ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/568/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкорто", м.Дніпро треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Укркомпозит+», м.Дніпро, 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Шевелл-Груп", м.Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс-2018", м.Харків
про та зустрічним позовом до про стягнення 50518,76 грн. Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс-2018", м.Харків Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкорто", м.Дніпро стягнення 117422,73 грн. боргу та 33647,80 грн. штрафу.
за участю представників:

позивача - Жмарьова О.М. (заступник директора, наказ №4 від 29.05.2020 року, довіреність №5 від 05.05.2021 року);

3-тя особа №1 - не з`явився;

3-тя особа №2 - Жмарьова О.М. (довіреність №8 від 14.05.2021 року);

відповідача - Павлов В.І. (адвокат, ордер АХ №1043551 від 15.03.2021 року).

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Харківської області знаходиться справа №922/568/21 за позовом ТОВ "Енкорто" до ТОВ "Імпекстранс-2018" , в якому позивач просить суд: 1.Зобов`язати ТОВ "Імпекстранс-2018" передати вантаж, транспортований згідно з договором про надання транспортно-експедиторських послуг № 1711-П та транспортної заявки на перевезення вантажу №2 від 19.01.2021 року за маршрутом: Бельгія-Україна (м.Дніпро) одержувачу - ТОВ "Укркомпозит+" (код 40676762; 49022, м. Дніпро, вул. Молодогвардійська, буд. 6).

2. Стягнути з відповідача на користь позивача штраф за затримку з доставкою вантажу за період з 05 по 17 лютого включно у сумі 43902,04 грн.

Ухвалою суду від 26.02.2021 року відкрито провадження у справі №922/568/21 за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче засідання на 23.03.2021 року.

Також даною ухвалою залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Укркомпозит+» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Шевелл-Груп».

15.03.2021 року відповідач надав до суду відзив про відмову в задоволенні позову (вх.№5906, а.с.40-42).

22.03.2021 року позивач надав до суду заяву про збільшення позовних вимог та закриття провадження в частині позовних вимог (вх.№6428, а.с.61-62).

23.03.2021 року позивач надав відповідь на відзив (вх.№6578, а.с.73-77).

Протокольною ухвалою суду від 23.03.2021 року підготовче засідання було відкладено на 13.04.2021 року.

29.03.2021 року від 3-ої особи №2 ТОВ «Шевелл-Груп» до суду надійшли пояснення по суті спору (вх.№7095, а.с.110-111).

05.04.2021 року позивач надав до суду заяву про подання додаткових доказів по справі (вх.№7646, а.с.124-125).

08.04.2021 року від відповідача до суду надійшла заява (вх.№8003) про поновлення йому пропущеного строку на подання зустрічного позову, а також зустрічна позовна заява з додатками до неї, в якій просить суд стягнути з ТОВ "Енкорто" на користь ТОВ "Імпекстранс-2018" 117422,73 грн. боргу та 33647,80 грн. штрафу за договором транспортно-експедиційне обслуговування №1711-П від 17.11.20.

Ухвалою суду від 12.04.2021 року поновлено ТОВ "Імпекстранс-2018" строк на подання зустрічного позову. Прийнято зустрічну позовну заяву ТОВ "Імпекстранс-2018" до ТОВ "Енкорто" про стягнення 117422,73 грн. боргу та 33647,80 грн. штрафу до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано зустрічний позов в одне провадження з первісним позовом у справі №922/568/21.

Ухвалами суду від 13.04.2021 року прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог (вх.№6428) та відкладено підготовче засідання на 27.04.2021 року.

23.04.2021 року відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив (вх.№9293, а.с.173-175).

Ухвалою суду від 27.04.2021 року продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів до 27.05.2021 року включно та підготовче засідання відкладено на 13.05.2021 року.

28.04.2021 року 3-я особа №2 надала до суду пояснення (вх.№9796, а.с.199-201) з клопотанням про витребування доказів у відповідача та заявою свідка (а.с.206-207), яка не прийнята судом в якості доказу, у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.88 ГПК України.

28.04.2021 року позивач надав до суду відзив на зустрічний позов (вх.№9783, а.с.211-218) та клопотання про витребування доказів у відповідача (а.с.230-231).

Надані документи судом прийняті до розгляду та долучені до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду від 13.05.2021 року відмовлено в задоволенні клопотань позивача та 3-ої особи №2 про витребування доказів.

