УХВАЛА

18 червня 2021 року

м. Київ

Справа № 903/254/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,

розглянувши заяву громадської спілки "Українська ліга авторських прав" (далі - ГС "Українська ліга авторських прав") про відмову від позову

у касаційному провадженні за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця Минюка Руслана Юрійовича (далі - Підприємець)

на постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020

(головуючий - суддя Мельник О.В., судді: Грязнов В.В. і Розізнана І.В.)

у справі № 903/254/20

за позовом ГС "Українська ліга авторських прав"

до Підприємця

про стягнення збитків у розмірі 208 650 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення суми збитків у розмірі 208 650 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем вимог норм чинного законодавства в частині легалізації використання способом публічного виконання фонограм та зафіксованих у них виконань, а саме Підприємець здійснював свою господарську діяльність без укладення договору про використання об`єктів суміжних прав, а, отже, без отримання належного дозволу на таке виконання і без виплати роялті належному суб`єкту, тобто акредитованій організації колективного управління.

Рішенням господарського суду Волинської області від 29.09.2020 (суддя Шум М.С.): у позові відмовлено; стягнуто з ГС "Українська ліга авторських прав" на користь Підприємця 30 000 грн. судових витрат на правову допомогу.

Рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено право на звернення до суду від власного імені на захист майнових прав інтелектуальної власності, про стягнення збитків внаслідок не отриманого доходу, який йому не належить. Положення чинного законодавства, яке регулює діяльність організацій колективного управління, свідчать про те, що дохід від використання об`єктів інтелектуальної власності не є доходом позивача, оскільки він є неприбутковою організацію, яка не має права здійснювати підприємницьку діяльність, його діяльність полягає, зокрема, в укладенні відповідних договорів в інтересах правовласників та у збиранні, розподіленні та виплаті доходів від прав цим правовласникам. Отже, позивач є не отримувачем доходів, а фактично він є збирачем платежів, які належать іншим особам, а саме правовласникам.

Постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020:

- апеляційну скаргу ГС "Українська ліга авторських та суміжних прав" на рішення господарського суду Волинської області від 29.09.2020 задоволено частково;

- рішення господарського суду Волинської області від 29.09.2020 скасовано і прийнято нове рішення;

- позов задоволено частково;

- стягнуто з Підприємця на користь ГС "Українська ліга авторських та суміжних прав" збитки в сумі 96 050 грн.;

- в іншій частині позову відмовлено;

- стягнуто з Підприємця на користь ГС "Українська ліга авторських та суміжних прав" 1 440,75 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 10 000 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції; 2 161,12 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги та 10 000 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова мотивована наявністю підстав для часткового задоволення позову.

У касаційній скарзі Підприємець: зазначає про прийняття оскаржуваного судового рішення за неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права; просить скасувати постанову апеляційної інстанції від 14.12.2020, а рішення місцевого господарського суду від 29.09.2020 залишити в силі; стягнути з ГС "Українська ліга авторських та суміжних прав" 6 259,50 грн. судового збору.

Крім того, Підприємцем подано клопотання про стягнення витрат на правову допомогу в суді касаційної інстанції, орієнтовний розмір якої складає 20 000 грн.

16.06.2021 на електронну адресу Верховного Суду надійшла заява від ГС "Українська ліга авторських та суміжних прав" (підписана електронним цифровим підписом представника позивача - адвокатом Сербуль О.Ю.) про відмову від позову у справі № 903/254/20 в порядку статей 191, 307 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та закриття провадження у справі.

Відповідно до статті 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно зі статтею 307 ГПК України у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав касаційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 191, 192 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Також Верховний Суд зазначає, що частиною третьою статті 231 ГПК України визначено, що повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Подана ГС "Українська ліга авторських та суміжних прав" заява про відмову від позовної заяви підписана представником ГС "Українська ліга авторських та суміжних прав" адвокатом Сербуль О.Ю., на підтвердження повноважень якої в матеріалах справи містяться засвідчені копії: договору від 14.01.2020 №01/2020 про надання професійної правничої допомоги, наказу від 14.01.2020 №01/2020, довіреності від 04.01.2021, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 28.02.2008 №3228.

Вказані документи не містять даних щодо обмеження права вказаного представника відмовитися від позову.

Зі змісту довіреності від 04.01.2021 (строк дії якої до 04.01.2022) вбачається, що адвокат Сербуль О.Ю. уповноважена бути представником ГС "Українська ліга авторських та суміжних прав", зокрема, у Верховному Суді та наділена повноваженнями повіреного, передбаченими для представника у господарському процесі, в тому числі відмовлятися від позову, підписувати будь-які заяви як власноручним підписом так і електронним цифровим підписом.

Враховуючи, що наявні в матеріалах справи документи свідчать про наявність у адвоката Сербуль О.Ю. як представника позивача достатнього обсягу повноважень для вчинення такої процесуальної дії, як відмова від позову, а також те, що відмова від позовної заяви не суперечить інтересам ГС "Українська ліга авторських та суміжних прав" (відсутність доказів протилежного) та є формою реалізації принципу диспозитивності господарського судочинства, передбаченого статтею 14 ГПК України, Суд дійшов висновку про можливість задоволення поданої заяви ГС "Українська ліга авторських та суміжних прав" про відмову від позову.

У зв`язку із задоволенням заяви про відмову від позову Суд визнає нечинними судові рішення та закриває провадження у справі.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (частина четверта статті 231 ГПК України).

Згідно з частиною другою статті 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку, суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним під час подання відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Враховуючи приписи зазначеної норми, Суд вважає за необхідне повернути Підприємцю з державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого ним під час подання касаційної скарги.

У матеріалах справи відсутні відомості щодо виконання оскаржуваної постанови, тому поворот виконання оскаржуваного судового рішення касаційною інстанцією не здійснюється. Водночас Підприємець не позбавлений права, за наявності підстав, звернутися з відповідною заявою в порядку статті 333 ГПК України.

Керуючись статтями 130, 191, 231, 234, 235, 307, 308 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" про відмову від позову у справі № 903/254/20 задовольнити.

2. Прийняти відмову громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав" від позову до фізичної особи-підприємця Минюка Руслана Юрійовича про стягнення 208 650 грн. збитків.

3. Визнати нечинними рішення господарського суду Волинської області від 29.09.2020 та постанову Північно-Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 у справі №903/254/20.

4. Провадження у справі № 903/254/20 закрити.

5. Повернути фізичній особі-підприємцю Минюку Руслану Юрійовичу з державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 129 (три тисячі сто двадцять дев`ять) грн. 75 коп., сплачений за подання касаційної скарги відповідно до дубліката квитанції від 11.01.2021 № 0.0..1.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов