ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року

м. Черкаси справа № 925/453/21

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого - судді Довганя К.І., з секретарем судового засідання Макарченко Н.П. за участю представників: позивача - Новіков Н.В. адвокат за ордером, відповідача - не з"явився, розглянувши у судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агроко" до Чорнобаївської районної державної адміністрації про визнання права власності та скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2021 року позивач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агроко" звернулося до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до відповідача - Чорнобаївської районної державної адміністрації в якій просить:

- визнати за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агроко" (код 31561188) право власності на земельну ділянку кадастровий номер: :04:000:6027;

- скасувати державну реєстрацію права власності Чорнобаївської районної державної адміністрації (код 04061330) на земельну ділянку кадастровий номер: :04:000:6027 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позов обґрунтований тим, що згідно Державного акту на право колективної власності на землю від 27.11.1995 серія ЧР 19-5, земельна ділянка кадастровий номер: :04:000:6027 була віднесена до земель під господарськими будівлями та дворами, а тому не підлягала паюванню та не була розпайована.

Позивач вказував, що будівлі та споруди є власністю позивача, що підтверджено витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 19409007 від 23.03.2014 та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 50663980 від 23.12.2015.

Позивач вважає, що право власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:000:6027 перейшло разом з правом власності на будівлі та споруди, розміщені на цій земельній ділянці.

Позивач зауважив, що відповідачем відповідних дій щодо передачі позивачу вказаної вище земельної ділянки не здійснювалось, а тому збереження запису про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем унеможливлює таку реєстрацію за позивачем.

Позивач зазначив, що відповідач, зареєструвавши за собою право власності на земельну ділянку позивача, порушує його права на землю, а оскільки спір між сторонами не був врегульований, то право власності позивача потребує судового захисту.

Справа розглядається в порядку загального позовного провадження.

26.04.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив розгляд справи здійснювати без участі його представника та вирішити спір на розсуд суду.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити повністю з підстав, викладених у позові.

Про час, дату та місце розгляду справи сторони повідомлялись належним чином.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю представника відповідача за наявними матеріалами в порядку ст. 202 ГПК України.

Суд, вислухавши представника позивача, оцінивши наявні у справі докази встановив наступне.

З Висновку сертифікованого інженера-землевпорядника вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер :04:000:6027 входила до складу земель які були передані у власність колективного сільськогосподарського підприємства ім. Устименка, с. Крутьки.

На підставі Державного акту на право колективної власності на землю від 27.11.1995 серія ЧР 19-5, земельна ділянка кадастровий номер: :04:000:6027 була віднесена до земель під господарськими будівлями та дворами, а тому не підлягала паюванню та не була розпайована.

На вказаній земельній ділянці були розміщені такі будівлі та споруди:

- Об`єкт нерухомого майна: комплекс, тракторна бригада. Адреса: Черкаська обл., Чорнобаївський р., с. Крутьки, вул. Устименка, 222. Складові частини об`єкта нерухомого майна: будинок механізатора, А-1; майстерня, Б,б; навіс для комбайнів, В,в; навіси, Д,Е; мобуль, К; огорожа, 1 2.

- Об`єкт нерухомого майна: комплекс, польовий стан. Адреса: Черкаська обл., Чорнобаївський р., с. Крутьки, вул. Устименка, 223. Складові частини об`єкта нерухомого майна: картоплесховище, А-1; комора, Б; ЗАВ, 3,И; вагова, Г; навіс, К.

Вказані будівлі та споруди були власністю колективного сільськогосподарського підприємства ім. Устименка с. Крутьки, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Іркліївської сільської ради від 29.03.2021 № 164.

Із Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 19409007 від 23.03.2014 та Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 50663980 від 23.12.2015 вбачається, що вище зазначені будівлі та споруди є власністю позивача.

Ст.14 Конституції України передбачає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

В силу ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч.1 ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами ст.3 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції чинній на час видачі державного акту на право колективної власності на землю від 11.12.1995) власність на землю в Україні мала такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності визнавались рівноправними. Власник землі міг вільно володіти, користуватись та розпоряджатись нею.

Згідно ст.5 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) суб`єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

В силу положень ст.ст. 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян.

