ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" червня 2021 р. Cправа №902/36/21

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "Поділля-Агрохімсервіс", смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області

до Фермерського господарства "Топ Агро", с.Моївка Чернівецького району Вінницької області

про стягнення 187741,95 грн заборгованості згідно договору поставки

представники сторін в судове засідання не з`явились.

ВСТАНОВИВ :

13.01.2021 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Приватного підприємства "Поділля-Агрохімсервіс" про стягнення з Фермерського господарства "Топ Агро" 187741,95 грн, з яких: 103173,50 грн - основний борг; 32981,70 грн - 25% річних; 51856,75 грн - штраф. Вказана заборгованість нарахована з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки №30-2019 від 12.02.2019 в частині здійснення обумовлених платежів.

Ухвалою суду від 18.01.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/36/21, вирішено її розгляд здійснити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 23.02.2021.

11.02.2021 до суду надійшли заперечення відповідача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Також 11.02.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд зменшити заявлені ПП "Поділля-Агрохімсервіс" до стягнення суми 25% річних до 3% річних, що становитиме на думку відповідача 3957,80 грн та штраф до 10000 грн.

23.02.2021 судом постановлено ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 16.03.2021.

12.03.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, зі змісту якої слідує, що позивач заперечує проти зменшення розміру штрафних санкцій та просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Поряд з тим, 15.03.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв`язку із хворобою представника позивача - адвоката Карлащук О.А.

За наслідками судового засідання, яке відбулося 16.03.2021, судом постановлено ухвалу, якою підготовче судове засідання відкладено до 22.04.2021; повідомлено учасників справи про дату, час та місце підготовчого судового засідання.

26.03.2021 до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив. У вказаних запереченнях відповідач підтримує обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема щодо зменшення заявлених до стягнення сум 25% річних та штрафу.

22.04.2021 представником позивача подано клопотання про проведення підготовчого судового засідання, призначеного на 22.04.2021, без його участі.

За наслідками судового засідання, яке відбулося 22.04.2021, судом постановлено ухвалу (з занесенням її до протоколу судового засідання) про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 03.06.2021.

Також судом постановлено повідомити позивача та відповідача про дату та час наступного судового засідання шляхом оформлення відповідних телефонограм.

03.06.2021 до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі. У вказаному клопотанні представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

На визначену дату та час (03.06.2021) у судове засідання представники сторін не з`явилися, хоча про призначене судове засідання повідомлялись належним чином, зокрема, відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті телефонограмою, яка міститься в матеріалах справи (а.с.147, т.1).

Представник позивача адвокат Карлащук О.А. повідомлена про дату Представник позивача адвокат Карлащук О.А. повідомлена про дату, час та місце розгляду справи по суті під розписку, яка наявна в матеріалах справи (а.с.146, т.1).

та місце розгляду справи по суті під розписку, яка наявна в матеріалах справи (а.с.146, т.1). Суд зазначає про те, що будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Суд враховує, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Недотримання строків розгляду справ судом порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України"), а також в організації судових проваджень таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Частиною першою ст.202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд враховує, що неявка сторін чи їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи.

В судовому засіданні (03.06.2021) відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на належне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині розрахунків за отриманий згідно Договору поставки №30-2019 від 12.02.2019 на умовах розстрочення платежів товар. Так, зокрема, факт поставки позивачем товару відповідачу в період з 07.05.2019 по 24.06.2019 підтверджується первинними бухгалтерськими документами, засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Суть заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, зводиться до того, що стягнення 25% річних в сумі 32981,70 грн та 51586,75 грн є надмірним розміром відповідальності в порівнянні з основною сумою боргу.

Фермерське господарство "Топ Агро" створено в 2019 році і лише проходить період становлення. При цьому у 2020 була обширна засуха, яка негативно вплинула на стан господарства в цілому і на прибутки відповідача, зокрема.

