СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2021 р. Справа № 21/89б/2011(913/45/20)

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.,

за участю секретаря Новікової Ю.В.,

за участю представників сторін:

від відповідача - адвокат Гурський М.Р., свідоцтво № 4037/10 від 23.07.2009

від кредитора - адвокат Поліщук А.О., свідоцтво № 000844 від 10.02.2020, представник Ансіл Інвестмент Компані Лімітед (Ancile Investment Company Limited) ;

представник арбітражного керуючого Кандаурової А.П. - Шульга К.В., ордер від 08.06.2021. посвідчення № 2999 від 21.06.2007

Інші представники учасників справи у судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу відповідача - ТОВ "Племінний завод "Біловодський" (вх. № 918Л/3) на рішення Господарського суду Луганської області від 16 лютого 2021 року (повний текст складено 23.02.2021) у справі № 21/89б/2011 (№ 913/45/20)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", смт Мілове Міловського району Луганської області;

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Племінний завод "Біловодський", смт Біловодськ Біловодського району Луганської області;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Біловодський елеватор", смт Мілове Міловського району Луганської області;

2) Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик", м. Київ;

3) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ;

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

в межах справи про банкрутство боржника - Приватного акціонерного товариства "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" (справа № 21/89б/2011)

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Господарського суду Луганської області перебуває справа № 21/89б/2011 про банкрутство боржника - ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" на стадії процедури санації боржника, введеної ухвалою Господарського суду Луганської області від 13.04.2016 у справі № 21/89б/2011.

У січні 2020 року керуючий санацією ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" (боржник у справі про банкрутство) звернулвся до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до ТОВ "Племінний завод "Біловодський", в якому просить витребувати з незаконного володіння ТОВ "Племінний завод "Біловодський" на користь ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" будівлі комбікормового заводу, розташованого за адресою: Луганська область, Біловодський район, смт Біловодськ, вул. Урожайна (ім. Хорунжого), буд. 1, з посиланням на те, що спірне майно належить йому на праві власності.

Заява обґрунтована тим, що у процесі здійснення процедури санації з відкритих джерел: Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо боржника стало відомо про вибуття з власності боржника значного обсягу нерухомого майна внаслідок укладення за півроку до порушення справи про банкрутство низки договорів, які суттєво погіршили фінансовий стан боржника, в тому числі: договору купівлі-продажу від 09.04.2011, укладеного між боржником та ТОВ Біловодський елеватор щодо будівлі комбікормового заводу, розташованого за адресою: Луганська область, Біловодський район, смт. Біловодськ, вул. ім. Хорунжого, буд. 1. Укладення договору призвело до безоплатного відчуження будівлі комбікормового заводу на користь ТОВ «Біловодський елеватор», одного з кредиторів боржника у справі № 21/89б/2011. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі № 21/89б/2011, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 18.06.2018, визнано недійсним, зокрема, договір купівлі-продажу від 09.04.2011, укладений між ПрАТ «Міловський завод рафінованої олії «Стрілецький степ» та ТОВ «Біловодський елеватор» щодо будівлі комбікормового заводу, за боржником визнано право власності на приміщення комбікормового заводу, а ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" було зобов`язано повернути боржнику спірне приміщення. Однак, на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2017, укладеного між ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" та ТОВ "Племінний завод "Біловодський", право власності на спірне нежитлове приміщення зареєстровано за відповідачем ТОВ "Племінний завод "Біловодський", який є останнім набувачем та фактичним володільцем комбікормового заводу.

Посилаючись на ст. 216 та ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України, заявник зазначав, що відчуження приміщення було не тільки неприбутковим, а й збитковим для боржника, а дії директора боржника явно суперечили інтересам та меті діяльності боржника, волевиявлення боржника не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, а отже, з урахуванням того, що приміщення вибуло із володіння боржника поза його волею, таке приміщення підлягає витребуванню у відповідача.

Господарський суд Луганської області (суддя Яресько Б.В.), розглянувши вказану позовну заяву в порядку загального позовного провадження в межах справи № 21/89б/2011 про банкрутство боржника - ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", прийняв рішення від 16.02.2021 у справі № 21/89б/2011 (№ 913/45/20), яким позов задоволено повністю. Витребувано з незаконного володіння ТОВ "Племінний завод "Біловодський" на користь ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" будівлі комбікормового заводу, розташованого за адресою: Луганська область, Біловодський район, смт Біловодськ, вул. Урожайна (ім. Хорунжого), буд. 1, що включає в себе:

- А-4 будівля комбікормового заводу цегляна, загальною площею 2198,8 кв.м;

- а-4 склад сировини цегляний;

- а 1-4 склад готової продукції цегляний;

- а навіс без обшивки;

- В контора цегляна, загальною площею 179,4 кв.м;

- в вхідний ганок;

- Г гараж цегляний, загальною площею 258,5 кв.м;

- г вхідні східці;

- Д гараж цегляний, загальною площею 250,7 кв.м;

- М будівля зерноскладу цегляна, загальною площею 1670,4 кв.м;

- м тамбур цегляний;

- м1 матеріальний склад цегляний;

- м2 електроцех цегляний;