Ухвалою суду від 13.05.2021 року закрито провадження у справі за відсутністю предмету спору на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України в частині позовних вимог до ТОВ «Імпекстранс-2018» передати вантаж, транспортований згідно договору про надання транспортно-експедиторських послуг №1711-П та транспортної заявки на перевезення вантажу №2 від 19 січня 2021 року за маршрутом Бельгія - Україна (м.Дніпро), одержувачу товариству з обмеженою відповідальністю «Укркомлозит+», закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 25.05.2021 року.

Протокольною ухвалою суду від 25.05.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про виклик свідка, та оголошено перерву в судовому засіданні до 08.06.2021 року.

08.06.2021 року позивач надав до суду докази сплати заборгованості в сумі 8364,89 грн. (вх.№13409), які судом прийняті до розгляду та долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 08.06.2021 року представник позивача та 3-ої особи №2 первісний позов підтримував, проти зустрічного позову заперечував.

Відповідач проти первісного позову заперечував, зустрічний позов підтримував.

Представник 3-ої особи №1 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

ТОВ «Шевелл-Груп» (3-я особа №2) замовило перевезення у ТОВ «Укркомпозит+» (3-я особи №1).

ТОВ «Укркомпозит+» (3-я особа №1) замовило перевезення у ТОВ «Енкорто» (первісного позивача).

ТОВ «Енкорто» (далі - Замовник, експедитор, первісний позивач) замовив перевезення у ТОВ «Імпекстранс-2018» (далі - первісний відповідач, Перевізник).

Отже, 17.11.2020 року між ТОВ «Енкорто» та ТОВ «Імпекстранс-2018» було укладено договір про надання транспортно-експедиторських послуг №1711-ІІ (далі- Договір).

В ст.1 Договору сторони погодили, що перевізник на підставі заявок замовника має виконувати вантажні перевезення в межах України та у міжнародному сполученні, а замовник повинен сплачувати за транспортні послуги.

У взаємовідносинах з відповідачем як з перевізником замовник діє від свого імені, і одночасно він є експедитором, що організовує перевезення за дорученням клієнта.

Клієнтом позивача є ТОВ «Шевелл-Груп» - 3-тя особа №2.

Згідно з п.1.2 Договору умови окремих перевезень визначаються у заявках замовника, які є невід`ємними частинами Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору в заявці експедитор зазначає:

- дату складання заявки та номер і дату цього Договору;

- найменування та кількість (тоннаж) вантажу;

- дату, час та місце завантаження;

- пункт доставки вантажу;

- строк перевезення або дату та час доставки вантажу;

- вимоги до забезпечення збереження вантажу та/або умов перевезення (доставки) вантажу;

- вимоги до маршруту перевезення, якщо такі є у експедитора;

- вартість послуг експедирування, якщо такі надаються за Договором;

- інші необхідні дані.

Підписана та засвідчена печаткою замовника заявка направляється перевізнику засобами поштового зв`язку, кур`єром, засобами факсимільного чи електронного зв`язку.

Після отримання заявки перевізник повинен протягом 12 годин (але у будь-якому випадку до кінця робочого дня, в якому отримана заявка) або підписати та затвердити заявку, направивши її одним з вищевказаних способів замовнику, або надати відмову.

Документами, що свідчать про прийняття заявки до виконання, є товарно-транспортні накладні та інші аналогічні документи.

Відповідно до п.2.8 Договору зміна пункту призначення (доставки) вантажу та/або отримувача вантажу, та/або маршруту перевезення вантажу після прийняття перевізником вантажу можлива лише за письмовою заявою експедитора.

Узгоджений сторонами простій транспорту під завантаженням/розвантаженням на території України складає 24 години, під час міжнародних перевезень - 96 годин (п.2.10 Договору).

Перевезення вважається виконаним з моменту підписання представником вантажоодержувача товаросупровідних документів. Дата доставки вантажу вказується в товаросупровідних документах (п. 2.12 Договору).

Претензійний порядок врегулювання спорів Договором не передбачено.

Сума фрахту за погодженням сторін складала еквівалент 1750 євро, перерахований за курсом НБУ на день вивантаження. Позивач мав розрахуватися за перевезення протягом 10-14 банківських днів після отримання оригіналів документів.

Перевезення виконувалося належним ТОВ «Імпекстранс-2018» вантажним автомобілем, д.н.з. НОМЕР_1 , напівпричіп НОМЕР_2 , згідно з міжнародною вантажною накладною В № 34651838.

Вантажоодержувачем є ТОВ «Укркомпозит+» - 3-я особа №1.

Перевізник на підставі заявок замовника має виконувати вантажні перевезення в межах України та у міжнародному сполученні.

В рамках Договору між ТОВ "Енкорто" та ТОВ "Імпекстранс-2018" укладено дві заявки №1 від 13.01.21 та №2 від 14.01.21.

В зазначених заявках сторони визначили умови транспортування вантажу.

Щодо заявки №1 від 13.01.2021 року (а.с.147).

Між позивачем та відповідачем було укладено заявку №1 від 13.01.2021 року перевезення вантажу за маршрутом: Дніпро (Україна) - Льєж (Бельгія).

20.01.2021 року було складено інвойс, про що зроблено запис у графі 21 міжнародної вантажної накладної А №110382, відповідно до якої було виконано перевезення.

29.01.2021 року отримано вантаж за заявкою №1.

В заявці №1 сторонами погоджено дату прибуття до митниці місця - 26-28 січня 2021 року.

В пункті 10 заявки вказано, що перевізник зобов`язаний надати скан-копії вантажної накладної та супровідних документів протягом доби після розвантаження.

Замовник зазначає, що цього зроблено не було, у зв`язку з чим з метою отримання документів стосовно перевезення до Бельгії 16.03.21 цінним листом з описом вкладення Перевізнику було направлено вимогу. За даними сайту «Укрпошти» відправлення станом на 22.03.21 знаходиться в обслуговуючому відділенні.

18.03.21 від Перевізника було отримано оригінал вантажної накладної А №110382, в якій відсутні записи про дату прибуття на митницю призначення в Бельгії, відсутня й дата отримання вантажу одержувачем.

Щодо заявки №2 від 14.01.2021 року (а.с.22).

Між сторонами було укладено транспортну заявку №2 від 14.01.2021 року до договору № 1711-П від 17.11.2020 року на транспортно-експедиційне обслуговування.

Відповідно до умов заявки Перевізник має здійснити перевезення вантажу за маршрутом Льєж, Бельгія - Дніпро, Україна, дата завантаження - 26-28 січня 2021 року, прикордонний перехід - м.Краковець, дата прибуття до митниці місця 02-04 лютого 2021 року.

В заявці №2 (перевезення вантажу з Бельгії до України) вказано дату завантаження 26-28 січня 2021 року. Як вбачається з графи 12 вантажної накладної В № 34651838, інвойс було складено в п`ятницю 29.01.21.

02.02.21 завершено митне оформлення, що засвідчено записами в графах 11 та 12 сертифікату. Водій отримав необхідні готівкові кошти для оплати послуг. Таким чином, Замовник організував митне оформлення протягом передбаченого часу - 48 годин.

03.02.21 водій виїхав з вантажем із пункту завантаження.

Згідно з відміткою Львівської митниці вантаж перетнув кордон України 06.02.21.

Згідно з відміткою Дніпропетровської митниці у вантажній накладній 08.02.21 вантаж прибув до м.Дніпро.

Адреса розвантаження - м.Дніпро, вул.Молодогвардійська,6, дата розвантаження не визначена.

Відповідно до п.8 транспортної заявки №2 від 14.01.2021 року до договору №1711-П від 17.11.2020 року на транспортно-експедиційне обслуговування сторони домовились, що Перевізник не має права вивантажувати/передавати вантаж вантажоодержувачу без письмового підтвердження, завіреного підписом і печаткою Замовника/експедитора. Сторонами також зазначено, що у разі порушення даного пункту позивач має право не оплачувати послуги відповідача за даною заявкою.

З 08.02.21 до подання позову сторони надсилали одна одній претензії та вели переписку електронною поштою.

18.02.21 Замовник електронною поштою направив Перевізнику погодження на вивантаження, а 19.02.21 надіслав його поштою.

19.02.21 позивач, на виконання п.8 транспортної заявки №2 надав погодження на вивантаження відповідачу, яке засвідчене печаткою та підписом.

Замовник вважає, що його претензії до Перевізника є погодженням вивантаження, Перевізник з цим не погоджується, посилаючись на п.8 транспортної заявки №2.

Замовник визнає факт перевезення по заявкам №№1,2 та отримання вантажу.

