РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.06.2021Справа № 910/18809/20
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІОНІТІ»

до Приватного підприємства «Автоентерпрайз»

про стягнення 138600,00 грн

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін:

Від позивача: Гордієнко Н.П.

Від відповідача: Мазепа Д.Г.

У судовому засіданні 14.06.2021, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "ІОНІТІ" надійшла позовна заява до Приватного підприємства "АВТОЕНТЕРПРАЙЗ" про стягнення грошових коштів на суму в розмірі 138600,00 грн. за договором про надання послуг з розміщення обладнання № б/н від 16.12.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за договором про надання послуг з розміщення обладнання № б/н від 16.12.2019 року, зокрема, в порушення умов вищезазначеного договору відповідачем було здійснено відключення обладнання без згоди позивача, яке призвело до неможливості використання обладнання і є підставою для нарахування штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 07.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Надано відповідачу строк на подання відзиву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

05.01.2021 до канцелярію суду надійшла зустрічна позовна заява Приватного підприємства "Автоентерпрайз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" про визнання недійсним договору.

Ухвалою суду від 12.01.2021 зустрічну позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків зустрічної позовної заяви.

29.01.2021 через канцелярію суду від позивача за зустрічним позовом надійшла заява про усунення недоліків зустрічної позовної заяви, до якої долучено уточнену зустрічну позовну заяву.

Ухвалою суду від 04.02.2020 повернуто зустрічну позовну заяву заявнику.

У поданому 05.01.2021 відзиві відповідач просив розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.02.2021 залишено без задоволення заяву про розгляд справи в порядку загального позовного провадження; відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів; зобов`язано позивача надати суду оригінали договору та дублікату договору.

Суд відзначає, що поданий відповідачем відзив був долучений до зустрічної позовної заяви та зазначений серед додатків до неї. Оскільки, суд ухвалою від 04.02.2020 повернув зустрічну позовну заяву з доданими до неї документами позивачу за зустрічним позов, то відповідно і відзив, який був серед додатків, був повернутий відповідачу.

17.02.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву з клопотанням про продовження строку на подання відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 22.02.2021 відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про продовження строку на подання відповіді на відзив та залишено без розгляду, подану у даній справі відповідь на відзив. Призначено у справі судове засідання на 25.03.2021.

24.03.2021 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про приєднання документів до матеріалів справи та пояснення щодо предмету доказування у даній справі; пояснення щодо обставин відключення обладнання.

В судовому засіданні 25.03.2021 оголошено перерву до 15.04.2021.

Судом долучено до матеріалів справи документи, подані позивачем в попередньому судовому засіданні.

В судовому засіданні 15.04.2021 оголошено перерву до 13.05.2021.

12.05.2021 та 13.05.2021 через канцелярію суду позивачем подано клопотання про приєднання документів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 13.05.2021 оголошено перерву до 27.05.2021.

27.05.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшла відповідь на письмові пояснення позивача, в яких відповідач проти позову заперечує, оскільки, в підтвердження позовних вимог не було надано позивачем належних, допустимих та вірогідних доказів.

27.05.2021 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо обставин відключення обладнання та предмету доказування у даній справі.

В судовому засіданні 27.05.2021 оголошено перерву до 14.06.2021.

10.06.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшли пояснення.

В судовому засіданні 14.06.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІОНІТІ» (Замовник) та Приватним підприємством «Автоентерпрайз» (Виконавець) було укладено договір № б/н про надання послуг з розміщення обладнання.

Відповідно до п. 1.1. - 1.3. договору, в порядку та на умовах визначених договором, виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з розміщення зарядних пристроїв постійного та/або змінного струму для заряджання електромобілів, визначених в окремих актах приймання - передачі до цього договору, іменованих надалі - обладнання, за адресам та на умовах, які визначаються в окремих актах приймання - передачі до цього договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги. Місце розміщення обладнання визначається сторонами в акті приймання - передачі стосовно відповідного обладнання (Місце). Місцем виконання цього договору є місце розміщення обладнання. Обладнання замовника належить йому на праві власності або користування. Замовник має право здійснювати управління обладнанням.

Відповідно до п. 2.1.6 - 2.1.8, 2.1.11 договору, виконавець зобов`язується: надати можливість замовнику розмістити обладнання у погоджених сторонами місцях (об`єктах); забезпечити підключення обладнання до електричної мережі; забезпечити безперебійне електричне живлення обладнання замовника; забезпечити охорону обладнання від викрадення, пошкодження, знищення; у будь - яких без виключень випадках отримувати письмовий дозвіл замовника на відключення обладнання від електричної мережі.

Відповідно до п. 2.2.2, 2.2.3, 2.2.5 договору, замовник зобов`язується своїми силами та за власні кошти здійснити роботи з монтажу та обслуговування обладнання на об`єктах виконавця; здійснювати технічний огляд та поточний ремонт обладнання для безперебійного та належного функціонування; не допускати перевантаження електричних мереж, не перевищувати погодженого розміру потужності електроенергії, що споживається замовником.

Відповідно до п. 3.1. договору, за надані за договором послуги замовник щомісячно виплачує виконавцеві винагороду у розмірі 30 грн.. 00 коп.