В зв`язку з вищевикладеним відповідач просить суд зменшити заявлені Приватним підприємством "Поділля-Агрохімсервіс" 25% річних до 3% річних, що на його думку становитиме 3957,80 грн та розмір штрафу до 10000 грн.

У відповіді на відзив позивач зазначає про те, що заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу та 25% річних є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та чинного законодавства України.

Крім того, ПП "Поділля-Агрохімсервіс" не є виробником засобів захисту рослин та насіння (предмет поставки), підприємство закуповує даний товар в інших виробників, в т.ч. і імпортерів. В підтвердження вказаних обставин позивачем додано до відповіді на відзив належним чином засвідчені копії договорів з ТОВ "Самміт-Агро Юкрейн", ТОВ "Франдеса Україна" з ТОВ "АГРІКЛАБ".

Прострочення відповідачем свого грошового зобов`язання триває ще з 2019 року, тобто відповідач більше року користується грошовими коштами позивача, що також завдає останньому збитки, в тому числі і вважаючи на знецінення гривні, внаслідок коливання валютних курсів.

Позивач вважає, що відповідач безпідставно просить суд зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкції, а саме: 25% річних до 3% річних, що на думку відповідача становитиме 3957,80 грн (не надавши при цьому розрахунку вказаної суми) та зменшити розмір штрафу до 10000,00 грн.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає про те, що заявлені позивачем суми процентів річних та штрафу є надмірними та порушують баланс інтересів сторін. З огляду на позицію Верховного Суду, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, допускається зменшення судом розміру як штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України.

Грошові зобов`язання позивача перед іншими контрагентами, та грошові зобов`язання відповідача жодним чином не можуть бути пов`язані чи залежати від стягнення будь-яких сум з відповідача. В першу чергу тих сум, що перевищують вартість поставленого товару (тобто сум відсотків річних, штрафу.

Враховуючи викладене, відповідач підтримує обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

12.02.2019 між Приватним підприємством "Поділля-Агрохімсервіс" (позивач, за Договором Постачальник) та Фермерським господарством "Топ Агро" (відповідач, за Договором Покупець) укладено Договір поставки №30-2019 на умовах розстрочення платежів (надалі Договір).

Умовами Договору, а саме п.1.1., сторони обумовили, що Постачальник зобов`язується передати в строки, визначені Договором, у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (далі-товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість в порядку та на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п.1.2. Договору найменування товару, його кількість та асортимент, ціна за одиницю та загальна вартість товару, порядок та термін оплати, термін та базис поставки Покупцю, а також інші умови, визначені в Договорі та в специфікаціях (додатках) до Договору, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Між сторонами було погоджено, що вартість (ціна) товару вказана в специфікаціях (додатках) до Договору. Ціна Договору дорівнює загальній вартості (ціні) товару, що передається та буде передана за цим Договором ( п.2.1. Договору).

Оплата за поставлений товар здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, або, за письмовою згодою Постачальника, шляхом видачі (передачі) векселя (векселів), які Постачальник погодиться прийняти в розрахунок за товар. Покупець здійснюючи оплату за товар, зобов`язаний вказувати в призначенні платежу вид товару, що оплачується ("за насіння"), реквізити (номер та дату) цього Договору, а також реквізити (номер і дату) специфікації до Договору (накладної), якщо специфікація не була підписана. Якщо Покупець цього не дотримується, то Постачальник має право сам на власний розсуд, визначити в рахунок якого виду товару, Специфікації, Договору або іншого зобов`язання зарахувати платіж Покупця, незалежно від вказаного в платіжному документі призначення платежу. Платіжні реквізити Постачальника вказані в кінці тексту Договору. Покупець має право провести дострокову оплату вартості (ціни) товару. У випадку можливих узгоджених відповідно до Договору змін ціни Постачальник видає Покупцю оновлені документи або додатки до них, скориговані тощо ( п.2.2. Договору).

Згідно з пунктом 3.1, 3.2. Договору товар постачається на умовах EXW ( інкотермс 2010). Термін поставки товару Покупцю вказаний в специфікації (ях) до Договору.

Сторони дійшли згоди, що Покупець зобов`язаний оплатити вартість (ціну) товару в термін та на умовах, що вказані в Договорі та в додатку до Договору. Оплата вважається проведеною з дня надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника (п. 4.4. Договору).

Відповідно до п.п. 5.2., 5.3. Договору Покупець несе відповідальність за затримку в оплаті за отриманий товар, сплачуючи при цьому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру простроченої суми за кожен день прострочення та штраф. В разі прострочення виконання грошового зобов`язання по оплаті вартості товару Покупець сплачує на користь Постачальника відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розмірі 25% річних з простроченої суми.

Умовами Договору, а саме п.6.2. сторони передбачили, що штраф обчислюється у відсотках в розмірі 10% від невиконання зобов`язання до 10 календарних днів; 30% до 20 календарних днів, 50% до 30 та більше днів. Під невиконанням зобов`язання вважається прострочення строків оплати за товар згідно умов Договору та специфікації/й. Специфікації є невід`ємною складовою даного Договору.

Позивачем на виконання умов Договору поставки №30-2019 на умовах розстрочення платежів від 12.02.2019 поставлено товар на загальну суму 404279,00 грн.

По специфікації №1 поставлено товар ЗЗР та насіння на загальну суму 293784,00 грн, що підтверджується видаткової накладною №ПА-0000152 від 07.05.2019 та довіреністю №32 від 07.05.2019. Термін оплати по даній поставці зазначений в Специфікації №1, зокрема 01.09.2019 - 146 892,00 грн, 01.10.2019 - 146 892,00 грн.

По специфікації №2 поставлено товар ЗЗР та насіння суму 23815,00 грн, що підтверджується видатковою накладна №ПА-0000214 від 12.06.2019 та довіреність №54 від 11.06.2019. Термін оплати по даній поставці зазначений в Специфікації №2, зокрема, 01.09.2019 - 11907,50 грн, 01.10.2019 - 11907,50 грн.

По специфікації №3 поставлено товар ЗЗР суму 13954,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №ПА-0000501 від 07.05.2019 та довіреністю №41 від 07.05.2019. Термін оплати по даній поставці зазначений в Специфікації №3, зокрема, 11.05.2019 - 4000,00 грн, 01.09.2019 - 4972,50 грн, 01.10.2019 - 4972,50 грн.

По специфікації №4 поставлено товар ЗЗР суму 23 685,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №ПА-0000771 від 11.06.2019 та довіреність №54 від 11.06.2019. Термін оплати по даній поставці зазначений в Специфікації №4, зокрема, 10.06.2019 - 7105,50 грн, 01.09.2019 - 8289,75 грн, 01.10.2019 - 8289,75 грн.

По специфікації №5 поставлено товар ЗЗР суму 30100,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №ПА-0000840 від 07.06.2019 та довіреність №48 від 07.06.2019. Термін оплати по даній поставці зазначений в Специфікації №5 25.06.2019 - 9030,00 грн, 01.09.2019 - 10535,00 грн 01.10.2019 - 10535,00 грн.

По специфікації №6 поставлено товар ЗЗР суму 16200,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №ПА-0000925 від 14.06.2019 та довіреністю №58 від 14.06.2019.

Термін оплати по даній поставці зазначений в Специфікації №6, зокрема 05.07.2019 - 3240,00 грн; 01.09.2019 - 6480,00 грн; 01.10.2019 - 6480,00 грн.

По специфікації №7 поставлено товар ЗЗР суму 2750,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №ПА-0000983 від 24.06.2019 та довіреністю №61 від 24.06.2019. Термін оплати по даній поставці зазначений в Специфікації №7, зокрема, 10.07.2019 - 2750,00 грн.

