СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2021 р. Справа № 905/2229/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.,

без виклику та повідомлення учасників справи,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача- Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації (вх. №1090 Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 25.02.2021 у справі № 905/2229/20 (повний текст складено 02.03.2021)

за позовом Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області, м. Торецьк Донецької області,

до Комунальне підприємство "Компанія "Вода Донбасу", м. Маріуполь Донецької області в особі філії Торецького виробничого управління водопровідного-каналізаційного господарства, м. Торецьк Донецької області,

про стягнення 20 807,01 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу" в особі філії Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення заборгованості у сумі 20 807,01 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на укладений з відповідачем договір №23 від 14.01.2019 на фінансування витрат підприємства за надані послуги водопостачання та водовідведення для населення та зазначає, що у зв`язку з перерахунком раніше призначеної житлової субсидії по особовим справам отримувачів, яка надавалась за рахунок субвенції з державного бюджету на поточні рахунки надавачів житлово-комунальних послуг, виникли підстави для повернення надміру виплаченої житлової субсидії.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 25.02.2021 у справі №905/2229/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач - Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області 01.04.2021, тобто після спливу встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, просить його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до п.14 Положення в редакції до 01.10.2019 позивачем щомісяця подавались до відповідача поіменні списки осіб (у вигляді електронних файлів), яким призначено житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком та щодо яких встановлений факт відсутності прав на отримання державної підтримки, який, в свою чергу, є підставою для повернення заявлених Управлінням сум. Поряд з цим, як вважає позивач, відповідач не може спростувати цей факт, оскільки саме на підставі цих вищевказаних електронних файлів, він здійснював зарахування відповідних сум субсидій на особові рахунки споживачів. Отже, Управлінням згідно цих електронних файлів, зроблено перерахунок раніше призначених субсидій особам, зазначеним у додатку до позовної заяви.

Звертає увагу на те, що відповідно до абз.14 п.22 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995р. №848 (далі Положення 848) (в редакції від 01.05.2018) та п.125 Положення №848 (в редакції від 01.10.2019) на вимогу структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, який призначив житлову субсидію, сума надміру перерахованої житлової субсидії, яка надавалася не у грошовій формі, повертається управителем, об`єднанням, виконавцем комунальних послуг шляхом зняття відповідних сум з особових рахунків отримувачів субсидії. Виконавцем комунальної послуги був відповідач, у зв`язку з чим Управління вимагає від Відповідача повернути надміру виплачену житлову субсидію за період з травня 2018 року по січень 2019 року в розмірі 20807,00 грн., яка надавалась за рахунок субвенцій з державного бюджету на його поточний рахунок, відкритий в органах казначейства.

Також зазначає, що основною причиною відмови у задоволенні позову є неспівпадіння інформації, яка сформована у внутрішніх документах (повідомленнях про дорахунок до особових справ) з обсягом позовних вимог. Проте, на думку позивача, такий висновок суду є хибним, оскільки Управлінням до позовної заяви було надано розгорнуте пояснення щодо суми заборгованості, яка утворилася станом на 01.12.2020. Інформація, яка сформована у внутрішніх документах (повідомленнях про дорахунок до особових справ) повністю співпадає за грошовим обсягом із обсягом позовних вимог.

Крім того, стверджує, що у листах до відповідача щодо повернення надмірно виплачених коштів була вказана сума до повернення як невикористаних сум субсидій так і надміру виплачених коштів особам, які не мали права на її отримання. Стосовно повернення невикористаних сум субсидій, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 № 534 (зі змінами), Господарським судом Донецької області 12.05.2020 прийнято рішення у справі № 905/2362/20, яким зобов`язано Відповідача повернути на рахунок Управління суми невикористаних субсидій. Тому, ціна позову складається тільки з сум надміру перерахованих житлових субсидій.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.04.2021 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та вирішено розглядати справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх.№5019 від 29.04.2021) проти вимог та доводів даної апеляційної скарги заперечує, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що законодавством (абзацами 1, 4-8, 16 пункту 22 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995р. №848 (в редакції до 01.01.2019 та абз.16 п.22 зазначеного Положення в редакції з 01.01.2019) встановлено, що з 01.01.2019 надмірно перераховані (виплачені) житлові субсидії повертаються громадянином, а не виконавцем комунальної послуги.

