ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2021 р. м. Київ Справа № 911/270/21

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В.

за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К., дослідивши матеріали справи

За позовом Приватне підприємство ЦЕНТРАГРОЕКСПОРТ
до Товариства з обмеженою відповідальністю Агросвіт Фарм
простягнення 1 348 953,23 грн.

Представники сторін:

від позивача: Стойко А.Ю.;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство ЦЕНТРАГРОЕКСПОРТ звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Агросвіт Фарм про стягнення 1 348 953,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем, як постачальником, зобов`язання за договором поставки зерна майбутнього врожаю № 049 від 23.04.2020. У зв`язку із цим позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення 1000000,80 грн. основного боргу, 300000,24 грн. штрафу, 35 424,89 грн. інфляційних втрат та 13 527,30 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.02.20210 відкрито провадження по справі № 911/270/21; призначено підготовче засідання у справі на 18.02.2021; запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позов у порядку, передбаченому статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; докази направлення відзиву позивачу.

16.02.2021 від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

18.02.2021 в судове засідання представники сторін не з`явились, вимоги ухвали суду не виконали, про дату та час проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Однак, представник позивача повідомив суд про причини неявки у клопотанні, поданому раніше. В свою чергу, представник відповідача про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні 18.02.2021 судом було вирішено відкласти підготовче судове засідання на 25.03.2021, про що занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення учасників судового процесу про дату наступного судового засідання, судом складено та направлено на адреси останніх ухвалу-повідомлення від 18.02.2021.

Однак, у зв`язку з перебуванням судді Сокуренко Л.В. з 23.03.2021 по 02.04.2021 у відпустці, судове засідання, призначене на 25.03.2021, не відбулось.

Ухвалою суду від 06.04.2021 судом було призначено підготовче судове засідання у справі на 13.05.2021.

13.05.2021 в судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

13.05.2021 в судовому засіданні судом вирішено закрити підготовчого провадження по справі та призначити розгляд справи по суті на 02.06.2021, про що занесено до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача про дату наступного судового засідання, судом складено та направлено на адресу останнього ухвалу-повідомлення від 17.05.2021.

02.06.2021 в судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача в третє в судове засідання не з`явився, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні 02.06.2021 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких просив суд позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки зерна майбутнього врожаю № 049 від 23.04.2020 в частині непоставки оплаченого позивачем товару. Зазначене, на думку позивача, свідчить про істотне порушення відповідачем умов договору, у зв`язку із чим позивачем в односторонньому порядку розірвано договір, що в свою чергу є підставою для повернення попередньої оплати за товар. У зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про повернення сплачених ним грошових коштів у розмірі 1000000,80 грн., а також, просить стягнути з відповідача нараховані 300 000,24 грн. штрафу, 35 424,89 грн. інфляційних втрат та 13 527,30 грн. 3% річних.

В свою чергу, представник відповідача в жодне судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, у строк, встановлений ухвалою суду, не подав до суду відзив на позов, позовних вимог не оспорив, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами.

З огляду на неявку в судове засідання представника відповідача, суд зазначає наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п. 1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України Про міжнародні договори України і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою суду, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 02.06.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

23.04.2020 між Приватним підприємством ЦЕНТРАГРОЕКСПОРТ (далі покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Агросвіт Фарм (далі постачальник, відповідач) укладено договір поставки зерна майбутнього врожаю № 049 (далі - договір).

Пунктами 1.1 та 2.1 зазначеного правочину сторони узгодили, що у порядку та на умовах цього договору постачальник у визначений сторонами строк передає покупцю у власність зерно пшениці (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його. Кількість товару, який має бути переданий за цим договором, визначається у наступному порядку:

Постачальник зобов`язаний поставити покупцю зерно пшениці у кількості, яка буде визначена згідно з додатками, яка буде вирощена та зібрана в 2020 році на земельній ділянці/ділянках сільськогосподарського призначення постачальника загальною посівною площею (далі - посівна площа) 150 га. Базис поставки: EXW на умовах Інкотермс 2010. Передача товару у власність покупця здійснюється за адресою: 08472. Київська область, Переяслав- Хмельницький район., с. Світанок, вул. Київська. буд. 5/4.

Відповідно до п.п. 2.2.2 зазначеного правочину, поставка вважається здійсненою в момент підписання акта (ів) передавання-приймання на всю кількість товару на базисі поставки.

Згідно з п. 5.3 договору, покупець зобов`язується протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання договору, перерахувати кошти на розрахунковий рахунок постачальника в розмірі 1 000 000,80 грн., в тому числі ПДВ, що складає 100% від загальної базової ціни договору, передбаченої у п. 5.2 цього договору.

Судом встановлено, що відповідач, з посиланням на договір № 049 від 23.04.2020, виставив позивачу рахунок на оплату № 39 від 23.04.2020 (копія наявна у матеріалах справи).

Позивач, в свою чергу, на підставі виставленого рахунку, здійснив перерахування відповідачу грошових коштів у загальній сумі 1 000 000,80 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 321 від 24.04.2020 на суму 300 000,00 грн., № 324 від 27.04.2020 на суму 240 000,00 грн.,№ 331 від 28.04.2020 на суму 200 000,00 грн., № 335 від 29.04.2020 на суму 260 000,80 грн., копії яких долучені до матеріалів справи.

Пунктом 5.5 договору визначено, що сторони домовилися, що у випадку, якщо до закінчення строків поставки товару, а саме 31.07.2020, постачальник не передасть покупцеві право власності на відповідну кількість товару, загальна базова ціна всього недопоставленого постачальником обсягу товару автоматично зменшується удвічі порівняно з загальною базовою ціною, що зазначена у п. 5.2 цього договору з урахуванням зміни офіційного курсу НБУ долара США.

Отже, з урахуванням вищенаведеного пункту договору, судом встановлено, що сторонами погоджено кінцевий строк поставки товару 31.07.2020.

Наразі, господарський суд встановив, що доказів здійснення поставки товару по договору матеріали справи не містять.

Пунктом 11.2 договору встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та реєстрації на Українській універсальній біржі, але в будь-якому випадку не раніше набуття чинності договором застави та договору страхування.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір поставки зерна майбутнього врожаю № 049 від 23.04.2020, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Наразі, господарський суд зазначає, що відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Судом встановлено, що пункт 6.3 договору передбачає, що покупець мас право розірвати цей договір в односторонньому порядку і вимагати відшкодування витрат і збитків у разі, якщо постачальник допустив прострочення поставки товару у строки відповідно до п. 5.5 цього договору. Договір вважається розірваним в односторонньому порядку з ініціативи покупця з моменту направлення покупцем відповідного повідомлення постачальнику.

Як встановлено судом, у зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору в частині непоставлення товару у визначений сторонами строк (по 31.07.2020 включно), позивачем складено та направлено відповідачу претензію вих. № 1301 від 13.01.2021, відповідно до змісту якої позивач відмовився від подальшого виконання договору; повідомив про розірвання договору та вимагав від відповідача сплати попередньої оплати, а також, нарахованих штрафів (копія претензії та докази направлення наявні у матеріалах справи).

Отже, з урахуванням вищенаведеного у сукупності, господарський суд встановив, що договір поставки зерна майбутнього врожаю № 049 від 23.04.2020 було розірвано в односторонньому порядку позивачем і, на момент звернення позивачем до суду із даним позовом, спірний договір поставки є розірваним.

В той же час, частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

За приписами ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вказувалось вище, сторонами передбачено та закріплено у п. 5.3 договору, що покупець зобов`язується протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання договору, перерахувати кошти на розрахунковий рахунок постачальника в розмірі 1 000 000,80 грн., в тому числі ПДВ, що складає 100% від загальної базової ціни договору, передбаченої у п. 5.2 цього договору.

Судом встановлено, що відповідач, з посиланням на договір № 049 від 23.04.2020, виставив позивачу рахунок на оплату № 39 від 23.04.2020.

Позивач, в свою чергу, на підставі виставленого рахунку, здійснив перерахування відповідачу грошових коштів у загальній сумі 1 000 000,80 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 321 від 24.04.2020 на суму 300 000,00 грн., № 324 від 27.04.2020 на суму 240 000,00 грн.,№ 331 від 28.04.2020 на суму 200 000,00 грн., № 335 від 29.04.2020 на суму 260 000,80 грн., копії яких долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 5.5 договору визначено, що сторони домовилися, що у випадку, якщо до закінчення строків поставки товару, а саме 31.07.2020, постачальник не передасть покупцеві право власності на відповідну кількість товару, загальна базова ціна всього недопоставленого постачальником обсягу товару автоматично зменшується удвічі порівняно з загальною базовою ціною, що зазначена у п. 5.2 цього договору з урахуванням зміни офіційного курсу НБУ долара США.

Отже, з урахуванням вищенаведеного пункту договору, судом встановлено, що сторонами погоджено кінцевий строк поставки товару 31.07.2020.

Враховуючи все вищенаведене у сукупності, господарський суд встановив, що строк здійснення поставки є таким, що настав.

Проте, відповідачем свої обов`язки в частині поставки товару по договору, у обсязі та строки, які визначено умовами зазначеного правочину, виконано не було. Доказів протилежного до суду не надано.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове зобов`язання повернути кошти.

Аналогічна умова закріплена сторонами у п. 7.4 договору. Зокрема, якщо постачальний, який одержав суму попередньої оплати, не передав товар у встановлений строк, постачальник зобов`язаний після настання строку поставки повернути покупцю суму попередньої оплати та сплатити на користь покупця штраф у розмірі тридцяти відсотків від суми попередньої оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання зобов`язання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із претензією вих. № 1301 від 13.01.2021, відповідно до змісту якої позивач відмовився від подальшого виконання договору; повідомив про розірвання договору та вимагав від відповідача сплати попередньої оплати (копія претензії та докази її направлення долучені до матеріалів справи).

Разом із тим, зазначена претензія позивача відповідачем залишення без задоволення, грошові кошти позивачу не повернуті.

Враховуючи дату надходження зазначеної претензії до поштового відділення відповідача (21.01.2021), з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, станом на дату звернення позивачем із позовом строк виконання відповідачем вимоги позивачу щодо повернення грошових коштів у сумі 1 000 000,80 грн. є таким, що настав.

В свою чергу, як встановлено судом раніше, відповідачем не здійснено поверненя передоплати. Протилежного суду не доведено. Доказів здійснення повернення грошових коштів до суду не надано.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 1 000 000,80 грн.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 7.4 договору, якщо постачальний, який одержав суму попередньої оплати, не передав товар у встановлений строк, постачальник зобов`язаний після настання строку поставки повернути покупцю суму попередньої оплати та сплатити на користь покупця штраф у розмірі тридцяти відсотків від суми попередньої оплати.

Позивач за прострочення строків поставки товару, керуючись п. 7.4 договору нарахував та просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 300 000,24 грн.

Здійснивши перерахунок штрафу, з урахуванням умов договору, прострочення по поставці товару, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу підлягають повному задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК Україн, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути 3 % річних у розмірі 13 527,30 грн. та інфляційні втрати у сумі 35 424,89 грн.

Господарський суд, здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат в межах періоду розрахунку позивача, з урахуванням дати прострочення повернення попередньої оплати (прострочення почалось з 01.08.2020), приходить до висновку, що позовні вимоги, в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю.

Приймаючи до уваги висновки суду про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 20 234,30 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агросвіт Фарм (місцезнаходження: 08472, Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с. Світанок, вул. Київська, буд. 5/4; ) на користь Приватного підприємства ЦЕНТРАГРОЕКСПОРТ (місцезнаходження: 18021, м. Черкаси, вул. Героїв Дніпра, 69, кв. 365; адреса для листування: 18006, м. Черкаси, вул. Гоголя, 583, к. 88; ) 1 000 000,80 грн. передоплати, 300 000,24 грн. штрафу, 13 527,30 грн. 3 % річних, 35 424,89 грн. інфляційних втрат та 20 234,30 грн. судового збору.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.06.2021.

Суддя Л.В. Сокуренко