Замовник (позивач) в односторонньому порядку зробив взаємозарахування зустрічних однорідних вимог, у зв`язку з чим під час розгляду справи сплатив відповідачу 8364,89 грн. як залишок після відрахування штрафів.

Перевізник (відповідач) взаємозалік не визнає, підтверджує, що отримав вказану суму, інших договорів між сторонами не укладалось.

Первісний позов обґрунтовано наступним.

Замовник просить стягнути з Перевізника штраф за запізнення на розвантаження, посилаючись на п.3 транспортної заявки №2 в еквіваленті 100 євро за курсом станом на 17 лютого 2021 року у розмірі 33,7708 грн. за євро за одну добу, починаючи з 05 лютого по 17 лютого 2021 року включно, посилаючись на незаконне притримання вантажу перевізником

На вимогу позивача відповідач направив йому зображення міжнародної вантажної накладної, з графи 11 якої вбачається, що пакувальний лист було складено в місці завантаження в Бельгії 29 січня, з графи 10 вбачається, що вантаж прибув до Львівської митниці 06 лютого, а до Дніпропетровської митниці - 08 лютого. Відтак, перевізник мав усі можливості передати одержувачу вантаж не пізніше 09 лютого, але він це не зробив.

Розрахунок штрафу за затримку доставки вантажу з 05 по 17 лютого 2021 включно: 13 х 33,7708 х 100 = 43902,04 грн.

Зустрічний позов обґрунтовано наступним.

Між сторонами у справі укладено договір №1711-П від 17.11.2020 року на транспортно-експедиційне обслуговування. За умовами зазначеного договору транспортно-експедиційні послуги надаються ТОВ "ІМПЕКСТРАНС - 2018" (перевізник, відповідач) відповідно до укладених між сторонами транспортних заявок до договору. В зазначених заявках сторони визначають умови транспортування вантажу.

TOB "ЕНКОРТО" та TOB "ІМПЕКСТРАНС - 2018" було підписано транспортну заявку №1 від 13.01.2021 року на транспортно - експедиційне обслуговування та транспортну заявку №2 від 14.01.2021 року на транспортно - експедиційне обслуговування.

ТОВ "ІМПЕКСТРАНС - 2018" виконало перевезення за вищевказаними заявками та засобами поштового зв`язку (Нова пошта) направило на адресу ТОВ "ЕНКОРТО" пакети документів, визначені заявками та умовами договору.

Відповідно до транспортної заявки №1 від 13.01.2021 року та транспортної заявки №2 від 14.01.2021 року оплата здійснюється по отриманню оригіналів документів протягом 10-14 банківських днів.

Вартість перевезення за транспортною заявкою №1 від 13.01.2021 року складає 1750 євро за курсом НБУ на день вивантаження.

Відповідно до даних з офіційного сайту Національного банку України https://bank.gov.ua/ курс Євро до національної валюти України на дату отримання вантажу за заявкою №1 становив 33,4509 грн.

Отже, вартість перевезення за транспортною заявкою № 1 від 13.01.2021 року складає 1750,00 х 33,4509 = 58 539,08 грн.

Вартість перевезення за транспортною заявкою №2 від 14.01.2021 року складає 1750 євро за курсом НБУ на день вивантаження.

Згідно з міжнародною вантажною накладною, датою отримання вантажу є 19.02.2021 року.

Відповідно до даних з офіційного сайту Національного банку України https://bank.gov.ua/ курс Євро до національної валюти України становив на 19.02.2021 року 33,6478 грн.

Отже, вартість перевезення за транспортною заявкою №2 від 14.01.2021 року складає 1750, 00 х 33,6478 = 58 883,65 грн.

Про надання послуг з перевезення вантажу складено відповідні акти та рахунки, які також направлені ТОВ "Енкорто".

Документи, що підтверджують виконання перевезення, отримані ТОВ "Енкорто" 18.03.2021 року.

Отже, строк для оплати у 14 банківських днів сплив 07.04.2021 року.

На час подання позову вартість перевезення у загальному розмірі 117422,73грн. замовником не сплачена, що є порушенням договірного зобов`язання та чинного законодавства України.

Поряд з цим відповідно до п.1. транспортної заявки №2 від 14.01.2021 року розвантаження + митне оформлення здійснюється протягом 48 годин, а згідно з п.2 тих саме заявок понаднормовий простій оплачується винною стороною у розмірі 100 євро за добу.