Відповідно до п. 5.1. договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України.

Відповідно до п. 5.4. договору, у випадку будь - якого порушення виконавцем умов даного договору, що призвело до неможливості використання замовником для ведення своєї господарської діяльності обладнання або окремих зарядних пристроїв для зарядження електромобілів, визначених в акті ( актах) приймання - передачі до цього договору, (у тому числі, але не виключно внаслідок припинення постачання електроенергії, пошкодження обладнання, створення перешкод для вільного доступу користувачів замовника до обладнання, неможливості підключення обладнання до операційної та облікової системи замовника, відключення обладнання електричної мережі), за кожен день, впродовж якого існувала така неможливість використання., виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі, що вираховується за наступною формулою: Р = DC* 1500 + AC*150, в якій, якщо інше не передбачено договором, елементи мають наступне значення: «=» - математичний знак «дорівнює; «*» - математична дія множення; «+» - математична дія додавання; «Р» - сума штрафу у гривнях, що підлягає сплаті за день надання послуг, впродовж якого існувала неможливість використання обладнання або окремих одиниць обладнання зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в акті (актах) приймання - передачі до цього договору; « DC» - кількість одиниць обладнання, а саме зарядних пристроїв постійного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу; «АС» - кількість одиниць обладнання, а саме зарядних пристроїв змінного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу.

Відповідно до п. 5.5. договору, за порушення обов`язків, передбачених пунктом 2.1.4. та/або 2.1.5. цього договору, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до п. 5.6. договору, всі розбіжності з приводу виконання цього договору вирішуються сторонами шляхом переговорів. Питання, з приводу яких сторони не досягли згоди шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку за місцезнаходженням замовника.

Відповідно до п. 6.1. договору, цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2020 року включно.

До матеріалів справи додано акт приймання - передачі від 16.12.2019 до договору про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2019. Відповідно до даного акту, замовник розміщує, а виконавець надає місце для розміщення наступного обладнання: - зарядний пристрій постійного струму для заряджання електромобілів ( DC): «МТА ( міжнародна школа тенісу)», місце розміщення - м. Київ, вул. Міська, 9; - зарядний пристрій змінного струму для заряджання електромобілів (АС): «МТА (міжнародна школа тенісу)», місце розміщення - м. Київ, вул. Міська,9.

Відповідно до акту обстеження обладнання від 21.08.2020, директор ТОВ «ІОНІТІ» Гулей Сергій Володимирович, який діє на підставі статуту, та монтажник електричного устаткування ОСОБА_1 , який діє на підставі посвідчення № 02 - 20, виданого 01.05.2020 року ( дійсне до 31.12.2021 року), провели технічне обстеження такого обладнання, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Міська, 9 : - зарядного пристрою змінного струму для заряджання електромобілів (АС): «МТА (міжнародна школа тенісу)»; - зарядного пристрою постійного стуму для заряджання електромобілів ( DC): «МТА (Міжнародна школа тенісу)». За результатами технічного обстеження обладнання встановлено факт неможливості використання у зв`язку з відключенням обладнання, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Міська, 9 : - зарядного пристрою змінного струму для заряджання електромобіля (АС): «МТА (міжнародна школа тенісу)»; - зарядного пристрою постійного струму для заряджання електромобілів (DC): «МТА (міжнародна школа тенісу)».

Відповідно до посвідчення № 02 - 20 виданого директором ТОВ «ІОНІТІ», ОСОБА_1 є працівником ТОВ «ІОНІТІ», а саме, монтажником електричного устаткування.

Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 ГК України.

Відповідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за договором про надання послуг з розміщення обладнання № б/н від 16.12.2019 року, зокрема, передбачених п 2.1. договору № б/н про надання послуг з розміщення обладнання, а саме, на думку позивача, в порушення умов зазначеного вище договору відповідачем було здійснено відключення обладнання без згоди позивача, яке призвело до неможливості використання обладнання і є підставою для нарахування штрафних санкцій.

Дослідивши, наявні в матеріалах справи докази, а також, проаналізувавши обставини на які посилається позивач, Суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог, з огляду на те, що позивачем не додано належних доказів, в підтвердження обставин відключення передбаченого договором обладнання, або обстави того, що таке відключення сталося внаслідок дій, або бездіяльності відповідача.

Суд зазначає, що одночасно з тим, що на відповідача п. 2.1.7 договору покладено обов`язок забезпечити безперебійне електричне живлення обладнання замовника, на позивача покладено аналогічні за змістом обов`язки передбачені п. 2.2.3 та 2.2.5, відповідно до яких: замовник зобов`язується здійснювати технічний огляд та поточний ремонт обладнання для безперебійного та належного функціонування; замовник зобов`язується не допускати перевантаження електричних мереж, не перевищувати погодженого розміру потужності електроенергії, що споживається замовником.