Згідно ст.10 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14.02.1992 земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до п. 7 розділу X Перехідних положення Земельного кодексу України (в редакції 2001 року) громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

За приписами ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно положень ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд враховує, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

При цьому, принцип спільної юридичної долі нерухомого майна та земельної ділянки, на якій це майно розміщене, закріплений наведеними законодавчими нормами, зумовлений невіддільністю нерухомого майна від земельної ділянки, на якій воно розміщене, і яка фактично є його частиною, та має на меті дотримання законних прав та інтересів власника нерухомого майна, а також забезпечення можливості реалізації ним відповідних правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Аналогічна правова позиція викладена у пункті 8.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16.

Земельна ділянка, яка має кадастровий номер: :04:000:6027 площею 7,1429 га, і відповідно Державного акту на право колективної власності на землю від 27.11.1995 серія ЧР 19-5, в такому самому обсязі була призначена для розміщення зазначених будівель та споруд, що підтверджується Висновком сертифікованого інженера-землевпорядника.

Доказів не набуття позивачем права власності на комплекс приміщень, або втрати цього права на час вирішення спору, суду не надано.

Суд, оцінивши доводи позивача про те, що земельні ділянки під сільськогосподарськими спорудами не підлягали паюванню, вважає обґрунтованими, оскільки Указом Президента України № 720 від 08.08.1995 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" було встановлено, що несільськогосподарські угіддя у вигляді земель під господарськими будівлями і дворами паюванню не підлягають.

Суд враховує, що за наслідками набуття позивачем права власності на нерухоме майно, яке розміщене на земельній ділянці кадастровий номер :04:000:6027 до товариства перейшло право власності на земельну ділянку, яка не підлягала паюванню.

Суд вважає, що це право власності перейшло до позивача в силу закону і не припиняється, навіть якщо таке право власності товариство не зареєструвало за собою в установленому порядку.

Докази щодо спростування доводів позивача в матеріалах справи відсутні.

Також, суд враховує і те, що право власності на об`єкти нерухомості, зареєстроване за позивачем, не поставлено під сумнів, не скасоване та не визнане недійсним.

Суд бере до уваги, що з 01.01.2013 всі землі в України вважаються розмежованими (Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 №5245-VІ). Зокрема, відповідачем не подано доказів того, що земельна ділянка у користувача вилучались, чи визнавались безхазяйною.

Суд вважає, що обов`язок доведення правомірності своїх дій покладено на орган влади.

У суду відсутні належні та допустимі докази правомірності набуття в державну власність спірної земельної ділянки кадастровий номер: :04:000:6027.

Відтак, оскільки право колективної власності на вказану земельну ділянку не припинено, та не вчинено записів до Єдиного державного реєстру прав власності, то в порядку ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що з набуттям позивачем права власності на нерухоме майно до нього, як до нового власника цього нерухомого майна, в силу положень статті 120 ЗК України, перейшло право власності на спірні земельні ділянки.

Проте, право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за відповідачем, що підтверджується відомостями про земельну ділянку з Державного земельного кадастру.

31.03.2021 позивач звертався до відповідача з листом про передачу земельної ділянки.

Відповідач відповідних дій щодо передачі позивачу вказаної вище земельної ділянки не здійснив.

За змістом ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

У відповідності до положень чинного Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Загальними засадами державної реєстрації прав, зокрема, є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження та обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Право власності підлягає державній реєстрації (ст. 1, 3, 4, 19 Закону).

Суд бере до уваги, що норма ст.120 Земельного кодексу України закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Суд вважає, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди).

За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість.

Відтак, враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній об`єктів нерухомості, суд приходить до висновку, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Аналізуючи вище викладене, суд вважає, що оскільки право власності на земельну ділянку підлягає державній реєстрації, то відповідно існуюча державна реєстрація права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на цю ж саму земельну ділянку підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.233, 236-241 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агроко" () право власності на земельну ділянку кадастровий номер: :04:000:6027.

Скасувати державну реєстрацію права власності Чорнобаївської районної державної адміністрації () на земельну ділянку кадастровий номер: :04:000:6027 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 16.06.2021.

Суддя К.І. Довгань