ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3118/20

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Лилака Т.Д. за участю секретаря судового засідання Ворко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» (07400, Київська обл., м. Бровари, бул. Незалежності, 14, код 32499006)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо аграрна компанія «Нова Технологія» (07714, Київська обл., Яготинський р-н, с. Засупоївка, вул. Польова, 41, код 35088581)

про стягнення 201 522,30 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Черненко В.А. (довіреність від 18.02.2021, дійсна до 31.12.2021 )

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» (позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо аграрна компанія «Нова Технологія» (відповідач) про стягнення 201522,30 грн. заборгованості, з яких: 132 384,00 грн. основного боргу, 51 641,58 грн. пені, 6619,20 грн. штрафу, 6204,36 грн. 3% річних та 4673,16 грн. інфляційних збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за Договором купівлі-продажу № 23/18 від 15.10.2018 р. в частині оплати за отриманий, відповідно до видаткової накладної ТЕ-23/18 від 26.03.2019, товар.

Ухвалою суду від 16.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі № 911/3118/20 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи).

На адресу Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив, у якому зазначено, що ТОВ «Виробничо аграрна компанія «Нова Технологія» не укладало з ТОВ «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» Договір купівлі-продажу № 23/18 від 15.10.2018 та не підписувало жодних накладних на отримання товару.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.01.2021 постановлено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №911/3118/20 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження. Призначено підготовче засідання на 18.02.2021.

10.02.2021 через канцелярію суду надійшло клопотання позивача про залучення доказів до справи, яке судом було задоволено.

04.03.2021 на адресу Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів.

Розглянувши дане клопотання судом встановлено, що відповідач просить суд визнати поважними причини неподання заяви свідка ОСОБА_1 у встановлений законом строк та поновити процесуальний строк для подання доказів; приєднати до справи нотаріально посвідчену заяву свідка - колишнього керівника ТОВ «Виробничо аграрна компанія «Нова Технологія» ОСОБА_1 .

Статтею 80 ГПК України встановлено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Статтею 88 ГПК України передбачено, що заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що на момент подання відзиву відсутня можливість надати до суду нотаріально засвідчену заяву свідка ОСОБА_1 , через захворювання його близьких осіб, з якими він контактував, на COVID-19.

Дослідивши додатки до відзиву відповідача та додатки до заяви про приєднання доказів, судом встановлено, що доводи відповідача щодо пропущення строку на подання доказів не доведені належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання відповідача про поновлення строку на подання доказів є не доведеним, а отже клопотання про приєднання доказів не підлягає задоволенню.

Ухвалами Господарського суду Київської області від 18.02.2021, 11.03.2021, 08.04.2021, занесеними до протоколів судового засідання від 18.02.2021, 11.03.2021, 08.04.2021, оголошено перерви у підготовчому засіданні до 11.03.2021, 08.04.2021, 22.04.2021, відповідно.

11.03.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про призначення по справі судової експертизи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.03.2021 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

У підготовчому засіданні 22.04.2021, суд, розглянувши клопотання представника відповідача про призначення по справі судової експертизи, встановив наступне.

В клопотанні представник відповідача просить суд призначити по справі почеркознавчу експертизу, щодо автентичності підпису ОСОБА_1 на договорі купівлі-продажу № 23/18 від 15.10.2018 та видатковій накладній ТЕ-23/18 від 26.03.2019 та технічну експертизу документів, щодо автентичності печатки ТОВ «ВАК «Нова Технологія» на видатковій накладній ТЕ-23/18 від 26.03.2019.

В обґрунтування клопотання представник відповідача посилається на нотаріально посвідчені письмові пояснення ОСОБА_1 , який був керівником відповідача в період дії відповідного договору. Зокрема представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 в заяві стверджує, що не підписував вказаний договір та видаткову накладну.

Представник відповідача подане клопотання про призначення судової експертизи підтримав і просив задовольнити.

Позивач в ході розгляду справи надав заперечення на клопотання про призначення експертизи, в якому зазначив, що клопотання відповідача про призначення експертизи не підлягає задоволенню, адже підстави такого клопотання не відповідають положенням ст. 99 КПК України, якими визначено випадки призначення експертизи у господарському процесі.

Так, відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» зазначено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Дослідивши подані сторонами докази, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів, необхідних для встановлення фактичних даних у справі, а заява ОСОБА_1 не має доказової сили, оскільки подана з порушенням строку, а отже не може бути підставою для призначення судової експертизи.

Враховуючи вищевикладене, оскільки обставини справи не потребують спеціальних знань, суд не вбачає необхідності у призначенні експертизи, тому відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання відповідача, про що в судовому засіданні 22.04.2021 постановлено протокольну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 20.05.2021.

20.05.2021 через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів.

Розглянувши дане клопотання суд вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 3-4 ст. 80 ГПК України, відповідач, повинні подати суду доказ разом з поданням відзиву, а якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Крім цього, згідно положень частини 2 статті 81 Господарського процесуального кодексу України у клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Суд звертає увагу, що клопотання відповідача про витребування доказів, не відповідає вимогам статті 81 Господарського процесуального кодексу України. В самому клопотанні не значиться і до нього не долучено жодного доказу вжиття заходів для отримання доказів самостійно, не зазначено причин неможливості самостійного отримання доказів.

Крім того клопотання про витребування доказів подано поза межами строку встановленого положеннями ст. 80 ГПК України, без належного та доведеного обґрунтування причин неможливості заявити дане клопотання у строк.

Протокольною ухвалою в судовому засіданні оголошено перерву на 03.06.2021.

03.06.2021на електронну адресу суду від представника відповідача надійшла заява, в якій зокрема заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тим, що адвокат Папуша І.О., який здійснював представництво відповідача, знаходиться у відрядженні, а новий представник відповідача не мав фізичної можливості підготуватись до судових дебатів.

Розглянувши клопотання про відкладення суд зазначає, що викладені представником відповідача підстави для відкладення судового засідання не є поважними.

Положеннями чинного Господарського процесуального кодексу України не визначено, що зміна представника сторони у справі є поважною причиною для відкладення судового засідання.

До того ж на виконання встановленого ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України обов`язку доказування, представники відповідача не надали суду жодних належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалася поважність причин для відкладення судового засідання.

В судовому засіданні 03.06.2021, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, суд дослідив в порядку статей 209-210 ГПК України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд оголосив про перехід до судових дебатів. Представник позивача виступив з заключним словом, в якому посилався на обставини і докази, досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

03.06.2021 року, після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.10.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо аграрна компанія «Нова Технологія» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 23/18.

Згідно умовам якого Продавець зобов`язувався передати у власність Покупця належні Продавцю матеріальні запаси - дрова (надалі - «Товар»), а Покупець зобов`язувався прийняти цей Товар та оплатити його вартість на умовах цього Договору (п. 1.1., п.1.2 Договору).

Так, п.7.2.2 Договору, передбачено, що Покупець зобов`язаний оплатити Товар у розмірах та терміни встановлені цим Договором.

Перехід права власності на Товар відбувається у момент передачі Товару Покупцю, що оформляється накладною (п.5.4 Договору).

На підставі п.6.2 Договору, розрахунки за поставлений Товар здійснюються по безготівковому розрахунку з поточного рахунка Покупця, як передоплата згідно рахунка фактури, або в момент набрання права власності на поставлений Товар.

Відповідно до п. 8.3 Договору, за несвоєчасну або неповну оплату вартості Товару Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплата (недооплати) за кожен день прострочення до моменту повного виконання Покупцем свого зобов`язання з оплати.

За односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань, що випливають з цього Договору, винна Сторона несе відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 5 відсотків від вартості Товару, що став об`єктом суперечок (п.8.4 Договору).

Як стверджує позивач, 26 березня 2019 року Продавцем передано, а Покупцем прийнято Товар, а саме дрова сосни у кількості 140.000 куб. метра, загальна вартість яких складає 132 384 грн. 00 коп., на підтвердження чого позивач надав до суду копію податкової накладної № 21 від 26.03.2019 та копію видаткової накладної № ТЕ-23/18 від 26.03.2019.