- м3 опрокид цегляний;

- м4 галерея з каменю бутового;

- т тамбур цегляний, загальною площею 10,8 кв.м;

- Т зерносклад з наружним витяжним пристроем цегляний, загальною площею 1209,2 кв.м;

- П галерея з каменю бутового, загальною площею 117,0 кв.м;

- Ф-2 ДСП із цегли, загальною площею 66,7 кв.м;

- ф1 вхідні східці;

- ю сушилка цегляна;

- я вентилятор;

- У вбиральня цегляна;

- С закрита трансформаторна підстанція;

- е проходна цегляна;

- Е проходна цегляна, сайдінг, загальною площею 37,4 кв.м;

- Н автовєси металеві;

- в2 пожежний резервуар;

- п/г погріб із шлакоблоку;

- Ж котельня із цегли;

- З мазутка із цегли;

- И утіль-цех із цегли;

- О СБ-1,5;

- Р насосна із цегли;

- X пункт управління із цегли;

- Л норільна вишка із цегли, загальною площею 20,6 кв.м;

- К силосний корпус залізобетонний, загальною площею 1063,3 кв.м;

- Ц критий тік з бетонних плит і профнастилу, загальною площею 1398,1 кв.м.

Стягнуто з ТОВ Племінний завод Біловодський на користь ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" судовий збір сумі 157500,02 грн.

Рішення мотивовано тим, що договір купівлі-продажу від 09.04.2011, укладений між боржником та ТОВ "Біловодський елеватор" щодо спірних об`єктів нерухомості, визнано недійсним на підставі частини 11 статті 17 Закону про банкрутство, є фраудаторним правочином, тобто він був вчинений не з метою розвитку виробництва та отримання прибутку боржника, а з метою ухилення від задоволення зобов`язань перед іншими кредиторами. Оскільки договір купівлі-продажу спірного майна від 09.04.2011 був визнаний недійсним на підставі частини 11 статті 17 Закону про банкрутство вибуття спірного майна відбулось поза волею боржника, що дає законні підстави для витребування майна у добросовісного набувача у порядку частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України.

ТОВ "Племінний завод "Біловодський" (відповідач) 15.03.2021, тобто в межах визначеного ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України строку на апеляційне оскарження рішення суду, звернулося до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Луганської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 16.02.2021 у справі № 21/89б/2011 (№ 913/45/20) та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням до спірних правовідносин норм ст. 388 ЦК України та ч. 11 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Апелянт зазначає, що спірне майно не може бути у нього витребувано, оскільки відповідач є добросовісним набувачем майна, а саме в момент укладання договору купівлі-продажу спірного майна від 15.09.2017, який не визнано недійсним на той час, нотаріусом було належним чином перевірено та встановлено правомочність продавця на продаж, відсутність будь-яких заборон чи судових спорів щодо спірного об`єкта нерухомого майна; спірне майно було придбане відповідачем у межах спеціальної процедури через організовані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відкриті публічні торги; законність та прозорість угоди гарантувалась державою у особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який організовував та проводив публічні торги.

Апелянт вказує на те, що відповідач не був стороною у справі № 21/89б/2011 та не повідомлявся позивачем про її розгляд, а отже вважає, що обставини справи, на які посилається позивач і які були встановлені постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 та постановою від 18.06.2018 у справі № 21/89б/2011 не мають приюдиційного значення при розгляді даної справи.

Крім того, на переконання апелянта, оскаржуване рішення порушує ст. 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на рішення господарського суду Луганської області від 16.02.2021 у справі № 21/89б/2011 (913/45/20). Встановлено строк до 11.05.2021 для надання відзивів на апеляційну скаргу, подання письмових заяв, клопотань. Призначено справу до розгляду на 25.05.2021 о 10:30.

На виконання зазначеної ухвали, позивач ПрАт «МЗРО «Стрілецький Степ» в особі керуючого санацією, арбітражного керуючого А.П.Кандаурової 30.04.2021 за вх. № 5053 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач зокрема зазначає, що станом на дату проведення аукціону і укладання договору купівлі-продажу майна від 15.09.2017 існував судовий спір щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу майна від 09.04.2011, а процедура банкрутства позивача була розпочата ще у 2011 році, про що відповідач міг дізнатися з відкритої інформації, яка розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Позивач вважає, що сама можливість відповідача отримати інформацію про оспорюваність права власності на комбікормовий завод з відкритих та публічних офіційних джерел виключає його добросовісність. Також, позивач наголошує, що волевиявлення позивача під час відчуження комбікормового заводу на підставі договору купівлі-продажу від 09.04.2021 не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, а тому існують підстави для витребування такого майна у відповідача.

11.05.2021 через канцелярію Східного апеляційного господарського суду вх. № 5251 від представника відповідача ТОВ «Племінний завод «Біловодський» надійшли додаткові пояснення по суті апеляційної скарги з урахуванням відзиву позивача, в яких апелянт не заперечує наявність у позивача права на захист порушених майнових прав, але вважає, що їх задоволення виключно за рахунок відповідача є несправедливим та є порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод. На думку відповідача, захист майнових прав позивача має відбуватись шляхом пред`явлення позивачем вимоги про відшкодування збитків/вартості спірного нерухомого майна до осіб, з вини яких таке відчуження відбулося.