Згідно з відміткою на CMR митне оформлення в м. Дніпро відбулося 08.02.2021 року.

Враховуючи те, що строк прибуття в місце доставки в транспортній заявці №2 від 14.01.2021 року сторони не визначили, перевізник мав отримати від замовника письмове підтвердження про вивантаження, завірене підписом і печаткою.

Проте ані засобами поштового зв`язку, ані засобами електронного зв`язку від ТОВ «ЕНКОРТО» не надходило підтвердження у встановленій формі.

18.02.2021 року так і не отримавши жодних письмових повідомлень від позивача, відповідач сам звернувся з листом до ТОВ «ЕНКОРТО» (з електронної адреси ), зазначивши про простій транспорту та просив надати погодження на вивантаження.

Зазначений лист відправлено 18.02.2021 року на електронну адресу представника позивача, з яким відбувалося поточне спілкування за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також у паперовому вигляді засобами поштового зв`язку - вранці 19.02.2021 року.

19.02.2021 року менеджером з логістики відповідача помічено відповідь з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 із вкладенням, зі змісту якого вбачається надання дозволу на передачу вантажу вантажоодержувачеві, що і було зроблене відповідачем в цей день.

Таким чином, понаднормовий простій транспорту перевізника з 09 лютого 2021 року по 18 лютого 2021 року включно відбувся внаслідок зволікання представників ТОВ «ЕНКОРТО» із погодженням у встановленій формі вивантаження вантажу в місця призначення.

Станом на день вивантаження 19.02.2021 року, відповідно до даних з офіційного сайту Національного банку України https://bank.gov.ua/ курс Євро до національної валюти України становив на 19.02.2021 року 33,6478 грн.

Отже, Перевізником нараховано штраф за понаднормовий простій автомобіля за транспортною заявкою № 2 від 14.01.2021 року наступним чином: 100 х 33,6478 х 10 днів = 33 647,80 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.4 ст.306 Господарського кодексу України (далі - ГК України) допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

За приписами ч.1 ст.316 ГК, ст.929 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

В силу ст.932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб.

У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

За порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до ст.934 ЦК України, глави 51 ЦК України, ст.14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» (далі - Закон 1955-IV).

Відповідно до ст.1 Закону 1955-І//;

транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування;

експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору; перевізник - юридична або фізичка особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Згідно зі ст.908 ЦК України, ч.1 ст.307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами) (ст.926 ЦК, ч.6 ст.315 ГК).

В силу ст.1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі - Конвенція) до правовідносин сторін спору мають бути застосовані положення цієї Конвенції.

Ст.4 Конвенції визначено, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Згідно з ст.6 Конвенції Вантажна накладна містить такі дані:

a) дата і місце складання вантажної накладної;

b) ім`я та адреса відправника;

c) ім`я та адреса перевізника;

d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки;

e) ім`я та адреса одержувача;

f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення;

g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць;

Н) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу;

i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу);

j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей;

k) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.

Вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником (ч.1 ст.9 Конвенції).

Відповідно до ч.1 ст.310 ГК України перевізник зобов`язаний повідомити одержувача про прибуття вантажу, але Замовник зазначав, що Перевізник цього не зробив, однак зазначав про свою обізнаність про прибуття вантажу, про що свідчать претензії та пояснення.

В силу ч.1 ст.17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Статтею 19 Конвенції визначено, що мало місце прострочення доставки, якщо вантаж не був доставлений в узгоджений термін або, якщо вантаж не був доставлений в узгоджений термін, фактична тривалість перевезення з урахуванням обставин справи, і зокрема, у випадку часткового завантаження транспортного засобу, часу, необхідного при звичайних умовах для комплектації вантажів для повного завантаження, перебільшує час, який був би необхідний сумлінному перевізнику.

Щодо первісного позову суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вже зазначалося, умови договору №1711-П від 17.11.2020 року на транспортно-експедиційне обслуговування, а також транспортної заявки №2 від 14.01.2021 року не передбачали чіткого строку розвантаження в місці призначення, а сторонами узгоджувалися лише строки прибуття на митницю.

Разом з цим, відповідно до п. 8 транспортної заявки № 2 від 14.01.2021 року до договору сторони домовились, що перевізник (відповідач) не має права вивантажувати/передавати вантаж вантажоодержувачу без письмового підтвердження завіреного підписом і печаткою замовника/експедитора (позивач). Сторонами також зазначено, що у разі порушення даного пункту позивач має право не оплачувати послуги відповідача за даною заявкою.

Зважаючи на зазначене, Перевізник після розмитнення в м.Дніпро мав отримати письмове підтвердження від позивача, завірене його підписом і печаткою, на передачу вантажу вантажоодержувачеві - ТОВ «УКРКОМПОЗИТ+».

Проте, Замовник не надавав такого підтвердження.

Судом встановлено, що Замовник у спірний період направляв Перевізнику претензії, проте не письмове підтвердження як цього вимагає п.8 транспортної заявки № 2 від 14.01.2021 року до договору № 1711-П від 17.11.2020 року.

18.02.2021 року Перевізник сам звернувся з листом до ТОВ «ЕНКОРТО» (з електронної адреси ), зазначивши про простій транспорту та просив надати погодження на вивантаження.

Зазначений лист відправлено 18.02.2021 року на електронну адресу представника Замовника, з яким відбувалося поточне спілкування за адресою alekseу, а також у паперовому вигляді засобами поштового зв`язку - вранці 19.02.2021 року.

19.02.2021 Замовник надав відповідь з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 із вкладенням, зі змісту якого вбачається надання дозволу на передачу вантажу вантажоодержувачеві.

В цей саме день вантаж було передано представникам ТОВ "УКРКОМПОЗИТ+", про що є відповідна відмітка у товаросупровідних документах.

У заявці №2 сторони погодили, що запізнення на вивантаження оплачується винною особою в розмірі 100 євро за добу запізнення.

Тобто для застосування штрафної санкції необхідно встановити наявність вини.

Відповідно до ч.4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених ч.4 ст.545 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Відповідно до ч.4 ст.613 ЦК України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Судом встановлено, що умовами заявки №2 від 14.01.2021 року не передбачено чіткого строку розвантаження в місці призначення, а сторонами узгоджувалися лише строки прибуття на митницю.

У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що Замовник безпідставно вважає узгодженою датою доставки вантажу 02-04.02.2021 року, оскільки це дата прибуття перевізника до митниці (а.с.22).

Штрафних санкцій за несвоєчасне прибуття на митницю спірним договором та заявками-1,2 не передбачено.

Крім того, Замовник посилається на положення ч.1 ст.20 Конвенції, в якій зазначено :"Той факт, що вантаж не був доставлений протягом тридцяти днів після закінчення узгодженого терміну або, за відсутності узгодженого терміну, протягом шістдесяти днів із дня прийняття вантажу перевізником, є безперечним доказом втрати вантажу і особа, яка має право пред`явити претензію, може на цій підставі вважати його загубленим".

Оскільки у заявці не було узгоджено терміну доставки, тільки прибуття на митницю, а 29.01.21 вантаж прийнято перевізником, то 60 днів за ч.1 ст.20 Конвенції спливають у березні, а 19.02.2021 року вантаж був отриманий, то суд вважає таке посилання безпідставним.

Суд зазначає, що у встановленому законодавством та договором, заявками обов`язку Перевізника передати вантаж кореспондує зустрічний обов`язок Замовника надати письмове погодження на вивантаження та прийняти вантаж у розумний строк.

Замовник не надав до суду належних та допустимих доказів наявності обов`язку Перевізника передати вантаж у спірний період, вина Перевізника з цього приводу не доведена.

За таких обставин первісні позовні вимоги Замовника про стягнення штрафу за затримку з доставкою вантажу за період з 05 по 17 лютого 2021 включно за транспортною заявкою № 2 від 14.01.2021 року до договору № 1711 -П від 17.11.2020 року на транспортно-експедиційне обслуговування є неправомірними, необґрунтованими, не передбачені умовами договору та заявками, не підтверджуються матеріалами справи, спростовані Перевізником, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

При цьому суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що вантаж не передано у розумний строк внаслідок дій обох сторін, а саме: ненадання Замовником письмового підтвердження та неповідомлення Перевізником Замовника про прибуття на митницю у розумні строки, зволікання з боку сторін щодо добросовісного виконання договору та їх правомірних очікувань.

Щодо зустрічного позову суд зазначає наступне.

Перевізник виконав перевезення за спірним договором та заявками №№1,2, передав вантаж, що підтверджується матеріалами справи (а.с.147-157) та не заперечується сторонами.

Фрахт за заявками №1 та №2 складає 1750,00 євро по кожній (а.с.22,29).

Вартість перевезення за транспортною заявкою №1 від 13.01.2021 року складає 1750,00 х 33,4509 = 58539,08 грн., а за транспортною заявкою №2 від 14.01.2021 року складає 1750, 00 х 33,6478 = 58 883,65 грн.

Замовник під час розгляду справи сплатив 8364,89 грн., у зв`язку з чим провадження у справі в частині зустрічних позовних вимог в сумі 8364,89 грн. боргу за перевезення за спірним договором підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

У ч.1 ст.174 ГК України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Замовник здійснив оплату за перевезення лише частково.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приймаючи до уваги те, що Замовник не вчинив необхідних дій, передбачених сторонами у договорі та повністю не розрахувався за перевезення, доказів протилежного суду не надав, суд дійшов висновку про задоволення зустрічних позовних вимог в частині стягнення плати за перевезення в сумі 109057,84 грн.

Взаємозарахування зустрічних однорідних вимог, яке зроблене Замовником самостійно, суд не бере до уваги, оскільки Перевізник взаємозалік не визнає, а нараховані штрафні санкції не підтверджуються матеріалами справи.

Щодо штрафу.

Відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п.2 заявок №1, №2 понаднормовий простій оплачується винною стороною у розмірі 100 євро за добу.

Тобто для застосування штрафної санкції необхідно встановити наявність вини.

Станом на день вивантаження 19.02.2021 року, відповідно до даних з офіційного сайту Національного банку України https://bank.gov.ua/ курс Євро до національної валюта України становив на 19.02.2021 року 33,6478 грн.

Перевізником нараховано штраф за понаднормовий простій автомобіля за транспортною заявкою №2 від 14.01.2021 року: 100 х 33,6478 х 10 днів = 33647,80грн.

Зволікання Замовника з наданням письмового підтвердження на вивантаження на думку Перевізника є причиною понаднормового простою транспорту з 09 лютого 2021 року по 18 лютого 2021 року включно.

Суд не погоджується з цим твердженням, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.14 Конвенції якщо з будь-якої причини виконання договору на встановлених вантажною накладною умовах є чи стає неможливим до прибуття вантажу до передбаченого для його доставки місця, перевізник запитує інструкції в особи, яка має право розпоряджатися вантажем відповідно до положень статті 12.

Відповідно до ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Замовник посилається на положення ч.1 ст.310 ГК України, де визначено, що перевізник зобов`язаний повідомити одержувача про прибуття вантажу на його адресу.

Однак суд бере до уваги, що вантаж прибув на митницю згідно з умовами заявки №2, а не на адресу вивантаження.

Судом встановлено, що сторони надсилали одна одній претензії: Замовник щодо безпідставного притримання вантажу, Перевізник щодо оплат простою, обидві сторони: ненадання необхідних документів, сканкопій, тощо.

З цих претензій суд дійшов висновку, що обидві сторони не враховували інтереси другої сторони та не забезпечували загальногосподарського інтересу.

Надані Перевізником докази не доводять того, що понесені ним витрати та простій були необхідними (неминучими), також з них не вбачається наявність вини тільки Замовника у цій ситуації.

Відповідно до ч.4 ст.613 ЦК України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

За таких обставин зустрічні позовні вимоги Перевізника про стягнення штрафу за понаднормовий простій автомобіля за транспортною заявкою № 2 від 14.01.2021 року до договору №1711-П від 17.11.2020 року на транспортно-експедиційне обслуговування у розмірі 33647,80 грн. є неправомірними, необґрунтованими, не підтверджуються матеріалами справи, спростовані Замовником, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

З огляду на вищевикладене, всі інші заперечення учасників справи (щодо поведінки водія, переписки менеджерів, телефонних розмов, тощо) не прийняті судом до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст.129 ГПК України, відповідно до яких, судові витрати за первісним позовом покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою в позові, а за зустрічним позовом розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В первісному позові відмовити повністю.

В зустрічному позові відмовити частково.

Провадження у справі в частині зустрічних позовних вимог в сумі 8364,89 грн. боргу закрити на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкорто" (; адреса: 49000, м.Дніпро, вул.Мечнікова,10Б, офіс 602) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс-2018" (; адреса: 61140, м.Харків, вул.Гольдбергівська, б.9, офіс.18) 109057,84 грн. боргу та 1638,71 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "18" червня 2021 р.

Суддя К.В. Аріт