Окрім цього, зауважує, що, відповідно до пункту 2 Порядку повернення коштів, надміру виплачених за призначеними субсидіями, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 29.12.1997 №39/283/90/5 (далі Порядок №39/283/90/5), в разі виявлення при перевірках подання громадянами свідомо документів із неправильними відомостями, органи соціального захисту населення вживають таких одів: припиняють надання субсидії; повідомляють рекомендованим листом отримувачів житлової субсидії про припинення надання житлової субсидії, необхідність і терміни повернення надміру виплачених коштів; подають позовні заяви до суду про стягнення надміру виплачених коштів (при неповерненні їх добровільно у встановлені терміни); повідомляють надавачів послуг про припинення надання субсидії.

Також зауважує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не надано доказів існування договірних відносин між ним та відповідачем в період, за який субсидії перераховувались, тобто до 14.01.2019 року, що саме відповідач був виконавцем послуг у зазначений період, та відповідно особою, на рахунок якої були перераховані надмірно сплачені суми житлових субсидій. Також позивачем не доведено факту перерахування субсидій за переліком осіб, відносно яких була здійснена перевірка та встановлений факт відсутності прав а отримання державної підтримки, який, в свою чергу, є підставою для повернення заявлених позивачем сум як таких, що є надмірно сплаченими. Надані позивачем акти звіряння заборгованості не можуть вважатися доказами у справі на підтвердження факту здійснення жодних господарських операцій, оскільки не є первинними бухгалтерськими обліковими документами, а є лише технічними (фіксуючими), за якими бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. З актів звіряння неможливо встановити, про які кредитові та дебітові операції йдеться в актах, як і неможливо встановити, за переліком яких осіб позивачем сформована заборгованість за результатами перерахунків.

Розглянувши в порядку письмового провадження матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, відповіді на відзив на апеляційну скаргу доводи позивача та відповідача, перевіривши в межах вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали та встановлено судом першої інстанції, 14.01.2019 між Управлінням соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк, Головним розпорядником коштів, та Комунальним підприємством "Компанія "Вода Донбасу" в особі Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, виконавецем, укладено договір №23 на фінансування витрат підприємства за надані послуги водопостачання та водовідведення для населення (договір).

Відповідно до п.1.1. договору фінансування витрат підприємства за надані послуги водопостачання та водовідведення для населення згідно Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого, пічного побутового палива, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року №848 (зі змінами та доповненнями).

Пунктами 2.1-2.2 договору встановлено, що фінансування наданих послуг водопостачання та водовідведення здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень на відповідний рік, а різниця між нарахованою сумою та профінансованою реєструється в органах державного казначейства для подальшого фінансування. Фінансування Головним розпорядником фактично наданих послуг проводиться по мірі надходження коштів з державного бюджету, які перераховуються на розрахункові рахунки виконавця протягом 2-х банківських днів з дня їх надходження.

Згідно з п.3.1 договору виконавець зобов`язаний: надати послуги населенню згідно затверджених діючим законодавством тарифів, з наступним відшкодуванням з державного бюджету; на електронний запит УСЗН надати у 5-ти денний термін з дня отримання запиту, відомості для нарахування субсидій; про забезпеченість громадян комунальними послугами за попередній період наданої послуги (водопостачання та водовідведення); у разі зміни розміру оплати за послуги внаслідок змін цін і тарифів, на оплату яких призначено субсидію, протягом 5 днів, з часу таких змін, надавати у відділ субсидій відомості у вигляді списків отримувачів субсидій із визначеними сумами, які підлягають оплаті отримувачами за новими тарифами; щомісячно до 10 числа кожного місяця надавати списки отримувачів субсидій, які не сплачували обов`язкову частку житлово-комунальних послуг; після проведення розрахунків з Управлінням соціального захисту населення, здійснює облік прийнятої до розрахунку суми по кожному отримувачі житлової субсидії; щомісячно, до 3 числа місяця, слідуючого за звітним, надавати акти звіряння заборгованості за надані послуги.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що головний розпорядник коштів зобов`язаний: надавати житлово-комунальним підприємствам електронний реєстр осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, для отримання довідок (на кожного отримувача субсидій окремо) про розміри платежів (повних та в межах соціальних норм), наявність та розмір пільг; до першого числа місяця слідуючого за звітним періодом надати виконавцю списки на електронних носіях з нарахованими сумами субсидій; до останнього дня місяця зареєструвати інформацію про нараховані суми призначеної субсидії в органах Державного казначейства; до 4 числа місяця слідуючого за звітним періодом, підписати двосторонні акти звіряння заборгованості за надані послуги, на суму зареєстровану в органах Державного казначейства.

Відповідно до пункту 3.5 договору головний розпорядник бюджетних коштів має право здійснювати внутрішній контроль за використання бюджетних коштів отриманих виконавцем.

Як встановлено пунктом 4.1 договору, він набирає чинності з 01.01.2019 і діє до 31.12.2019, або до повного виконання зобов`язань.

Додатковою угодою від 01.08.2019 до договору №23 від 14.01.2019 згідно з наказом КП "Компанія "Вода Донбасу" від 10.07.2019 №157-к внесено зміни в преамбулу договору та викладено її у новій редакції.

Відповідно до актів звіряння заборгованості, підписаних уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками, сума заборгованості по фактично нарахованим субсидіям населенню за водопостачання станом на 01.01.2019 склала - 151547,77 грн; на 01.01.2020 склала 502877,15 грн; на 01.02.2020 - 498709,42 грн; на 01.03.2020 - 501827,48 грн; на 01.04.2020 - 503331,93 грн; на 01.05.2020 за даними розпорядника коштів місцевого бюджету - 504483,33 грн, за даними підприємства - 503331,93 грн, різниця у нарахуванні - 1151,40 грн; на 01.06.2020, на 01.07.2020 та на 01.08.2020 за даними розпорядника коштів місцевого бюджету - 506837,71 грн, за даними підприємства - 432784,90 грн, різниця у нарахуванні - 74052,81 грн; на 01.12.2020 за даними розпорядника коштів місцевого бюджету - 353591,91 грн, за даними підприємства - 332784,90 грн, різниця у нарахуванні - 20807,01грн.

Як свідчать матеріали справи, позивач звертався до Торецького виробничого управління водопровідного-каналізаційного господарства КП "Компанія Вода Донбасу" з листами №05/3-00013 від 02.01.2020, №05/3-00335 від 30.01.2020, №05/3-00686 від 02.03.2020, №05/3-01114 від 15.04.2020, №05/3-01531 від 27.05.2020 та №05/3-01903 від 01.07.2020, в яких просив повернути дебіторську заборгованість у зв`язку з проведенням перерахунку раніш призначених житлових субсидій згідно постанови КМУ від 21.10.1995 №848 (зі змінами) та розрахунку невикористаної суми субсидії за опалювальний період згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 №534 (зі змінами).

У відповідь на вищевказані запити Торецьке виробниче управління водопровідного-каналізаційного господарства КП "Компанія Вода Донбасу, листами №33 від 10.01.2020, №242 від 11.02.2020, №458 від 12.03.2020, №713 від 04.05.2020, №905 від 23.06.2020, №982 від 08.07.2020 повідомило, що не має можливості повернути суми за невикористану субсидію на розрахунковий рахунок позивача, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, а в подальшому через направлення ним документів до господарського суду та що розгляд питання про повернення суми стане можливим після проведення судово-процесуальної процедури.

Посилаючись на вищенаведені обставини та неповернення відповідачем різниці суми житлової субсидії, у зв`язку з перерахунком раніше призначеної житлової субсидії по особовим справам отримувачів, позивач звернувся із позовом у даній справі.

Місцевий господарський суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що, виходячи зі змісту ч.3 ст.11 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 р. № 1176 "Деякі питання надання житлових субсидій населенню у грошовій формі" (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.02.2019 №62 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України"), пунктів 9, 18, абз.1,4-8, 16 пункту 22, пунктів 94 101 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №848 "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива" (далі - Положення №848), з 1 травня 2019 станом по теперішній час субсидії надаються виключно у грошовій формі, в тому числі громадянам, яким до 31 грудня 2018 року житлова субсидія надавалась у не грошовій формі. Поряд з цим, надмірно перераховані грошові кошти за призначеними житловими субсидіями підлягають поверненню безпосередніми отримувачами, зокрема сума житлової субсидії, яка надавалася не у грошовій формі, повертається виконавцем комунальних послуг шляхом зняття відповідних сум з особових рахунків отримувачів субсидії. Перерахунок сум субсидій здійснений позивачем за період з 01.05.2018 по 31.01.2019, тобто, враховуючи, що за вказаний період субсидії надавались за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам шляхом перерахування коштів на рахунки управителів багатоквартирного будинку та виконавців комунальних послуг, суми субсидій, заявлені позивачем до стягнення ,мають бути повернуті виконавцем послуг.

Разом з цим, господарський суд першої інстанції зауважив, що :

- перерахування субсидій виконавцю відбувалося в період з травня 2018 року по січень 2019 року, тобто в умовах інших договірних відносин, які, можливо, мали місце до 14.01.2019 року, таким чином, позивач не підтвердив належними та допустимими доказами існування договірних відносин між ним та відповідачем, в період в який субсидії перераховувались, тобто до 14.01.2019 року;

- звертаючись з позовом до відповідача про повернення надмірно перерахованих субсидій, позивач не довів факту перерахування цих субсидій за переліком осіб, щодо яких було здійснена перевірка та встановлений факт відсутності прав на отримання державної підтримки, який, в свою чергу, є підставою для повернення заявлених позивачем сум, як таких, що є надмірно сплаченими;

- надані позивачем акти звіряння самі по собі без підтвердження наявної в них інформації відповідними документами не можуть вважатися доказами наявності заборгованості, а носять лише інформативний характер;

- матеріали справи не містять первинних документів, щодо перерахованих сум субсидій виконавцю послуг, а у зв`язку з чим з актів звіряння неможливо встановити, про які кредитові та дебітові операції йдеться в актах, як і не можливо встановити за переліком яких осіб позивачем сформована заборгованість за результатами перерахунків;

Зважаючи на наведене, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із таким висновком, зважаючи на таке.

Як правильно зазначив місцевий господарський суд, механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій визначено Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №848 "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива" (далі - Положення №848).

Відповідно до п. 9 Положення №848 призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення.

Згідно з п.18 Положення №848, в редакції з 01.01.2019 житлова субсидія на оплату житлово-комунальних послуг надається: громадянам, які звернулися за призначенням житлової субсидії до 31 грудня 2018 р., за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам шляхом перерахування коштів на рахунки управителів багатоквартирного будинку та виконавців комунальних послуг; громадянам, які звернулися за призначенням житлової субсидії з 1 січня 2019 р., за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок Мінсоцполітики в АТ "Ощадбанк" на підставі укладеного між Мінсоцполітики та АТ "Ощадбанк" договору.

Пунктом п.94 Положення №848 встановлено, що у разі необхідності проведення перерахунку житлових субсидій за минулі періоди строк, за який здійснюється такий перерахунок, не обмежується.

Як вже зазначалося, протягом грудня 2019 - травня 2020 року позивачем здійснено перерахунок сум субсидії, призначеної за період з 01.05.2018 по 31.01.2019 по особовим справам отримувачів житлової субсидії, які звернулись за її призначенням до 31.12.2018. Підставами для перерахунку сум субсидії стали заяви отримувачів субсидій щодо не задекларованих членів сімей та відповідні декларації.

На підставі абз.1,4-8, 16 п.22 Положення, в редакції до 01.01.2019 за рішенням комісії надання раніше призначеної житлової субсидії припиняється за поданням структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, управителів, об`єднання, виконавців комунальних послуг у разі, коли: у заяві та/або декларації громадянин зазначив недостовірні дані, що вплинуло на встановлення права на житлову субсидію або визначення її розміру на суму, яка перевищує 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день призначення житлової субсидії; громадянин не повідомив структурному підрозділу з питань соціального захисту населення про обставини, зазначені у пункті 16 цього Положення, протягом 30 календарних днів з дня їх виникнення; під час вибіркового обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства державним соціальним інспектором виявлено ознаки порушення норм законодавства щодо призначення житлової субсидії, які вплинули на право призначення житлової субсидії або визначення її розміру на суму, яка перевищує 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день призначення житлової субсидії; виникнення обставин, зазначених в абзаці восьмому пункту 7 цього Положення. У випадках, зазначених в абзацах четвертому - восьмому цього пункту, на вимогу структурного підрозділу з питань соціального захисту населення сума надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії повертається управителем, об`єднанням, виконавцем комунальної послуги, громадянином.

Відповідно до п.125 вказаного Положення, в редакції станом на період здійснення перерахунку, у випадках, зазначених в абзацах четвертому- сьомому пункту 119 цього Положення, на вимогу структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, який призначив житлову субсидію, сума надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії повертається громадянином, а сума житлової субсидії, яка надавалася не у грошовій формі, повертається управителем, об`єднанням, виконавцем комунальних послуг шляхом зняття відповідних сум з особових рахунків отримувачів субсидії.

У разі відмови громадянина добровільно повернути суму надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії питання про її примусове стягнення вирішується органом, який призначив житлову субсидію, у судовому порядку (п.127 Положення).

Згідно ч.3 ст.11 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачені законодавством пільги та субсидії на оплату житлово-комунальних послуг виплачуються споживачу в грошовій формі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2019 №62 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 р. № 1176 "Деякі питання надання житлових субсидій населенню у грошовій формі" та викладено пункт 3 в такій редакції: "Установити, що з 1 травня 2019 р. призначення житлової субсидії домогосподарствам, які таку субсидію одержували протягом опалювального сезону 2018/19 року на підставі їх звернень до 31 грудня 2018 р., здійснюється лише після подання нових заяв (в якій обов`язково зазначається номер мобільного телефону заявника) і декларації".

Пунктом 101 Положення передбачено, що громадянам, які одержували житлову субсидію у попередньому опалювальному сезоні у грошовій безготівковій формі, а також громадянам, які одержували таку субсидію у грошовій готівковій формі і у них відсутня заборгованість, що відповідає ознакам, визначеним у підпункті 5 пункту 14 цього Положення житлова субсидія на наступний строк призначається у грошовій готівковій формі.

Отже, як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, посилаючись на зміст наведених вище норм, з 1 травня 2019 і станом по даний час субсидії надаються виключно у грошовій формі, в тому числі громадянам, яким до 31 грудня 2018 року житлова субсидія надавалась у не грошовій формі.

Поряд з цим, зі змісту вищенаведених норм випливає, що надмірно перераховані грошові кошти за призначеними житловими субсидіями підлягають поверненню безпосередніми отримувачами, зокрема сума житлової субсидії, яка надавалася не у грошовій формі, повертається виконавцем комунальних послуг шляхом зняття відповідних сум з особових рахунків отримувачів субсидії.

Перерахунок сум субсидій здійснений позивачем за період з 01.05.2018 по 31.01.2019, тобто, за цей період субсидії надавались за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам шляхом перерахування коштів на рахунки управителів багатоквартирного будинку та виконавців комунальних послуг. Отже суми субсидій, заявлені позивачем до стягнення, підлягають повернунню саме виконавцем послуг.

При цьому колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про безпідставність посилання відповідача на абз.16 п.22 Положення про порядок призначення житлових субсидій, в редакції від 01.01.2019, щодо повернення надмірно сплачених сум субсидій громадянином, а не виконавцем комунальної послуги, оскільки, як правильно зауважив місцевий господарський суд, відповідно до змін до Положення про порядок призначення житлових субсидій, внесених постановою Кабінету Міністрів України №807 від 14.08.2019, в період здійснення позивачем перерахунку (грудень 2019 - травень 2020), житлова субсидія, яка надавалася не у грошовій формі, має бути повернута, зокрема виконавцем комунальних послуг шляхом зняття відповідних сум з особових рахунків отримувачів субсидії (пункт 125).

Разом з цим, Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень , лежить саме на ній.

Разом з цим, довести зазначені обставини сторона має доказами, наділеними такими обов`язковими ознаками, як: належність, допустимість, достовірність та вірогідність.

Так, відповідно до статі 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи, які входять до предмету доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України визначене поняття «допустимість доказів», яке полягає в тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Як вказано у статті 79 Господарського процесуального кодексу України Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, тягар доказування та подання доказів покладається на ту із сторін, яка посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги або заперечення.

Позивач серед підстав позову зазначає обставину укладення з відповідачем договір №23 на фінансування витрат підприємства за надані послуги водопостачання та водовідведення для населення від 14.01.2019, відповідно до умов якого відповідач зобов`язаний надавати послуги населенню згідно затверджених діючим законодавством тарифів, а позивач - фінансувати фактично надані послуги по мірі надходження коштів з державного бюджету, які перераховуються на розрахункові рахунки протягом 2-х банківський днів.

Як вже зазначалося, даний договір укладено 14.01.2019, тоді як перерахунок сум субсидій здійснено за період з 01.05.2018 по 31.01.2019.

Разом з цим, як правильно зауважив місцевий господарський суд, позивачем не надано доказів того, що в період з 01.05.2018 по 13.01.2019 між ним та виконавцем послуг, визначеним відповідачем у справі, були наявні врегульовані договором зобов`язальні правовідносини та, що саме він був виконавцем послуг в зазначений період, та відповідно особою на рахунок якої були перераховані надмірно сплачені суми житлових субсидій.

Позивач не навів в апеляційній скарзі доводів на спростування зазначеного висновку місцевого господарського суду.

Таким чином, позивач не підтвердив належними та допустимими доказами існування договірних відносин між ним та відповідачем в період, за який перераховувались субсидії.

Позивачем до позовної заяви додані копії заяв громадян, в яких вони зобов`язуються повернути переплати за субсидіями, які виникли у спірний період, а також зазначають, що переплата в період з 01.05.2018 по 31.01.2019 зніматиметься з особових рахунків в комунальних організаціях.

Разом з цим, подаючи позову у даній справі про повернення надмірно перерахованих субсидій, позивач повинен довести факт перерахування субсидій за переліком осіб, відносно яких було здійснена перевірка та встановлений факт відсутності прав на отримання державної підтримки, який є підставою для повернення заявлених позивачем сум, як таких, що є надмірно сплаченими.

Однак, позивачем не надано доказів такого перерахування.

Додані до позовної заяви копії актів звіряння заборгованості не можуть самі по собі свідчити про наявність заборгованості відповідача перед позивачем, зважаючи на таке.

Відповідно до визначення термінів, що містяться в статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підпункт 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, (далі по тексту - Положення) визначає, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" в редакції, чинній станом на дату здійснення спірної поставки товару, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Акт звірки розрахунків не є зведеним обліковим документом, оскільки є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтери підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не доводить факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом, тобто акт не є належним доказом здійснення суб`єктами господарювання господарських операцій за певним правочином. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Зазначена правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/19, від 19.08.2018 у справі № 905/1198/17, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Позивачем до позовної заяви не надавалися жодні первинні документи щодо перерахованих сум субсидій виконавцю послуг і в матеріалах справи такі документи відсутні.

Зі змісту ж актів звіряння, наданих позивачем вбачається, що вони не містять посилань на первинні документів щодо перерахованих сум субсидій виконавцю послуг, і як правильно зауважив місцевий господарський суд, з даних актів неможливо встановити, які кредитові та дебітові операції в цих актах відображені, як і не можливо встановити тієї обставини, за переліком яких осіб позивачем сформована заборгованість за результатами перерахунків.

Зазначений висновок позивачем в апеляційній скарзі не спростований, а позивачем лише зазначено про те, що Управлінням до позовної заяви було надано розгорнуте пояснення щодо суми заборгованості, яка утворилася станом на 01.12.2020. Інформація, яка сформована у внутрішніх документах (повідомленнях про дорахунок до особових справ) повністю співпадає за грошовим обсягом із обсягом позовних вимог, про те це не спростовує факту ненадання позивачем первинних документів на підтвердження перерахунку відповідних субсидій.

До того ж, господарський суд першої інстанції правильно встановив, що інформація, відображена у в внутрішніх документах позивача (повідомленнях про дорахунок до особових справах) не співпадає за грошовим обсягом, що свідчить про сумнівний характер таких доказів, у зв`язку з чим вони позбавлені властивостей достовірності та вірогідності.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Оскільки апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 129, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 25.02.2021 у справі №905/2229/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.06.2021.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна