РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.06.2021Справа № 910/7392/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Дупляченко Ю.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕН КОНСАЛТІНГ" (04119, місто Київ, вул. Зоологічна, будинок 4-А, офіс 139) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВАЦІЙНА ТЕПЛОІЗОЛЯЦІЯ" (01001, місто Київ, вулиця Костьольна, будинок 6, квартира 23) про стягнення 2 453 939,46 грн

Представники сторін у судове засідання не прибули.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07.05.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕН КОНСАЛТІНГ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "інноваційна теплоізоляція" про стягнення 2 453 939,46 грн та передана 11.05.2021 судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконання відповідачем договору поставки № 01/02/2021 від 01.02.2021 р укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕВЕН КОНСАЛТІНГ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІННОВАЦІЙНА ТЕПЛОІЗОЛЯЦІЯ" в частині своєчасної поставки товару у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 2 453 939,46 грн. з яких: 2 440 500,00 грн. - сума попередньої оплати, 10 497,49 грн. - пеня, 735,49 грн. - плата за користування коштами, 2 206,48 грн- 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 10.06.2021.

У судовому засіданні 10.06.2021 представник відповідача надав суду заяву про визнання позовних вимог від 10.06.2021 у розмірі 2 453 939,46 грн.

Представник позивача не заперечував стосовно вищевказаної заяви, однак, просить надати договір про надання правової допомоги для підтвердження повноважень на підписання вищевказаної заяви.

У судовому засіданні 10.06.2021 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 14.06.2021.

14.06.2021 через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме надано договір про надання правової допомоги.

Представники сторін у судове засідання 14.06.2021 не прибули, про дату час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

В судовому засіданні 14.06.2021 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІННОВАЦІЙНА ТЕПЛОІЗОЛЯЦІЯ" ( далі - ТОВ «ІННОВАЦІЙНА ТЕПЛОІЗОЛЯЦІЯ», Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕВЕН КОНСАЛТІНГ" (далі ТОВ «ІННОВАЦІЙНА ТЕПЛОІЗОЛЯЦІЯ», Покупець), було укладено договір поставки №01 /02/2021 від 01.02.2021 р.

Відповідно до умов цього Договору та у визначені ним строки Постачальник зобов`язується передати у власність (поставити) Покупцю труби, трубки й фітинги до них пластмасові (далі - Продукція), а Покупець зобов`язується прийняти цю Продукцію та сплатити за неї визначену цим Договором грошову суму (пункт 1.1.

Відповідно до п. 2.1 договору, асортимент, кількість та ціна Продукції вказується в Додатку, який укладається Сторонами протягом терміну дії Договору та після його підписання повноважними представниками Сторін та скріплення печатками Сторін складатиме невід`ємну частину цього Договору.

01.02.2021 між сторонами було укладено Додаток №1 до Договору №01/02/2021 від 01.02.2021, яким було визначено асортимент, кількість та ціну Продукції.

Пунктом 3.1 Договору сторони визначили, що Поставка Продукції здійснюється в строк 5 (п`яти) календарних днів з дати повної оплати Покупцем вартості Продукції, що вказана в Додатку до цього Договору.

Ціна Продукції за цим Договором 2 440 500 грн. (два мільйони чотириста сорок тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) грн. з ПДВ. (пункт 4.1 Договору)

У відповідності до пункту 5.2 Договору оплата Продукції, що є предметом поставки за цим Договором, здійснюється Покупцем шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Сторони домовились, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти у розмірі 1% від дня, коли Продукція мала бути передана, до дня фактичного передання Продукції покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати, якщо інше не буде погоджено Сторонами (пункт 5.4 Договору).

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що у випадку порушення цього Договору Сторона, яка вчинила таке порушення, несе відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством України. При цьому порушенням Договору є його невиконання або неналежне або несвоєчасне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору.

Відповідно до пункту 6.3 Договору, в разі порушення строків поставки Продукції, вказаних у цьому Договорі або відповідному Додатку до цього Договору (прострочення поставки), Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від вартості Продукції, поставка якої прострочена.

Розділом 7 договору сторони передбачили, що всі спори, та розбіжності Сторін, які можуть виникнути за цим Договору та/або у зв`язку з ним, будуть, по можливості, вирішуватися шляхом переговорів між Сторонами.

Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 9.1, 9.2 Договору сторони визначили, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1 цього Договору, та закінчується 31 травня 2021 року, а в частині виконання зобов`язань - до їх повного завершення.

Вищевказаний договір, а також додаток до нього підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень.

На виконання умов договору позивачем було оплачено вищезазначену продукцію на загальну суму 2 440 500 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

№1 від 03.02.2021р. про сплату 191 000 грн.,

№2 від 05.02.2021р. про сплату 299 000 грн.,

№3 від 11.02.2021р. про сплату 299 000 грн.,

№1 від 17.02.2021р. про сплату 401 000 грн.,

№2 від 25.02.2021р. про сплату 246 000 грн.,

№3 від 04.03.2021р. про сплату 329 500 грн.,

№4 від 15.03.2021р. про сплату 267 000 грн.,

№5 від 25.03.2021р. про сплату 194 500 грн.,

№6 від 06.04.2021р. про сплату 213 500 грн.

Проте, всупереч умовам договору поставки №01/02/2021 від 01.02.2021 р. відповідачем у встановлені строки продукція поставлена не була, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладених між сторонами договорів поставки, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Враховуючи, що безпосередньо в судовому засіданні 10.06.2021 представник відповідача надав суду заяву про визнання позову у розмірі 2 453 939,46 грн, суд приходить до наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (надалі також ГПК України) відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 2 ст. 191 ГПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (п. 4 ст. 191 ГПК України).

Суд враховує, що заява про визнання позову підписана уповноваженою особою - представником Андрієць Іваном Івановичем, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 10.06.2021 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІННОВАЦІЙНА ТЕПЛОІЗОЛЯЦІЯ" та Адвокатським бюро «Андрійця Івана «ДОБРОДІЙ», а отже зазначена заява не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма міститься в ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Оскільки заява про визнання позовних вимог у розмірі 2 453 939,46 грн було подано представником відповідача в судовому засіданні, яке було призначено на 10.06.2021, суд вважає її такою, що подана початку розгляду справи по суті.

Позивачем при зверненні з позовом було сплачено 36809,09 грн судового збору, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 06.05.2021.

Враховуючи задоволення судом позовних вимог, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків від судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 18404,55 грн.

Решта судового збору, сплаченого позивача при поданні позову, в розмірі 18404,55 грн. покладається на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Крім того, позивач просить суд у резолютивній частині рішення, ухваленого за результатом розгляду справи № 910/7392/21, вирішити питання про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, 3% річних та інфляційних витрат до моменту виконання цього рішення в частині основного боргу

Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

За змістом ч. 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 5 ГПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що застосування ч. 10 ст. 238 ГПК України сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач позбавиться необхідності ще раз звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.

Згідно з ч. 11, 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в цій частині та зазначити у резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, 3% річних на залишок основного боргу за договором поставки №01/02/2021 від 01.02.2021 починаючи з дня винесення рішення Господарського суду міста Києва по справі №910/7392/21 до моменту повної оплати основного боргу, з урахуванням приписів законодавства України.

Перерахунок основного боргу, вказаного у рішенні суду та у виконавчому документі, для органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення, має здійснюватися за наступною формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100= сума річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 відсотка річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився за визначеною вище формулою.

Стосовно нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення інфляційних витрат до моменту виконання цього рішення в частині основного боргу суд зазначає наступне.

Законодавством передбачено, що суд може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, а не інфляційних втрат, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав щодо зазначення у рішенні нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення суду.

При цьому, позивач (стягувач) повинен усвідомлювати випадки, коли індекс інфляції може бути від`ємним (тобто, дефляція).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 46, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 130, 185, 191, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Прийняти визнання позову відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ІННОВАЦІЙНА ТЕПЛОІЗОЛЯЦІЯ".

2. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕН КОНСАЛТІНГ" задовольнити в повному обсязі.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВАЦІЙНА ТЕПЛОІЗОЛЯЦІЯ" (01001, місто Київ, вулиця Костьольна, будинок 6, квартира 23, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕВЕН КОНСАЛТІНГ" (04119, місто Київ, вул. Зоологічна, будинок 4-А, офіс 139; ) суму попередньої оплати у розмірі 2 440 500 (два мільйони чотириста сорок тисяч п`ятсот) грн. 00 коп., пеню у розмірі 10 497(десять тисяч чотириста дев`яносто сім) грн. 49 коп, плату за користування коштами у розмірі 735 (сімсот тридцять п`ять) грн. 49 коп., 3% річних у розмірі 2 206 (дві тисячі двісті шість) грн. 48 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 18404 (вісімнадцять тисяч чотириста чотири) грн. 55 коп.

4. Органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 у справі №910/7392/21 в порядку ч. 10 ст. 238 ГПК України нараховувати 3% річних на суму основного боргу, починаючи з дня винесення рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/7392/21 до моменту повної оплати основного боргу за такою формулою: (СОБ*3*КДП)/КДР/100= сума річних, де СОБ - сума основного боргу, 3 - 3 відсотка річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "СЕВЕН КОНСАЛТІНГ" (04119, місто Київ, вул. Зоологічна, будинок 4-А, офіс 139; ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 18404 (вісімнадцять тисяч чотириста чотири) грн. 55 коп. перерахований згідно з квитанції № 0.0..1 від 06.05.2021, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи № 910/7392/21.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

6. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено та підписано 16.06.2021

Суддя В.О. Демидов