Акт обстеження обладнання від 21.08.2020 року, на думку Суду, не містить свідчень, які б встановлювали причину відключення обладнання або причин, які б підтверджували ту обставину, що відключення обладнання передбаченого договором № б/н від 16.12.2019 сталося внаслідок невиконання відповідачем своїх обов`язків за договором, при цьому даний акт також не містить свідчень, які б підтверджували що обладнання було відключено не як наслідок не виконання позивачем своїх обов`язків передбачених п. 2.2.3. та п. 2.2.5. договору (наприклад: перевантаження електричних мереж, або не проведення технічного огляду). Також, наведений акт, на думку Суду, не є належним доказом обставин, на які посилався позивач, оскільки означений документ підписаний уповноваженими особами позивача в односторонньому порядку. Водночас докази виклику представників відповідача для проведення обстеження та встановлення факту роботи/відключення зарядного пристрою відповідно до умов Договору, докази повідомлення відповідача про вчинення таких дій, чи докази залучення до проведення вищенаведеного обстеження інших незаінтересованих осіб, не пов`язаних з позивачем трудовими відносинами, у матеріалах справи відсутні.

Крім того, у матеріалах справи відсутні й докази направлення вказаного акту на адресу відповідача після його оформлення, що дало б можливість останньому надати свої заперечення/пояснення на викладені в акті обставини, або усунути відповідні недоліки у разі їх дійсного підтвердження.

Суд також зазначає, що відповідно до п. 5.6. договору № б/н від 16.12.2019 , сторони фактично взяли на себе обов`язки з врегулювання спірних правовідносин в претензійному порядку, до безпосереднього звернення до суду. Доказів, які б свідчили про виконання сторонами п. 5.6. договору до матеріалів справи не додано. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач звертався з претензією до відповідача стосовно відключення приладів передбачених договором.

Отже, позивачем належними, допустимими та вірогідними доказами не підтверджено обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, а тому позов не підлягає задоволенню.

Щодо заперечень відповідача, що з його боку договір не підписувався повноважним представником і що, дублікат договору не є належним доказом вчинення відповідного правочину, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Договір від 16.12.2019, акт приймання-передачі від 16.12.2019 від імені відповідача підписані його представником - ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності відповідача від 05.07.2019 року.

Зі змісту поданої позивачем копії довіреності відповідача від 05.07.2019, виданої на ім`я ОСОБА_2 вбачається, що останній уповноважений відповідачем бути представником Приватного підприємства "Автоентерпрайз" в усіх без винятку установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх організаційно-правової форми та підпорядкування, в тому числі перед фізичними та юридичними особами з питань, що пов`язані з укладанням та підписанням договорів, додаткових угод та додатків до договорів від імені відповідача.

Для цього ОСОБА_2 надано право від імені відповідача укладати договори (угоди, контракти), додаткові угоди та додатки до договорів, розписуватись від імені відповідача, а також виконувати всі інші дії, необхідні для виконання цієї довіреності. Довіреність видана терміном до 31.12.2019 року.

Будь-яких інших довіреностей на ОСОБА_2 суду не надано, так як не надано доказів відкликання долученої до матеріалів справи довіреності.

Відповідач не надав суду доказів в підтвердження того, що ОСОБА_2 не мав повноважень представника відповідача на вчинення правочинів, в тому числі спірного договору, чи такі повноваження були відкликані до дати підписання договору від 16.12.2019.

Відповідно до статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України).

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (стаття 246 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідачем не надано доказів відмови від Договору від 16.12.2019 року, визнання його недійсним чи вчинення інших дій, які б свідчили про невизнання відповідачем цієї угоди, з огляду на підписання Договору уповноваженою особою без достатніх правових підстав. Після повернення відповідної зустрічної позовної заяви, відповідач не надав суду доказів звернення з окремим позовом щодо недійсності спірного правочину.

Відтак, суд, з урахуванням положень, зокрема, статті 79 ГПК України, вважає доведеною обставину укладення між сторонами Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2019 року, та акту приймання-передачі та підписання наведених документів уповноваженими представниками сторін. Окрім того, обставини укладання Договору за довіреністю додатково викладені в заяві свідка ОСОБА_2 від 15.02.2021, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Агарковою А. М. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, уповноваживши ОСОБА_2 на підставі довіреності від 05.07.2019 року на укладення договорів від імені відповідача, прийняв на себе зобов`язання, встановлені вищенаведеним Договором.

Заперечення відповідача, які стосуються подання позивачем "Дублікату" Договору, а не його оригіналу, суд відхиляє, оскільки дублікатом є другий примірник документа, що повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа, а його видача полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин. (Аналогічна позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 14.11.2018 у справі № 161/3245/15-ц).

Відповідно до ст. 74, 75 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів сторін суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Судом, при ухваленні рішення, були враховані ті доводи сторін та докази, що впливають на предмет доказування у даній справі, з огляду на заявлений предмет позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги додані до матеріалів справи докази, встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу передбаченого договором є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову про стягнення з Приватного підприємства «Автоентерпрайз» (місцезнаходження: 61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, буд. 271 А, офіс 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІОНІТІ» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Євгенія Коновальця, буд. 36 - Д, офіс 6, ) 138600 (сто тридцять вісім тисяч шістсот) грн. 00 коп. заборгованості зі сплати штрафних санкцій - відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 16.06.2021

Суддя І.В.Усатенко