11.05.2021 за вх. № 5335 на електронну поштову скриньку Східного апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача - керуючого санацією ПрАТ «МЗРО «Стрілецький Степ» А.П. Кандаурової про участь в судовому засіданні у справі № 21/89б/2011 (№ 913/45/20) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програми «EаsyCon».

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.05.2021 задоволено заяву представника ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" (позивача) арбітражного керуючого Кандаурової А.П. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програми EASYCON.

12.05.2021 за вх. № 5400 через канцелярію Східного апеляційного господарського суду надійшла заява представника ТОВ "Племінний завод "Біловодський" (відповідача) адвоката Гурського М.Р. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програми «EаsyCon».

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.05.2021 задоволено заяву представника ТОВ "Племінний завод "Біловодський" (відповідача) адвоката Гурського М.Р. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програми EASYCON.

14.05.2021 за вх. № 5505 на електронну поштову скриньку Східного апеляційного господарського суду надійшла заява представника кредитора Ансіл Інвестмент Компані Лімітед (Ancile Investment Company Limited) адвоката Поліщук Анни Олександрівни про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 19.05.2021 заяву представника кредитора Ансіл Інвестмент Компані Лімітед (Ancile Investment Company Limited) адвоката Поліщук Анни Олександрівни про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено, доручено Подільському районному суду м. Києва забезпечити проведення відеоконференції.

20.05.2021 за вх. № 5736 через канцелярію Східного апеляційного господарського суду надійшло клопотання представника ТОВ "Племінний завод "Біловодський" (відповідача) адвоката Гурського Михайла Ромуальдовича про зупинення апеляційного провадження у справі № 21/89б/2011 (913/45/20) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 461/12525/15-ц (касаційне провадження № 14-190цс20).

Розглянувши клопотання представника ТОВ "Племінний завод "Біловодський" (відповідача) адвоката Гурського Михайла Ромуальдовича про зупинення апеляційного провадження у справі № 21/89б/2011 (913/45/20), колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку, зокрема об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Пов`язаною із цією справою є така справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення (частини 4 та 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України).

Під неможливістю розгляду справи потрібно розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як саме справа, яка розглядається господарським судом, пов`язана зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлена неможливість розгляду справи. Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд у постановах від 10.09.2019 у справі № 922/1962/17 і від 17.12.2019 у справі № 917/131/19.

Водночас, зупиняючи провадження у справі, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють оцінити обставини, які є предметом розгляду, або ж коли установлені судами обставини дозволяють вирішити спір по суті.

Так, предметом розгляду у справі № 461/12525/15-ц, на яку посилається заявник, є визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання спадщини на квартиру відумерлою; визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування квартири на підставі ст. 388 ЦК України.

Предметом розгляду у справі № 21/89б/2011 (913/45/20) є позовні вимоги про витребування з незаконного володіння відповідача будівлі комбікормового заводу, який належить на праві власності позивачу - ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", відповідно до якого порушено провадження у справі № 21/89б/2011 про банкрутство ухвалою Господарського суду Луганської області від 22.11.2011 та який знаходиться на стадії процедури санації, введеної ухвалою Господарського суду Луганської області від 13.04.2016 у справі № 21/89б/2011. Підставою звернення з даним позовом є визнання недійсним постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі №21/89б/2011, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 18.06.2018, договору купівлі-продажу від 09.04.2011, укладеного між боржником та відповідачем щодо спірних об`єктів нерухомості, на підставі ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство, який є фраудаторним правочином.

Колегія суддів звертає увагу, що фраудаторний правочин це правочин, учинений боржником у період настання у нього зобов`язань із погашення заборгованості перед кредиторами, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, тобто правочин вчинений не з метою розвитку виробництва та отримання прибутку боржника, а з метою ухилення від задоволення зобов`язань перед іншими кредиторами. Метою фраудаторного правочину є виведення з ліквідної маси майна з метою уникнення стягнення, що завдає шкоди та порушує права кредиторів.

Отже, правовідносини у справі № 461/12525/15-ц, на яку посилається скаржник, не є подібними до правовідносин у справі № 21/89б/2011 (913/45/20), що розглядається, оскільки предмети та підстави позовів у цих справах відповідно і встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, що виключає подібність спірних правовідносин у цих справах.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутня об`єктивна неможливість розгляду справи № 21/89б/2011 (913/45/20) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 461/12525/15-ц (касаційне провадження № 14-190цс20), а тому в цьому випадку відсутні передбачені законодавством підстави для зупинення апеляційного провадження у справі № 21/89б/2011 (913/45/20).

При вирішенні питання щодо зупинення провадження у справі, суд апеляційної інстанції керується принципом процесуальної економії, сутність якого полягає в тому, що б під час розгляду справи в господарському суді для найбільш повного та всебічного розгляду справи використовувати всі встановленні законом засоби з урахуванням строків визначених нормами процесуального права.

