовнику виконану проектну документацію, що підтверджується накладними № 381821.203.004.КР-П від 22.11.2018, №381821.203.001.НКД від 05.12.2018 та № 381821.203.002.НКД від 21.11.2018. Надалі, сторони підписали акт здачі-приймання проектних робіт №106 від 20.06.2019, після чого виконавцем була зареєстрована відповідна податкова накладна.

Згідно п. 4.1 договору, оплата за виконані науково-дослідні роботи здійснюється замовником на підставі двосторонньо підписаних актів здачі-приймання виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів в розмірі вартості виконаних робіт на поточний рахунок виконавця протягом 45 календарних днів з дати підписання акта здачі-приймання виконаних робіт за умови реєстрації виконавцем податкової накладної в ЄРПН та надходження коштів замовнику від генерального замовника за генеральним договором.

На підставі акта здачі-приймання проектних робіт №106 від 20.06.2019 вартість виконаних робіт становить 349440 грн.

З метою проведення досудового врегулювання спору, 29.09.2020 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №61520000.315.6884-КР-П про погашення заборгованості за договором. Однак, відповіді на зазначену претензію від відповідача не надійшло, через що позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Як було зазначено вище, у позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача 349440 грн. основного боргу, 13093,63 грн. інфляційних втрат та 13874,72 грн. 3% річних.

Статтею 887 ЦК України передбачено, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.888 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов`язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов`язковим для сторін з моменту його затвердження замовником. Підрядник зобов`язаний додержувати вимог, що містяться у завданні та інших вихідних даних для проектування та виконання пошукових робіт, і має право відступити від них лише за згодою замовника.

В ст.889 ЦК України закріплено обов`язки замовника, який має, зокрема, сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Згідно ст.890 ЦК України підрядник зобов`язаний: 1) виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором; 2) погоджувати готову проектно-кошторисну документацію із замовником, а в разі необхідності - також з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування; 3) передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію та результати пошукових робіт.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на вищевказані положення законодавства та фактичні обставини справи, колегія суддів констатує обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах право позивача на отримання грошових коштів за виконані роботи, прийняті відповідачем без заперечень та зауважень, підлягає реалізації і захисту, оскільки укладений між сторонами договір є дійсним і обов`язковим для виконання сторонами, а, отже, породжує для сторін відповідні права та обов`язки.

Суд першої інстанції встановив, що у процесі розгляду даної справи відповідач частково погасив основну заборгованість у розмірі 329440 грн, що підтверджується платіжним дорученням №17169 від 12.03.2021.

З огляду на це суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України в частині стягнення з відповідача вищезаначеної суми боргу.

Зважаючи на часткове погашення суми основного боргу, суд першої інстанції зробив висновок про те, що решта позовних вимог про стягнення 20000 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас, підставами апеляційної скарги у даній справі є твердження відповідача про те, що інша частина основного боргу у розмірі 20000 грн. ним також були сплачена під час розгляду справи в суді першої інстанції на підставі платіжного доручення №16730 від 17.12.2020.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу позивач підтвердив факт сплати відповідачем вказаної суми коштів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 275 ЦК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 ГПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, з огляду на те, що відповідачем була погашена основна заборгованість в частині 20000 грн., оскаржуване судове рішення в частині її стягнення підлягає скасуванню, а провадження у справі у цій частині закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, колегія суддів констатує обґрунтованість рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача 13874,64 грн. 3% річних та 13093,63 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, на підставі п.4 ч.1 ст. 275 ЦК України та закриття провадження у справі у цій частині згідно п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку із погашенням відповідачем суми основного боргу.

У зв`язку з тим, що підстави для апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції пов`язані із бездіяльністю обох сторін спору, які не повідомили суд першої інстанції про факт повної сплати відповідачем суми основного боргу під час перебування даної справи у провадженні суду першої інстанції, на підставі ч.9 ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги у даній справі підлягає покладенню на обидві сторони порівну.

Керуючись ст. 129, 231, 269, 275, 278, 282, 283, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Задоволити апеляційну Приватного акціонерного товариства Техенерго.

Рішення Господарського суду Львівської області від 23.03.2021 у справі №914/3212/20 скасувати в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства Техенерго на користь Акціонерного товариства Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут Енергопроект 20000,00 грн. основної заборгованості.

В цій частині закрити провадження у справі.

Стягнути з Акціонерного товариства «Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут «Енергопроект» (01135, м.Київ, проспект Перемоги, буд.4, ідентифікаційний код 16392628) на користь Приватного акціонерного товариства «Техенерго» (79005, м.Львів, проспект Шевченка, буд.21, кв.4, ідентифікаційний код 23891483) 1576,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Львівської області видати наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено 22.06.2021.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя О.С. Скрипчук