ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2021 р. Справа№ 910/20139/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Кропивної Л.В.

Руденко М.А.

за участі секретаря - Стародуб М.Ф.

розглянувши апеляційні скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Удалова О.Г.) від 16.03.2021 (повний текст складено 25.03.2021) та додаткове рішення Господарського суду міста Києва (суддя Удалова О.Г.) від 13.04.2021 (повний текст складено 21.04.2021) у справі №910/20139/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна"

до Міністерства оборони України

про внесення змін до договору,

за участі представників згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про внесення змін до договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на зміну показників Platts, що згідно з положеннями п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та умовами укладеного сторонами договору про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (паливо дизельне), для техніки спеціального призначення (за кошти державного бюджету України) № 286/1/20/92 від 11.11.2020 є підставою для внесення змін до договору, а саме для збільшення обумовленої договором вартості продукції, що поставляється.

Оскільки відповідач змінити умову укладеного сторонами договору щодо ціни продукції, яка підлягала поставці за таким договором, відмовився, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив внести зміни до п. 1.1 "Специфікація", укладеного сторонами договору про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (авіаційний газ), для техніки спеціального призначення (за кошти державного бюджету України) № 286/1/20/92 від 11.11.2020, в частині збільшення вартості усього товару (3 500 тонн), який є предметом поставки за вказаним договором, на 10%.

У подальшому позивач подав заяву про виправлення технічної описки в прохальній частині позовної заяви, в якій просив вважати вірною назву укладеного сторонами договору "Договір про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (паливо дизельне), для техніки спеціального призначення (за кошти державного бюджету України) № 286/1/20/92 від 11.11.2020".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі №910/20139/20 позов задоволено частково. Внесено зміни до договору про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (паливо дизельне), для техніки спеціального призначення (за кошти державного бюджету України) від 11.11.2020 № 286/1/20/92, укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна", а саме з 01.12.2020 змінено специфікацію (п. 1.1 договору). Стягнуто з Міністерства оборони України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що цінова пропозиція була подана позивачем 30.10.2020, тож, встановлений положеннями п. 3.3 договору 30-денний строк, після спливу якого може змінюватися ціна за одиницю продукції, закінчився 29.11.2020. З огляду на те, що з листа Державного підприємства "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків" № 12/83 від 17.12.2020 вбачається, що показник Platts продукції Diesel 10ppmNWE** станом на 30.10.2020 складав 309,25, а станом на 01.12.2020 - 390,50, тобто збільшився на 26,27% станом на 01.12.2020, коли сплив 30-денний строк, наявні підстави для внесення змін до договору в частині ціни за одиницю продукції. При уьому, суд вказав, що значення показника Platts збільшилось станом на 01.12.2020 на 26,27%, суд дійшов висновку про те, що виконання договору без урахування збільшення ціни, про яку просить позивач, порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону (позивача) того, на що вона розраховувала при укладенні договору, адже позивач, як суб`єкт господарювання, укладаючи договір поставки розраховує отримати прибуток від продажу поставленого ним товару.

Таким чином, суд дійшов висновку, що правомірним буде внесення змін щодо ціни за одиницю продукції на ту частину товару, яка залишилась непоставленою станом на 01.12.2020 - день, коли були зафіксовані зміни показників Platts, а ціна могла бути змінена з урахуванням спливу 30-денного строку від дати подання позивачем цінової пропозиції, встановленого п. 3.3 укладеного сторонами договору. Отже, ціна в розмірі 20 010,10 грн/тонна (без ПДВ) підлягає застосуванню лише щодо продукції у кількості 79,767 тонн, що була поставлена за видатковими накладними № 2547 від 02.12.2020 (50,400 т), № 2548 від 02.12.2020 (25,220 т), № 2616 від 10.12.2020 (4,147 т).

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 13.04.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в справі № 910/20139/20 задоволено частково. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35000,00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом у даній справі у заявленому розмірі 70 000,00 грн, судом враховано, що розмір гонорару визначено за погодженням адвоката з клієнтом і є фіксованим, послуги адвоката було реально надані позивачеві і це підтверджується матеріалами справи, також судом взято до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору. Водночас, оскільки пропорційний розмір судових витрат визначити неможливо з огляду на немайновий характер позову, суд, посилаючись на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 923/20/18, від 10.12.2020 у справі № 922/3812/19, дійшов висновку про покладення на відповідача половини від заявленої суми, тобто 35000,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Міністерство оборони України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі №910/20139/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що положення ст. 652 Цивільного кодексу України свідчить про те, що закон пов`язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, за яких договір був укладений, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Скаржник посилається на п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», згідно якої істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Внесення змін до договору суперечить приписам ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", адже ціна, яка є істотною умовою договору поставки, буде відрізнятись від цінової пропозиції, оприлюдненої на офіційному веб-порталі під час здійснення публічної закупівлі.

