ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2021 Справа № 917/214/21

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "САНРАЙС ЛОГИСТИКС", 36014, м.Полтава, вул.Європейська, 2, оф.209,

до відповідача Приватного підприємства "Віларіс", 39623, м.Кременчук, вул. Вадима Пугачова, 8Д, оф. 104,

про стягнення 896 807, 40 грн.

Суддя Іванко Л.А.

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Представники сторін - згідно протоколу

Розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "САНРАЙС ЛОГИСТИКС" до Приватного підприємства "Віларіс" про стягнення 896 807,40 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем прострочено зобов`язання зі сплати грошових коштів за поставлений, за договором поставки нафтопродуктів №11-04/2019/1 від 11.04.2019 року товар, у зв`язку з чим позивачем нараховано відповідачу 384897,99 грн. суми коригуванні ціни товару, 449284,77 грн. пені, 22859,57 грн. інфляційних та 39765,07 грн. 3% річних.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2021 року даний позов був переданий на розгляд судді Іванко Л.А.

Ухвалою господарського суду Полтавської області 22.02.2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Підготовче засідання у справі призначене на 24.03.2021 року.

Ухвалою господарського суду від 24.03.2021 року підготовче засідання відкладено на 13.04.2021 р.

Ухвалою господарського суду від 13.04.2021 року продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 11.05.2021 року.

Заяви по суті справи в підготовчому провадженні від сторін не надійшли, строк для їх подачі закінчився.

Ухвалою господарського суду від 11.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 917/214/21. Призначено справу до судового розгляду по суті на 10.06.2021 року.

Відповідач в засідання суду не з`явився, про дату та час розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 14.05.2021 року з відміткою про отримання копії ухвали 24.05.2021 року.

Відповідач відзив на позов не надав. Відповідно до п. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 10.06.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

11.04.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "САНРАЙС ЛОГИСТИКС" (далі - позивач, постачальник) та Приватним підприємством "Віларіс" (далі - відповідач, покупець) було укладено договір поставки нафтопродуктів №11-04/2019/1 (далі - договір), за умовами п. 1.1. якого, постачальник зобов`язався передати у власність покупця (поставити), а покупець зобов`язався прийняти у свою власність та оплатити бітум дорожній (товар) на умовах, визначених цим договором і додатковими угодами або додатками до нього, що є невід`ємними частинами даного договору (далі - додатки) та оформлюються сторонами на підставі заявок покупця. Найменування, одиниця виміру кількості Товару та кількість D поставки кожної партії Товару, умови поставки, строки поставки, ціна та вартість Товару, умови оплати, виробник Товару та інші необхідні умови визначаються та погоджуються Сторонами в Додатках, що є невід`ємними частинами даного Договору (п. 1.2. договору).

Пунктом 5.1.1. договору сторони узгодили, що товар поставляється Покупцеві партіями на загальну кількість в межах об`єму та строків, за ціною та на умовах, визначених у відповідному додатку до договору, у відповідності із офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс» в редакції 2010 року, з врахуванням особливостей, визначених цим Договором та додатками до нього, які мають переважну силу над умовами «Інкотермс» в редакції 2010 року.

Також, на виконання умов договору сторони уклали додатки до договору на поставку бітуму дорожнього марки 70/100 виробництва ПАТ "Укртатнафта", якими крім кількості товару, вартості за 1 тону, також встановлено строк оплати за поставлений товар, а саме:

- додаток № 1 від 22.04.2019 року на поставку 50 т. бітуму дорожнього 70/100, загальною вартістю 645000,00 грн. та строком оплати протягом 7 календарних днів після дати відвантаження;

- додаток № 2 від 24.04.2019 року на поставку 300 т. бітуму дорожнього 70/100, загальною вартістю 3930001,20 грн. та строком оплати протягом 5 календарних днів після дати відвантаження;

- додаток № 3 від 15.05.2019 року на поставку 150 т. бітуму дорожнього 70/100, загальною вартістю 1920000,60 грн. та строком оплати протягом 15 календарних днів після дати відвантаження;

- додаток № 4 від 24.05.2019 року на поставку 50 т. бітуму дорожнього 70/100, загальною вартістю 620000,40 грн. та строком оплати протягом 5 календарних днів після дати відвантаження;

- додаток № 5 від 01.08.2019 року на поставку 25 т. бітуму дорожнього 70/100, загальною вартістю 292500,00 грн. та строком оплати протягом 5 календарних днів після дати відвантаження;

- додаток № 6 від 05.08.2019 року на поставку 25 т. бітуму дорожнього 70/100, загальною вартістю 282500,10 грн. та строком оплати протягом 5 календарних днів після дати відвантаження;

- додаток № 7 від 12.08.2019 року на поставку 25 т. бітуму дорожнього 70/100, загальною вартістю 255000,00 грн. та строком оплати протягом 7 календарних днів після дати відвантаження.

Згідно п. 12.1 договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору №11-04/2019/1 від 11.04.2019 року, позивачем поставлено відповідачу бітум дорожній марки 70/100 виробництва ПАТ "Укртатнафта" в кількості 612,52 т. на загальну суму 7793606,24 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними (додаються) та не заперечується відповідачем.

Позивач вказує, що за поставлений товар відповідач розрахувався з порушенням строків розрахунку.

Згідно п. 3 додатків до договору у випадку прострочення платежу, покупець додатково сплачує 10 грн. (в т.ч. ПДВ) до визначеної в п. 1 додатків вартості кожної тони фактично поставленого товару за кожен календарний день прострочки.

Згідно п. 4 додатків до договору у випадку збільшення вартості Товару у відповідності до п. 2.1., постачальник надає покупцю Акт коригування на день оплати Товару.

На підставі викладеного, а також приймаючи до уваги здійснення оплати відповідачем за отриманий товар з порушенням строків, встановлених договором, позивачем проведено коригування вартості товару та нараховано відповідачу 384897,99 грн. коригувань ціни товару (з урахуванням часткової оплати), згідно актів коригування ціни товару №№ 64 від 26.04.2019 року, №№65 від 26.04.2019 року, №66 від 26.04.2019 року, № 71 від 29.04.2019 року, № 74 від 30.04.2019 року, № 75 від 30.04.2019 року, № 116 від 16.05.2019 року, № 117 від 16.05.2019 року, № 118 від 16.05.2019 року, № 126 від 19.05.2019 року, №№127 від 19.05.2019 року, № 128 від 19.05.2019 року, №162 від 27.05.2019 року , №163 від 27.05.2019 року, №№412 від 02.08.2019 року, №447 від 06.08.2019 року.

Крім того, за неналежне виконання умов договору поставки нафтопродуктів №11-04/2019/1 від 11.04.2019 року позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 449284,77 грн., інфляційні у розмірі 22859,57 грн. та 3% річних у розмірі 39765,07 грн.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (надалі ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Строк виконання обов`язку відповідача з оплати товару настав, проте, відповідач товар оплатив з порушенням строків, визначених у договорі, у зв`язку з чим позивачем здійснено коригування ціни товару, передбачене договром, що становить 384897,99 грн.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача коригування ціни товару в сумі 384897,99 грн. є обґрунтованою, підтвердженою належними доказами, не заперечується та не спростовується відповідачем, а отже підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Пунктом 9.2. договору передбачено, що у випадку порушення покупцем строків перерахування грошових коштів в наданій постачальником до оплати сумі, погодженій сторонами за умовами договору та/або відповідного додатку до нього покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочки від суми невиконаних обов`язків, за кожен день прострочення платежу та за весь період прострочення.

Пунктом 9.16 договору встановлено, що сторони прийшли до взаємної згоди, що нарахування штрафних санкцій (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язань за даним Договором не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. І такі штрафні санкції (пені, штрафи) продовжують нараховуватися до дати повного виконання винною стороною відповідних прострочених зобов`язань за договором.

Крім того, п. 9.17. договору передбачено, що сторони даним договором встановлюють строк позовної давності щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю 3 (три) роки.

На підставі викладеного, позивач заявив до стягнення з відповідача 449 284,77 грн. пені.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені, судом встановлено, що позивачем здійснено вірний розрахунок.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Позивач заявив до стягнення 22859,57 грн. інфляційних та 39765,07 грн. 3% річних.

Здійснивши перерахунок інфляційних та 3% річних суд встановив, що позовні вимоги в цій частині не перевищують обраховані судом та підлягають задоволенню повністю.

Згідно із ч. 2 - 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 384897,99 грн. коригування ціни товару, 449284,77 грн. пені, 22859,57 грн. інфляційних та 39765,07 грн. 3% річних.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив із наступного.

При зверненні з позовною заявою позивач відповідно до вимог п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України повідомив, що попередня (орієнтовна) сума судових витрат, які він поніс і очікує в подальшому понести у зв`язку із розглядом справи складається зі сплаченого судового збору в розмірі 13452,11 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 80000,00 грн. - 160 000,00 грн.

Судовий збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача у розмірі 13452,11 грн., оскільки позов підлягає задоволенню повністю.

Як свідчить судова практика Верховного Суду, вирішуючи питання про види витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, суд керується, зокрема, положеннями частини другої статті 126 ГПК України і статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Станом на дату прийняття цього рішення позивач не надав суду доказів підтвердження обсягу фактично наданих послуг та їх вартості. Це унеможливлює вирішення питання щодо відшкодування вказаних витрат на дату винесення рішення.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Віларіс" (39623, м.Кременчук, вул. Вадима Пугачова, 8Д, оф. 104, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САНРАЙС ЛОГИСТИКС" (36014, м.Полтава, вул.Європейська, 2, оф.209, ) 384897,99 грн. коригування ціни товару, 449284,77 грн. пені, 22859,57 грн. інфляційних, 39765,07 грн. 3% річних та 13452,11 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 14.06.2021 року

Суддя Іванко Л.А.