Матеріалами справи стверджується, що відповідачем здійснено оплату за поставлений товар на загальну суму 301105,50 грн.

Вказане підтверджується: платіжним дорученням №23 від 17.05.2019 на суму 4000,00 грн, платіжним дорученням №29 від 07.06.2019 на суму 7105,50 грн, платіжним дорученням №119 від 22.11.2019 на суму 50000,00 грн, платіжним дорученням №135 від 21.12.2019 на суму 100 000,00 грн, платіжним дорученням №172 від 18.03.2020 на суму 40000,00 грн, платіжним дорученням №200 від 19.05.2020 на суму 100000,00 грн.

У розрахунку позовних вимог позивачем зазначено про те, що дані суми зараховані в рахунок оплати за товар, отриманий по Специфікації №1 на суму 293784,00 грн (рахунок - фактура №ПА - 0000292 від 07.05.2019), в зв`язку з чим заборгованість по Специфікації №1 відсутня; сума 7105,50 грн сплачена за платіжним доручення №29 від 07.06.2019 зарахована позивачем в рахунок оплати з визначеним терміном 10.06.2019 по Специфікації №4 (рахунок - фактура №ПА-0000378 від 30.05.2019). Залишок коштів в розмірі 216 грн зараховано в рахунок оплати з визначеним терміном 25.06.2019 по Специфікації №5.

Несплата відповідачем 103173,50 грн за отриманий від позивача товар стала причиною звернення позивача до суду з даним позовом та нарахування позивачем до стягнення з відповідача 32981,70 грн - 25% річних за період з 02.10.2019 по 11.01.2021, та 51586,75 грн (50%) штрафу.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.598, ч.1 ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст.626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст.ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст.712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Перерахованими специфікаціями, видатковими накладними та довіреностями підтверджується факт отримання відповідачем від позивача товару за Договором на загальну суму 404279,00 грн, а з платіжних доручень слідує, що відповідач оплатив отриманий товар в сумі 301105,50 грн. Вказана обставина підтверджена відповідачем у відзиві на позовну заяву (а.с.70, том 1).

Відтак, несплаченим залишається товар на суму 103173,50 грн.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що основний борг в сумі 103173,50 грн доведений належними та допустимими доказами, його наявність і розмір відповідачем не спростовані.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 32981,70 грн - 25 % річних за період з 02.10.2019 по 11.01.2021 та 51 586,75 грн - 50% штрафу.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.п. 3, 4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.230 та ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до приписів ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Пунктом 5.2. Договору сторони передбачили відповідальність Покупця за затримку в оплаті за отриманий Товар, у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру простроченої суми за кожен день прострочення та штраф. При цьому, п.6.2. Договору сторони погодили, що штраф обчислюється у відсотках в розмірі 10 % від невиконання зобов`язання до 10 календарних днів; 30% до 20 календарних днів, 50 % до 30 та більше днів.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, п.5.3. Договору сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 25%.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу та 25% річних є правомірними та обґрунтованим, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та чинного законодавства України.

Перевіривши розрахунок 25% річних суд дійшов висновку, що здійснені позивачем нарахування не перевищують розрахунок суду, відтак позов у зазначеній частині підлягає задоволенню в сумі, заявленій позивачем, а саме: 32981,70 грн.

При перевірці розрахунку штрафу судом встановлено, що штраф обраховано арифметично вірно, у відповідності до положень п.6.2. Договору поставки №30-2019 на умовах розстрочення платежів від 12.02.2019. Виходячи з викладеного та враховуючи порушення відповідачем зобов`язань за Договором в частині оплати товару, що є підставою для застосування відповідальності у вигляді штрафу.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд зменшити розмір заявлених до стягнення 25% річних до 3% річних, що становить 3957,80 грн, та заявлений до стягнення штраф до 10000,00 грн.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення заявленого позивачем до стягнення штрафу з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (ч.3 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення штрафу судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Такими чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення штрафу та розмір, до якого він підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Приймаючи рішення про зменшення розміру штрафу суд взяв до уваги наступні обставини:

- основне зобов`язання виконано відповідачем на 74%;

- штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні його розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення боргу та 25% річних.