Відповідач зауважив, що на даний час термін дії договору закінчився,а зміна світових цін на ринку нафтопродуктів та коливання курсу валют є комерційними ризиками, з урахуванням яких і здійснюється підприємницька діяльність суб`єктами господарювання. На думку апелянта, довідки Торгово-промислової палати України та ДП «Держзовнішінформ» не є належним документальним підтвердженням факту коливання цін товарів на ринку, адже вони складені не за результатами проведення цінових експертиз та товарних експертиз та видані не Держстатом України. Крім того, з листами про внесення змін позивач звертався до відповідача 18.11.2020 та 26.11.2020, тобто ще до настання дати з якої можливо було б внести зміни до договору.

26.04.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2021 відкрито апеляційна провадження та призначено розгляд справи на 27.05.2021.

Також, не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням, Міністерство оборони України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2021 у справі №910/20139/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що позивачем в позовній заяві на наведено попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, а подання такого розрахунку після розгляду справи по суті суперечить засадам змагальності, оскільки позбавляє відповідача права надати власні заперечення на визначений позивачем розмір судових витрат або заявити клопотання про їх зменшення.

17.05.2021 матеріали апеляційної скарги надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з протоколу передачі справи (апеляційної скарги) раніше визначеному складу суду передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2021 у справі №910/20139/20, об`єднано апеляційні скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2021 у справі №910/20139/20 в одне апеляційне провадження, розгляд справи №910/20139/20 призначено на 27.05.2021.

18.05.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якому він заперечував проти її задоволення, а також просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу позивачу, понесеними у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Позивач наголошував, що судом при розгляді справи встановлено, що зміни показників Platts відбулись пізніше дати укладення спірного договору про поставку та подання позивачем цінової пропозиції, у зв`язку з чим сторони об`єктивно не могли передбачити зміни показників в цей період і в зазначеному розмірі до укладення договору. При цьому, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, а позивач звернувся до суду до моменту повного виконання договору. Також, позивач просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні 27.05.2021 оголошено перерву до 10.06.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Пономаренко Є.Ю., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 10.06.2021 у справі №910/20139/20, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Пономаренко Є.Ю., визначено колегію суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 прийнято апеляційні скарги Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2021 у справі №910/20139/20 до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Руденко М.А.

10.06.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява позивача про приєднання до матеріалів справи акту наданих послуг з професійної правничої допомоги.

В судовому засіданні 10.06.2021 колегія суддів заслухала представників сторін.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.11.2020 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" (постачальник) укладено договір постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (паливо дизельне), для техніки спеціального призначення (за кошти державного бюджету України) № 286/1/20/92.

Згідно з п. 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити у 2020 році нафти і дистилятів (09130000-9) (паливо дизельне) (за лотом 2 (09134200-9) дизельне паливо (паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0), а саме паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 та/або паливо дизельне Shebel-ДП-Арк-Євро5-В0 та/або паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 (паливо дизельне ДТ-З-К5. клас 2) (далі - продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно специфікації, а замовник - забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки та за цінами згідно з нижчевикладеною специфікацією:

Специфікація

Найменування продукціїГОСТ ДСТУСтрок постачанняОдиниця виміруЗагальна кількістьЦіна за одиницю виміру продукції в грн (без ПДВ з витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами)Загальна сума вартості продукції в грн (без ПДВ) з витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами
Паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 та/або паливо дизельне Shebel- ДП-Арк-Євро5-В0 та/або паливо дизельне ДП-Арк-Євро5-В0 (паливо дизельне ДТ-З-К5 клас 2) (61-013-3049) ДСТУ 7688:2015 До 10.12.2020 (включно) тонн 3 500,0 18 191,00 63 668 500,00
Вартість продукції без ПДВ63 668 500,00
Крім того ПДВ12 733 700,00
Загальна вартість продукції з ПДВ76 402 200,00
Загальна вартість продукції з ПДВ складає: 76 402 200,00 (сімдесят шість мільйонів чотириста дві тисячі двісті) грн 00 коп.
Відповідно до п. 3.1 договору ціна договору становить без ПДВ 63 668 500,00 грн, крім того ПДВ 12 733 700,00 грн. Ціна договору, що підлягає оплаті становить 76 402 200,00 грн, у тому числі, податок на додану вартість та вартість вантажних робіт в місцях завантаження і транспортні витрати.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що ціна за договором може зменшуватись у порядку, визначеному статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі" без зміни кількості та якості продукції. Ціна за одиницю продукції, згідно з цим договором, може змінюватися через 30 днів, починаючи з моменту подання виконавцем цінової пропозиції, у випадку зміни офіційного курсу долара США (курс НБУ) більше, ніж на 3% пропорційно зміни такого курсу, а також пропорційно зміні індексу споживчих цін, біржових котирувань або показників Platts. Зміна ціни оформлюється шляхом укладання відповідної додаткової угоди до даного договору.

У п. 10.1 договору сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Судом встановлено, що позивач поставив, а відповідач прийняв товар в загальній кількості 3500 тонн, що підтверджується видатковими накладними № 2411 від 21.11.2020 (414,009 т), № 2412 від 23.11.2020 (182,019 т), № 2427 від 24.11.2020 (914,455 т), № 2434 від 24.11.2020 (486,420 т), № 2436 від 25.11.2020 (61,016 т), № 2446 від 26.11.2020 (407,398 т), № 2448 від 27.11.2020 (477,449 т), № 2453 від 28.11.2020 (477,467 т), № 2547 від 02.12.2020 (50,400 т), № 2548 від 02.12.2020 (25,220 т), № 2616 від 10.12.2020 (4,147 т).

У свою чергу, відповідач оплатив товар, поставлений позивачем за вищевказаними видатковими накладними, у повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача від 24.12.2020, 28.12.2020, 29.12.2020.

Посилаючись на зміну показників Platts, позивач звернувся до відповідача з листом № 01/308 від 18.11.2020, в якому пропонував внести зміни до договору № 286/1/20/92 від 11.11.2020 в частині збільшення ціни на товар на 10% з 01.12.2020 шляхом підписання відповідної додаткової угоди.

У листі № 01/330 від 26.11.2020 позивач вказав, що звертався до відповідача з пропозицією щодо внесення змін до укладеного сторонами договору в частині ціни товару та зазначив, що додає до вказаного листа документальне підтвердження зміни показників Platts.

У відповідь на вищевказані листи позивача відповідач направив йому лист № 286/9/9058 від 09.12.2020, яким повідомив, що підстави для збільшення вартості продукції за укладеним сторонами договором № 286/1/20/92 від 11.11.2020 відсутні.

При цьому, у п. 8.6 договору сторони погодили, що доказом виникнення істотної зміни обставин які впливають на можливість виконання своїх обов`язків за договором є відповідний документ виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами.

Позивачем долучений до матеріалів справи науково-практичний висновок № 3525/21-9.2 від 16.12.2020, виданий Торгово-промисловою палатою України, в якому зазначено, що суттєве ускладнення виконання зобов`язань, передбачених умовами договору № 286/1/20/92 від 11.11.2020, зумовлене істотною зміною обставин, яку сторони не могли передбачити при його укладенні, зокрема значним коливанням показників Platts ("Platt's European Marketscan" в розділі "Northwest Eurrope cargoes CIF NEW/Basis ARA" під заголовком Diesel 10ppmNWE). Така істотна зміна обставин за законодавством України надає право ТОВ "Люкс Країна" ініціювати (вимагати) внесення змін до вказаного договору в частині правомірного та вмотивованого збільшення ціни продукції на 10%, а саме до 20 010,10 грн/тонна без ПДВ.

Суд першої інстанції зазначив, що стислий строк виконання поставки продукції за договором (останнім днем якого було 10.12.2020, при тому, що договір був укладений сторонами 11.11.2020) свідчить про те, що в момент укладення договору його сторони не передбачали стрімких змін світових цін на ринку нафтопродуктів, показників Platts та коливання курсу валют, протягом такого нетривалого періоду часу, тобто виходили з того, що вказані зміни не настануть. При цьому, характер змін, що відбулись, а саме зміна світових цін на ринку нафтопродуктів, зміна показнику Platts, а також коливання курсу валют, свідчить по те, що такі зміни обставин зумовлені причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, оскільки сторони договору не контролюють виникнення таких змін, не можуть попередити їх виникнення та не впливають на показники світових цін на ринку нафтопродуктів чи курсу валют.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що правомірним буде застосування нової ціни в розмірі 20 010,10 грн/тонна (без ПДВ) за одиницю продукції на ту частину товару, яка залишилась непоставленою станом на 01.12.2020 - день, коли були зафіксовані зміни показників Platts, а ціна могла бути змінена з урахуванням спливу 30-денного строку від дати подання позивачем цінової пропозиції, встановленого п. 3.3 укладеного сторонами договору, тобто щодо продукції у кількості 79,767 тонн, що була поставлена за видатковими накладними № 2547 від 02.12.2020 (50,400 т), № 2548 від 02.12.2020 (25,220 т), № 2616 від 10.12.2020 (4,147 т).

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому договір, за приписами ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 180 Господарського кодексу України істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Особливості укладання договорів за державним замовленням (державних контрактів) визначаються Законом України "Про публічні закупівлі" та Законом України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони".

Пунктом 25 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що публічна закупівля (далі - закупівля) - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Частиною 1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі (ч. 4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

За приписами ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Водночас положеннями Закону України "Про публічні закупівлі" встановлені певні виключення з загального правила, закріпленого у ст. 632 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з п.п. 2, 7 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

- збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії;

- зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Звертаючись з апеляційної скаргою, скаржник помилково ототожнює припинення договору та припинення зобов`язань.

Так, відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною 2 цієї статті визначено, що припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України встановлюють, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд з належним виконанням законодавство передбачає і інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування).

Однак, чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору.

Тобто, зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору.

Сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку та, відповідно, не може бути перешкодою для внесення змін до договору.

Водночас, Закон України "Про публічні закупівлі" передбачає можливість зміни істотних умов договору про закупівлю лише у виключному переліку випадків та лише в період після його підписання та до виконання зобов`язань сторонами. Так само, ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України встановлено імперативну заборону на внесення змін до договору після його виконання. Отже, внесення змін до договору після виконання зобов`язань, що з нього виникають є неможливим.

Аналогічна заборона щодо ціни міститься також в ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України, де зазначено, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зобов`язався поставити 3500,0 тонн палива дизельного в строк до 10.12.2020, а відповідач, в свою чергу, оплатити вартість поставленого палива не пізніше ніж за 5 робочих днів до закінчення бюджетного року.

Також вбачається та не заперечується сторонами, що позивач поставив, а відповідач прийняв товар в загальній кількості 3500 тонн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, а відповідач, у свою чергу, оплатив товар у повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача, які також та наявні в матеріалах справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зобов`язання сторін за договором від 11.11.2020 № 286/1/20/92 припинились, у зв`язку з їх виконанням відповідно до положень ст. 599 Цивільного кодексу України.

Отже, з огляду на припинення зобов`язань за спірним договором у зв`язку з його повним виконання та враховуючи заборону вносити зміни до договору після повного виконання зобов`язань, що з нього виникають, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для внесення змін до договору, позаяк таке внесення, в даному випадку, законодавчо заборонено.

Колегія суддів також зазначає, що сам факт звернення з позовом до повного виконання Міністерством зобов`язань за договором в частині оплати товару, не змінює обставин повного виконання позивачем обов`язку з поставки товару та, відповідно, припинення зобов`язань шляхом їх оплати на момент прийняття рішення у справі, що виключає можливість внесення змін до договору.

При цьому, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, колегія суддів вважає його неефективним.

Так, захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 912/1856/16, від 14.05.2019 у справі № 910/11511/18.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 910/7164/19).

Колегія суддів зазначає, що внесення змін до договору після виконання зобов`язань, що з нього виникають, не тільки не відповідає вимогами цивільного законодавства, а й жодним чином не сприятиме поновленню порушених прав позивача, та потребуватиме подальшого звернення до суду з іншим позовом, позаяк в межах даної справи його право захищено не буде.

Відповідно до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи в викладеного, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову помилковим, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 таким, що прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню, тоді як апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2021 у справі №910/20139/20 колегія суддів зазначає наступне.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також не вирішення окремих процесуальних питань, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення і у разі його скасування ухвалене додаткове рішення втрачає силу (аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 16.04.2018 р. у справі № 923/631/15, від 23.01.2020 р. у справі № 910/20089/17).

Таким чином з огляду на скасування колегією суддів рішення про задоволення позовних вимог, додаткове рішення, що є його невід`ємною частиною також підлягає скасуванню.

Вказане також узгоджується з положеннями п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Також, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позову та апеляційної скарги покладається судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 267-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Міністерства оборони України задовольнити, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі №910/20139/20 та додаткове від 13.04.2021у справі №910/20139/20 - скасувати.

2. Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" (03110, м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 20-В, офіс 1037,) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ) 3153,00 грн судового збору.

4. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.06.2021.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Руденко