Елементами змісту принципу процесуальної економії господарського судочинства слід вважати вимогу оперативного розгляду справи та вимогу економного використання процесуальних засобів судом, учасниками справи для повного та всебічного розгляду справи у господарському суді.

Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Ураховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування у стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/5425/18 та від 20.06.2019 у справі № 910/12694/18.

В судовому засіданні 25.05.2021 оголошено перерву до 08.06.2021 о 10:00 год.

02.06.2021 на адресу суду електронною поштою (вх. № 2470) надійшла заява керуючого санацією ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", арбітражного керуючого Кандаурової А.П. про участь в судовому засіданні по справі № 21/89б/2011 (№ 913/45/20) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програми "EаsyCon" .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 задоволено заяву арбітражного керуючого Кандаурової А.П. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програми EASYCON.

03.06.2021 за вх. № 6456 через канцелярію Східного апеляційного господарського суду надійшло клопотання представника ТОВ "Племінний завод "Біловодський" (відповідача) адвоката Гурського М.Р. про стягнення судових витрат, понесених відповідачем під час розгляду у Східному апеляційному господарському суді апеляційної скарги на рішення господарського суду Луганської області від 16.02.2021 у справі № 21/89б/2011 (913/45/20, а саме: 125000,00 грн вартості професійної правничої допомоги, наданої відповідачу Адвокатським об`єднанням «ОМП» на підставі договору № 04/07-18 про надання правової допомоги від 04.07.2018 та додаткової угоди № 12 від 25.02.2021 до цього договору.

07.06.2021 за вх. № 6570 до Східного апеляційного господарського суду засобами поштового зв`язку надійшла заява представника ТОВ "Племінний завод "Біловодський" (відповідача) адвоката Біцюка В.С. про участь в судовому засіданні по справі № 21/89б/2011 (№ 913/45/20), призначеному на 08.06.2021 о 10:00, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програми EASYCON з використанням власного ЕЦП.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 задоволено заяву представника ТОВ "Племінний завод "Біловодський" (відповідача) адвоката Біцюка В.С. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програми EASYCON.

07.06.2021 через канцелярію Східного апеляційного господарського суду вх. № 6586 від представника відповідача ТОВ «Племінний завод «Біловодський» надійшли додаткові пояснення по справі щодо поліпшень спірного майна, що були зроблені відповідачем з моменту придбання спірного майна з вересня 2017 року. Відповідач вказує на те, що увесь час добросовісного користування спірним майном відповідач використовував його у своїй господарській діяльності, а також вкладав чималі кошти у відновлення виробничих можливостей цього майна, що прийшло у аварійний та неробочий стан за тривалий період перебування у володінні позивача банкрута. В якості доказу значних капіталовкладень у відновлення та поліпшення спірного майна відповідачем надані до суду копії документів кошторисів, актів виконаних робіт, видаткових накладних, рахунків, платіжних доручень тощо.

В судовому засіданні 08.06.2021 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

Представник арбітражного керуючого Кандаурової А.П. в судовому засіданні 08.06.2021 проти доводів апеляційної скарги заперечує з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просить рішення Господарського суду Луганської області від 16.02.2021 залишити без змін.

Представник кредитора підтримав позицію арбітражного керуючого, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду Луганської області від 16.02.2021 залишити без змін.

Інші учасники справи в призначене судове засідання 08.06.2021 не з`явились та не скористалися наданим процесуальним правом на участь в судовому засіданні, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи шляхом надсилання процесуальних документів по справі на адресу, що міститься у справі, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; ухвали суду оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Розгляд справи здійснюється судом апеляційної інстанції у відповідності та з дотриманням прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи особливості предмета спору, важливість результатів розгляду справи для її сторін, складність справи, необхідність часу для надання можливості сторонам ознайомитись з матеріалами справи та висловити свою позицію у справі.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом та у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ст. 273 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Ураховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги та вирішення даного спору, зважаючи на відсутність передбачених частиною 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням вимог ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про закінчення апеляційного розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності представників інших учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 09.04.2011 між ПрАТ «Міловський завод рафінованої олії «Стрілецький Степ» (боржник, позивач по справі) та ТОВ «Біловодський елеватор» був укладений договір купівлі-продажу від 09.04.2011 будівель комбікормового заводу, розташованого за адресою Луганська область, Біловодський район, смт. Біловодськ, вул. ім. Хорунжого, буд. 1.

17.05.2011 між ТОВ "Біловодський елеватор" та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик" було укладено договори про внесення змін до іпотечних договорів, за умовами яких ТОВ "Біловодський елеватор" передала в Іпотеку ПАТ "КБ "Хрещатик" нерухомість, відчужену боржником як забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитними договорами.

22.11.2011 ухвалою господарського суду Луганської області за заявою СТОВ АВІС порушено справу №21/89б/2011 про банкрутство ЗАТ Міловський завод рафінованої олії Стрілецький степ за заявою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю АВІС на підставі статтей 1, 6, 7, 8, 11, 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (у редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 30.06.1999).

Зважаючи на те, що провадження у даній справі про банкрутство ЗАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" порушено ухвалою господарського суду Луганської області від 22.11.2011, тобто до набрання чинності Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом № 4212-VI від 22.12.2011 (далі Закон про банкрутство), та набрання чинності 21.10.2019 Кодексу України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597VІІІ, до спірних правовідносин слід застосовувати положення Закону про банкрутство у редакції 784-XIV від 30.06.1999 (із змінами та доповненнями).

13.04.2016 ухвалою господарського суду Луганської області у справі № 21/89б/2011 про банкрутство введено процедуру санації боржника Приватного акціонерного товариства Міловський завод рафінованої олії Стрілецький степ, та призначено керуючим санацією боржника арбітражного керуючого Кандаурову Анну Павлівну.

13.01.2017 у межах справи про банкрутство №21/89б/2011 керуючий санацією боржника Кандаурова А.П. звернулась до господарського суду Луганської області з заявою від 29.12.2016 про визнання договорів недійсними у порядку пункту 11 ст.17 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (у редакції Закону про банкрутство від 30.06.1999), та просила, зокрема, визнати недійсним договір купівлі - продажу від 09.04.2011, укладений між ПрАТ Міловський завод рафінованої олії Стрілецький степ та ТОВ Біловодський елеватор щодо будівель комбікормового заводу, розташованого за адресою Луганська область, Біловодський район, смт. Біловодськ, вул. ім. Хорунжого, буд. 1 (спірний договір).

Ухвалою господарського суду Луганської області від 07.06.2017 у справі №21/89б/2011 у задоволенні заяв керуючого санацією Кандаурової А.П. про визнання недійсними договорів відмовлено повністю.

15.09.2017 між ПАТ "КБ "Хрещатик" та ТОВ «Племінний завод «Біловодський» (відповідачем у справі) був укладений договір купівлі-продажу майна, що продане на аукціоні.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі №21/89б/2011, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 18.06.2018, ухвалу господарського суду Луганської області від 07.06.2017 скасовано, визнано недійсними договори купівлі-продажу від 09.04.2011, у тому числі договір від 09.04.2011 щодо будівлі комбікормового заводу; за боржником було визнано право власності на приміщення комбікормового заводу; ПАТ "КБ "Хрещатик" було зобов`язано повернути боржнику приміщення комбікормового заводу.

В ході розгляду справи №21/89б/2011 судом встановлено, що 09.04.2011 боржником - ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" було укладено з ТОВ "Біловодський елеватор" з безготівковою формою оплати (переведенням боргу) із визначенням оцінки нерухомого майна (нібито більше ринкової вартості), а вже за місяць після цього - 17.05.2011 між ПАТ "КБ "Хрещатик" та ТОВ "Біловодський елеватор" було укладено договори про внесення змін до іпотечних договорів, за умовами яких ТОВ "Біловодський елеватор" було передано в іпотеку Банку, як забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитними договорами, нерухомість відчужену ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", за ціною, яка значно перевищує вартість нерухомого майна відповідно до договорів купівлі-продажу від 09.04.2011, що свідчить про заниження вартості майна за всіма договорами купівлі-продажу. У даному випадку, враховуючи той факт, що майно Боржника було передано в іпотеку ТОВ "Біловодський елеватор" (переведення боргу) за значно більшою вартістю ніж воно було фактично реалізовано ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", це завдає збитки кредиторам у даній справі, оскільки укладені договори купівлі-продажу носять явно збитковий характер. За рахунок предмета іпотеки (у даному випадку відчуженої нерухомості за договорами купівлі-продажу від 09.04.2011) іпотекодержатель (ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ") мав право та реальну можливість задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням перед ПАТ "КБ "Хрещатик" за значно вищою ціною (ціна яка була встановлена між Банком та ТОВ "Біловодський елеватор"), аніж за вартістю реалізації предмета іпотеки (переведенням боргу) відповідно до договорів купівлі-продажу від 09.04.2011, яка є істотно меншою.

Отже, судом встановлено, що продаж активів боржника за оскарженими договорами купівлі-продажу від 09.04.2011 відбувся за значно заниженою вартістю, яка здійснена із заінтересованими особами, свідчить про виведення вагомих активів на шкоду інтересів самого боржника та його кредиторів.

Крім того, на час укладання боржником оспорюваних правочинів - 09.04.2011 з відповідною ціною за якою було відчужене нерухоме майно, що в подальшому передано в іпотеку Банку, як забезпечення виконання власних зобов`язань ТОВ "Біловодський елеватор" за кредитними договорами із значним збільшенням вартості нерухомого майна ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", директор Луганської філії ПАТ "КБ "Хрещатик" Бугай А.А. мав повноваження (за довіреністю від 27.12.2010) діяти від імені Данильченко В.А., який є фактичним власником ТОВ "Біловодський елеватор", що також підтверджує заінтересованість вказаних вище осіб у виведенні майнових активів боржника за заниженою ціною. Отже, спірні угоди були укладені боржником із заінтересованою особою, в результаті якої кредиторам завдані збитки.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що при укладенні договорів від 09.04.2011 купівлі - продажу нерухомого майна ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", сторони вчинили правочини, які за своїм змістом та суттю суперечать вищевказаним актам законодавства України, що є підставою для визнання вказаних правочинів недійсними згідно частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України та частини 11 статті 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом".