Проте, ТОВ «ВАК «Нова Технологія», товар не оплатило, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що директор ТОВ «ВАК «Нова Технологія» Мостовий В.І. не укладав з ТОВ «НВК «Техімпекс» договір купівлі-продажу № 23/18, за яким заявлено позовні вимоги та не підписував видаткової накладної № ТЕ-23/18 від 26.03.2019.

В ході підготовчого провадження судом та учасниками у справі було досліджено завірену копію видаткової накладної № ТЕ-23/18 від 26.03.2019, оригінал якої був вилучений під час обшуку 22.07.2020 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. від 07.07.2020.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії видаткової накладної № ТЕ-23/18 від 26.03.2019, вона посвідчена печаткою позивача.

У відповідності до п. 65 Постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27 листопада 1998 року «Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію» особи, які персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Виходячи із зазначеного, особи, які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства, призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про втрату печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі ТОВ «ВАК «Нова Технологія».

В ході розгляду справи відповідачем автентичність підписів директора та відбитку печатки на видатковій накладній за допомогою належних та допустимих доказів у спосіб, передбачений ГПК України не спростовано.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, ст. 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи те, що строк виконання зобов`язання з оплати товару настав, сума боргу в розмірі 132 384,00 грн. за поставлений товар підтверджується матеріалами справи, відповідачем станом на час розгляду справи в суді, існування заборгованості у стягуваному розмірі належними та допустимими доказами не спростованою, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

З огляду на несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 51641,58 грн., яка нарахована за визначений позивачем період з 26.03.2019 по 11.06.2020.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у відповідності з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу України розкриває поняття неустойки. Так неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17 та № 917/194/18 від 02.04.2019).

Договір про забезпечення виконання зобов`язання у виді неустойки (штраф та пеня) укладено між сторонами у письмовому виді відповідно до приписів ст.ст. 546, 549 ЦК України, ст. 232 ГК України.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.06.2017 зі справи № 910/2031/16, від 10.04.2018 зі справи № 916/804/17 та від 10.09.2020 по справі № 916/1777/19 .

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені судом встановлено, що він є неправильними, зокрема позивачем визначено дату початку нарахування пені 26.03.2019, тоді як порушення строку оплати почало перебіг з 27.03.2019.

Здійснивши власний розрахунок пені за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон» за сумою боргу 132 384,00 грн. за період з 27.03.2019 по 11.06.2020, судом встановлено, що правильний розмір пені є 46 402,38 грн.

Враховуючи, що судом встановлено факт порушення відповідачем зобов`язань, то вимога про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 6619,20 грн. є обґрунтованою, відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору, а отже підлягає задоволенню за розрахунком позивача, який перевірено судом.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 6204,36 грн. та 4673,16 грн. інфляційних збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки судом встановлено, що вони є арифметично неправильними.

Як вже було зазначено вище, позивачем визначено дату початку нарахування з 26.03.2019, тоді як порушення строку оплати виконаних робіт почало перебіг з 27.03.2019.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон» за сумою боргу 132 384,00 грн. за період з 27.03.2019 по 16.10.2020 судом встановлено, що правильний розмір 3% річних є: 6193,48 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних, суд погоджується з розрахунками позивача, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 4673,16 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд вирішив позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з відповідача на користь позивача 132 384,00 грн. основного боргу, 46 402,38 грн. пені, 6619,20 грн. штрафу, 6193,48 грн. 3% річних та 4673,16 грн. інфляційних збитків. В іншій частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо аграрна компанія «Нова Технологія» (07714, Київська обл., Яготинський р-н, с. Засупоївка, вул. Польова, 41, код 35088581) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» (07400, Київська обл., м. Бровари, бул. Незалежності, 14, код 32499006) 132 384 (сто тридцять дві тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 00 коп. основного боргу, 46 402 (сорок шість тисяч чотириста дві) грн. 38 коп. пені, 6619 (шість тисяч шістсот дев`ятнадцять) грн. 20 коп. штрафу, 6193 (шість тисяч сто дев`яносто три) грн. 48 коп. 3% річних, 4673 (чотири тисячі шістсот сімдесят три) грн. 16 коп. інфляційних втрат та 2900 (дві тисячі дев`ятсот) 42 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 14.06.2021

Суддя Т.Д. Лилак