Судом враховано самий правовий зміст інституту штрафу, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому останній не повинне перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Можливість врахування справедливого балансу між інтересами кредитора та боржника випливає з правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №902/417/18 від 18.03.2020 року.

Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст.233 ГК України, ст.551 ЦК України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, Велика Палата Верховного Суду від 19.01.2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Враховуючи, що позивачем доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання останньому збитків в результаті дій відповідача не надано, та, більш того, вимоги про стягнення збитків взагалі позивачем не заявлялись, з метою дотримання інтересів обох сторін, суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру штрафу, що підлягає стягненню з відповідача.

Суд звертає увагу, що розмір заявлених нарахувань (штрафу та 25% річних) складає 81% суми основного боргу (103173,50 грн), що є непропорційно значним.

Таким чином, загальна сума нарахувань не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Тому господарський суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу в сумі 51568,75 грн, нарахований відповідно до п.6.2. Договору, на 50%, стягнувши 50% від стягуваної суми, що дорівнює 25793,37 грн.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення 51586,75 грн штрафу підлягає частковому задоволенню в сумі 25793,37 грн.

Поряд з тим, при вирішенні питання стосовно зменшення заявлених до стягнення штрафу та 25% річних суд не бере до уваги дані, про які зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, а саме "...у 2020 була обширна засуха, яка негативно вплинула на стан господарства в цілому і на прибутки відповідача, зокрема..." з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів на їх підтвердження.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст.ст. 74, 76 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, дослідивши всі докази у справі, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а відтак суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд зважає, що зменшення штрафу за ініціативою суду не впливає на розмір судового збору, який покладається на відповідача.

Разом з тим, при розподілі судових витрат, судом встановлено, що позивачем при зверненні з даним позовом до суду було надмірно сплачено 0,01 грн судового збору.

Виходячи з ціни позову (187741,95 грн заборгованості) судовий збір, який підлягав до сплати позивачем становить 2816,13 грн, при цьому, в матеріалах справи міститься платіжне доручення №1260 від 11.01.2021 про сплату 2816,14 грн судового збору (а.с.6, том 1).

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

При цьому позивачем не подано клопотання про повернення з Державного бюджету України вказаної суми судового збору, тому при прийнятті рішення у справі питання повернення надмірно сплаченої суми судового збору судом не вирішується, що не позбавляє права останнього заявити дане клопотання після прийняття судового рішення у порядку визначеному ст.7 Законом України "Про судовий збір".

З огляду на наведене, на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2816,13 грн.

Окрім того, при вирішенні питання судових витрат у даній справі судом розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідача 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати, що останні мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №509/2669/15-ц).

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Як вбачається із матеріалів справи 04.01.2021 між Адвокатом Карлащук О.А. (Адвокат) та Приватним підприємством "Поділля-Агрохімсервіс" (Клієнт) укладено угоду №0401-2021 про надання правничої допомоги, відповідно до п.2.1. якого, Клієнт замовляє і оплачує, а Адвокат надає правову допомогу з підготовки документів: позовної заяви, здійснення розрахунків позовних вимог та з юридичного супроводу розгляду справи в Господарському суді Вінницької області за позовом ПП "Поділля-Агрохімсервіс" до ФГ "Топ Агро" (Боржник) з проводу невиконання договірних зобов`язань Боржником по Договору поставки №30-2019 на умовах розстрочення платежів від 12.02.2019 та специфікацій до нього №1- №7.

За умовами п.4.1. Угоди, про виконання доручення за даною Угодою Адвокат надає Клієнту Акт прийому-передачі наданих послуг з описом наданих послуг, який Клієнт, у відповідності до п.4.2. Угоди, зобов`язаний прийняти та підписати протягом п`яти днів з дня отримання, або обґрунтувати відмові від прийняття наданих Адвокатом послуг.

Пунктом 5.1. Угоди сторони узгодили, що за правову допомогу, передбачену в п.2.1. Угоди Клієнт сплачує Адвокату винагороду (гонорар) у фіксованій сумі в розмірі 10000,00 грн без ПДВ на підставі Акту надання послуг.

Так, 11.01.2021 сторонами підписано Акт прийому-передачі наданих послуг за Угодою про надання правничої допомоги №0401-2021, вартість яких склала 10000,00 грн.

При цьому судом беруться до уваги правові висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, за якими розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).

Суд відзначає, що в матеріалах справи наявні докази понесення позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн (платіжне доручення №1261 від 11.01.2021 а.с.54, том 1).

При цьому суд зважає, що відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат, на професійну правничу допомогу адвоката, а також доказів, котрі могли б підтвердити неспівмірність таких витрат, відтак у суду відсутні підстави втручатися у розмір визначеного сторонами гонорару, зміст наданих послуг та їх співмірність з предметом спору.

Також матеріали справи містять копії Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №521 від 27.11.2006 на ім`я Карлащук Оксани Архипівни, ордер серії ВН №120209 від 04.01.2021 на представництво Карлащук Оксаною Архипівною інтересів ПП "Поділля-Агрохімсервіс".

Як вбачається з матеріалів справи позовну заяву вих. №1101 від 11.01.2021 у даній справі від імені Приватного підприємства "Поділля-Агрохімсервіс" підписано представником адвокатом Карлащук О.А.

Слід зазначити, що Карлащук Оксана Архипівна представляла інтереси приватного підприємства "Поділля-Агрохімсервіс" в судовому засіданні у справі, що стверджується протоколом судового засідання від 23.02.2021 (а.с. 93, 94, том 1).

Суд враховує, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права (постанова Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №823/2638/18).

Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 126 ГПК України). При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Оскільки проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона, то якщо вона не заперечує, у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт (постанова КГС ВС від 24.11.2020 у справі №911/4242/15).

Окрім того, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 висловлено позицію, що розподілу підлягають витрати на професійну правничу допомогу незалежно від того чи їх фактично сплачено чи має бути сплачено, що слідує зі змісту п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також доказів, котрі могли б підтвердити неспівмірність таких витрат, отже, у суду відсутні підстави втручатися у розмір визначеного сторонами гонорару, зміст наданих послуг та їх співмірність з предметом спору.

Так, матеріалами справи підтверджується реальний обсяг наданої адвокатським об`єднанням правової допомоги на суму 10000,00 грн.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, враховуючи, що відповідачем в порядку, визначеному п. 5 ст. 126 ГПК України не подано суду клопотання про їх зменшення, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат в сумі 10000 грн на Фермерське господарство "Топ Агро" в силу приписів ст.129 ГПК України. При цьому суд зважає, що зменшення штрафу за ініціативою суду не впливає на розмір витрат на професійну правничу допомогу, який покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства "Топ Агро" (вул.Героїв України, 37, с.Моївка, Чернівецький район, Вінницька область, 24133, ) на користь Приватного підприємства "Поділля-Агрохімсервіс" (вул.Незалежності, 233, смтВапнярка, Томашпільський район, Вінницька область, 24240, ) 103173,50 грн - основного боргу; 32981,70 грн - 25% річних; 25793,37 грн - штрафу; 2816,13 грн - витрат зі сплати судового збору та 10000 грн - витрат на професійну правничу допомогу.

3. В позові в частині стягнення 25793,38 грн штрафу - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник рішення направити відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відомі суду електронні адреси: позивача (), представника позивача (); відповідача ().

Повне судове рішення складено 14 травня 2021 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - відповідачу (вул.Героїв України, 37, с.Моївка, Чернівецький район, Вінницька обл., 24133)