Зазначені висновки були підтримані Верховним Судом в постанові від 18.06.2018 у справі № 21/89б/2011.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що спірне майно не може бути у нього витребувано, оскільки відповідач є добросовісним набувачем майна, а саме в момент укладання договору купівлі-продажу спірного майна від 15.09.2017, який не визнано недійсним на той час, нотаріусом було належним чином перевірено та встановлено правомочність продавця на продаж, відсутність будь-яких заборон чи судових спорів щодо спірного об`єкта нерухомого майна; спірне майно було придбане відповідачем у межах спеціальної процедури через організовані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відкриті публічні торги; законність та прозорість угоди гарантувалась державою у особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який організовував та проводив публічні торги.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що він є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки договір купівлі-продажу від 09.04.2011 на підставі якого ТОВ «Біловодський елеватор» придбав у власність спірне майно, на час проведення аукціону був дійсним, право власності було зареєстроване за продавцем ПАТ "КБ "Хрещатик".

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки «пропорційності», як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Поряд з цим суттєве значення має й принцип судового нагляду у процедурах банкрутства, оскільки з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Наведений вище принцип полягає у нагляді за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів конкурсної маси, а також інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів тощо.

Колегія суддів зазначає, що господарський суд у справах про банкрутство має забезпечити як принцип рівності учасників процедури банкрутства, баланс інтересів боржника і його кредиторів та інших заінтересованих учасників, так і справедливий розподіл майна боржника між кредиторами, що є особливістю процедури банкрутства.

Отже, посилання апелянта на необхідність чіткого дотримання норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України щодо захисту права власності, яке є непорушним, колегія суддів не може взяти до уваги без урахування усіх інших обставин у цій справі, яка пов`язана зі справою про банкрутство ПрАТ Міловський завод рафінованої олії Стрілецький степ та регулюється спеціальними нормами.

Згідно з ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство угода боржника, у тому числі та, що укладена до винесення господарським судом ухвали про санацію, може бути визнана господарським судом за заявою керуючого санацією відповідно до цивільного законодавства недійсною, якщо угода укладена боржником із заінтересованими особами і в результаті якої кредиторам завдані чи можуть бути завдані збитки; угода укладена боржником з окремим кредитором чи іншою особою протягом шести місяців, що передували дню винесення ухвали про санацію, і надає перевагу одному кредитору перед іншими або пов`язана з виплатою (видачею) частки (паю) в майні боржника у зв`язку з його виходом зі складу учасників боржника. Все отримане за такою угодою повертається сторонам. Розгляд заяв керуючого санацією про визнання угод недійсними і повернення всього отриманого за такою угодою здійснюється господарським судом у процедурі провадження у справі про банкрутство.

Отже, частина 11 статті 17 Закону про банкрутство регулює відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені у період до порушення справи про банкрутство або після порушення справи про банкрутство. Зазначена стаття визначає підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. У період шести місяців, що передував відкриттю процедури банкрутства або після порушення справи про банкрутство, дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, і, отже, відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна завідомо призводить до зменшення обсягу платоспроможності боржника і завдає шкоди кредиторам.

Розглядаючи спори у порядку статті 17 Закону про банкрутство, належить брати до уваги, що дії боржника, зокрема (але не виключно), щодо відчуження майна за ціною, значно нижчою від ринкової, для цілей, не спрямованих на досягнення розумної ділової мети та на користь одного з кредиторів боржника, можуть свідчити про намір ухилитися від розрахунків з контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц надано визначення угодам (правочинам) боржника, що вчинені боржником на шкоду кредиторам. Такі угоди поіменовано фраудаторними правочинами. Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах зокрема: у банкрутстві (стаття 17, 20 Закону про банкрутство); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України Про виконавче провадження).

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів

З огляду на сферу регулювання Закону про банкрутство загалом і за змістом зазначеної норми статті 17, вона є спеціальною щодо загальних, установлених Цивільним кодексом України підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Згідно з частиною другою статті 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України.

Відповідно до положень частини третьої статті 104 Цивільного кодексу України порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом. Порядок припинення суб`єкта господарювання визначений також положеннями статті 59 Господарського кодексу України.

З огляду на положення статей 4, 104, 110, 112 Цивільного кодексу України, глави 23 Господарського кодексу України, Закон про банкрутство є частиною цивільного/господарського законодавства, що не виключає можливості застосування до правовідносин, які регулює цей спеціальний Закон, також норм Цивільного кодексу України, зокрема, щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.

Статтею 17 Закону про його банкрутство передбачені спеціальні підставі заявлення вимог про визнання правочинів недійсними та особливі наслідки задоволення вимог, заявлених у порядку цієї статті.

У разі визнання недійсними правочинів (договорів) на підставах, передбачених частиною 11 статті 17 Закону про банкрутство, кредитор (інші особи) зобов`язаний повернути в ліквідаційну масу майно, отримане від боржника.

Така процедура спрямована на повернення до складу конкурсної маси відчужених за такими правочинами активів. Можливість оспорення необхідна для забезпечення зберігання майна боржника в інтересах конкурсних кредиторів.

Колегія суддів звертає увагу, що втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

В даному випадку звернення керуючого санацією ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" з позовом про витребування з незаконного володіння ТОВ "Племінний завод "Біловодський" будівлі комбікормового заводу обумовлено тим, що постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі №21/89б/2011, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 18.06.2018, визнано недійсними договори купівлі-продажу від 09.04.2011, у тому числі договір від 09.04.2011 щодо будівлі комбікормового заводу; за боржником було визнано право власності на приміщення комбікормового заводу, а ПАТ "КБ "Хрещатик" було зобов`язано повернути боржнику приміщення комбікормового заводу.

Щодо доводів апелянта про здійснення відповідних поліпшень з моменту придбання спірного майна з вересня 2017 року, колегія суддів зазначає, що дані обставини не є предметом судового дослідження під час вирішення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки під час розгляду віндикаційного позову встановленню підлягає факт права власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Таким чином, колегія суддів не вбачає порушення частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, оскільки втручання держави у право особи мирно володіти своїм майном за заявленими позивачем вимогами є законним заходом, який спрямований на встановлення балансу інтересів боржника та кредиторів у справі про банкрутство та повернення в ліквідну масу відчуженого за недійсним правочином майна, і є пропорційним переслідуваним таким втручанням цілям.

Твердження апелянта про те, що відповідач не був стороною у справі № 21/89б/2011 та не повідомлявся позивачем про її розгляд, а отже обставини справи, на які посилається позивач і які були встановлені постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 та постановою від 18.06.2018 у справі № 21/89б/2011 не мають приюдиційного значення при розгляді даної справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки станом на дату проведення аукціону і укладання договору купівлі-продажу майна від 15.09.2017 існував судовий спір щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу майна від 09.04.2011, а процедура банкрутства позивача була розпочата ще у 2011 році, про що відповідач міг дізнатися з відкритої інформації, яка розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Отже, ТОВ "Племінний завод "Біловодський" як набувач спірного майна, першим власником якого є ПрАТ «Міловський завод рафінованої олії «Стрілецький степ» щодо якого порушено справу про банкрутство у 2011 році, мав передбачати, що у подальшому несе усі ризики, пов`язані з набуттям такого майна та усвідомлювати наслідки визнання недійсними угод, укладених щодо майна боржника у процедурі банкрутства за нормами спеціального Закону.

Разом з цим, та обставина, що відповідач не був стороною у справі № 21/89б/2011 не свідчить про те, що висновки, викладені в постанові Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 та постанові від 18.06.2018 у справі № 21/89б/2011 не мають приюдиційного значення при розгляді даної справи.

За наявними в матеріалах справи доказами в судовому порядку підтверджено факт приналежності боржнику спірного майна на праві власності та знаходження у власності ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ" будівель комбікормового заводу до укладення з ТОВ "Біловодський елеватор" оскаржуваного договору купівлі-продажу від 09.04.2011, у зв`язку із чим його незаконного вибуття, та в подальшому реєстрації за ПАТ "КБ "Хрещатик".

Оскільки керуючим санацією при оскарженні договору купівлі-продажу від 09.04.2011, який було укладено з метою виведення активів підприємства - боржника, ставилась мета повернення нерухомості у власність ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", постановою Верховного Суду від 18.06.2018 у справі № 21/89б/2011 підтверджено, що при укладенні договорів від 09.04.2011 купівлі - продажу нерухомого майна ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", сторони вчинили правочини, які за своїм змістом та суттю суперечать вищевказаним актам законодавства України, що є підставою для визнання вказаних правочинів недійсними згідно частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України та частини 11 статті 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом", а метою правосуддя є забезпечення ефективного поновлення порушеного права, суд апеляційної інстанції зазначає, що позов про витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Племінний завод "Біловодський" на користь ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", будівлі комбікормового заводу спрямований на ефективний захист порушеного права ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", що забезпечить поновлення порушеного права, та буде адекватним наявним обставинам справи.

Щодо обраного позивачем способу захисту колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України кожна особа/суб`єкт господарювання має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного/господарського законодавства.

У рішенні від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтями 6, 13 Конвенції, ратифікованої Верховною Радою України Законом від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

За змістом абзацу другого частини другої статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що передбачений законом або договором, а ст. 20 Господарського кодексу України передбачено можливість захисту права та законного інтересу шляхом встановлення правовідносин.

Водночас, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18)). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Обраний заявником спосіб захисту має гарантувати практичну та ефективну можливість захисту порушеного права.

Згідно зі ст.17 Закону про банкрутство арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) є одним з основних учасників справи про банкрутство. З дня винесення ухвали про санацію припиняються повноваження керівника боржника, управління боржником переходить до керуючого санацією. Керуючий санацією має право, зокрема, самостійно розпоряджатися майном боржника з урахуванням обмежень, передбачених цим Законом; керуючий санацією боржника має право звертатися до господарського суду в передбачених цим Законом та Господарським процесуальним кодексом України випадках; розпоряджатися майном боржника відповідно до плану санації та з урахуванням обмежень, передбачених законодавством; подавати заяви про визнання правочинів (договорів), укладених боржником, недійсними.

Керуючий санації у справі про банкрутство має статус особи, що за рішенням суду зобов`язана належним чином виконувати свої повноваження під час процедури санації, зокрема ті, що спрямовані на оздоровлення фінансово-господарського становища боржника, а також задоволення у повному обсязі або частково вимог кредиторів.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що, звертаючись до господарського суду Луганської області з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, керуючий санацією боржника обрала правильний спосіб захисту, оскільки такий спосіб захисту узгоджується з нормами Закону про банкрутство та Господарського процесуального кодексу України, спрямований на ефективний захисту порушеного права ПрАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ", що забезпечить повернення майна у ліквідну масу та максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ст. 388 Цивільного Кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У постанові Верховного Суду від 22.12.2018 у справі №910/4715/16 висловлено правову позицію про те, що статтею 388 Цивільного кодексу України передбачено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника поза його волею. При цьому наявність у діях власника волі на передання майна іншій особі унеможливлює застосування вимог наведеної норми щодо витребування майна від добросовісного набувача.

Отже, можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність, насамперед, від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем. Одночасно добросовісність (недобросовісність) незаконного володільця характеризує його суб`єктивне ставлення до обставин вибуття майна з володіння власника та правомірність його придбання.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, договір купівлі-продажу від 09.04.2011, укладений між боржником та ТОВ "Біловодський елеватор" щодо спірного майна, визнано недійсним на підставі ч. 11 ст. 17 Закону про банкрутство постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 18.06.2018 у справі у справі №21/89б/2011 про банкрутство ЗАТ "Міловський завод рафінованої олії "Стрілецький степ".

Крім того, судами встановлено, що згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.06.2018, провадження у справі № 21/89б/2011 порушено 22.11.2011, тобто приблизно за 7 місяців після укладення оспорюваних явно збиткових (із заниженою вартістю) договорів купівлі-продажу 09.04.2011, що також свідчить про фактичне виведення активів боржника на користь одного з кредиторів - ТОВ "Біловодський елеватор", що завдало збитки іншим кредиторам. Як зазначив Верховний Суд за результатами касаційного перегляду, щодо боржника вчинялись дії з доведення його до банкрутства, що також підтверджує наявність дій керівництва, спрямованих на виведення основних фінансових активів-виробничих потужностей на користь інших осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц надано визначення угодам (правочинам) боржника, що вчинені боржником на шкоду кредиторам. Такі угоди поіменовано фраудаторними правочинами.

Договір купівлі-продажу від 09.04.2011, укладений між боржником та ТОВ "Біловодський елеватор" щодо спірних об`єктів нерухомості, визнано недійсним на підставі частини 11 статті 17 Закону про банкрутство і є фраудаторним правочином, тобто він був вчинений не з метою розвитку виробництва та отримання прибутку боржника, а з метою ухилення від задоволення зобов`язань перед іншими кредиторами.

При визнанні договорів боржника недійсними, завдання ліквідатора полягає у поверненні майна боржника до ліквідаційної маси.

Отже, у разі, якщо відчуження майна відбулося за правочином, визнаним недійсним з підстав, визначених частиною 11 статті 17 Закону про банкрутство, керуючий санацією боржника має право звернутися з вимогами про витребування майна в останнього набувача у порядку статті 388 Цивільного кодексу України, що є ефективним способом захисту порушених прав боржника, відповідає повноваженням керуючого санацією боржника та не суперечить меті Закону про банкрутство. (Аналогічний висновок про застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 11.06.2014 у справі №6-52цс14).

Оскільки договір купівлі-продажу спірного майна від 09.04.2011 був визнаний недійсним на підставі частини 11 статті 17 Закону про банкрутство постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі №21/89б/2011 про банкрутство, про що зазначено Верховним Судом у постанові від 04.07.2019 у справі №912/106/18, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вибуття спірного майна відбулось поза волею боржника, що дає законні підстави для витребування майна у добросовісного набувача у порядку частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України.

При вирішенні даного господарського спору колегія суддів враховує висновки про застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 913/106/18.

З огляду на викладене, господарський суд правомірно задовольнив позов керуючого санацією ПрАТ «Міловський завод рафінованої олії «Стрілецький степ» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ураховуючи, що висновки оскаржуваного рішення скаржник не спростував, апеляційна скарга є недоведеною та не підлягає задоволенню.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Луганської області від 16.02.2021 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно зі ст.277 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати за перегляд рішення господарського суду Луганської області від 16.02.2021 у даній справі в апеляційному порядку, в тому числі витрати на правничу допомогу № 04/07-18 від 04.07.20187, покладається на заявника апеляційної скарги у порядку, передбаченому ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275-276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Племінний завод "Біловодський" на рішення Господарського суду Луганської області від 16.02.2021 у справі № 21/89б/2011 (№ 913/45/20) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 16.02.2021 у справі № 21/89б/2011 (№ 913/45/20) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у порядку статей 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.06.2021 у відповідності до вимог ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна