РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.06.2021Справа № 910/5773/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 785 354,54 грн,

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український папір» (далі - позивач, ТОВ «Український папір») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - відповідач, ДП «НАЕК «Енергоатом») про стягнення 785 354,64 грн на підставі Договору поставки № 16929/53-124-01-20-12718, з яких: 772 050,00 грн основного боргу, 7 720,50 грн інфляційних втрат, 5 584,14 грн 3% річних.

Безпосередньо у позовній заяві заявлено клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/5773/21, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/5773/21.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 про відкриття провадження у справі № 910/5773/21.

18.05.2021 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позовну заяву та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

зУСТАНОВИВ:

10.11.2020 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Відокремлений підрозділ «Хмельницька атомна електрична станція») (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український папір» (постачальник, позивач) був укладений Договір поставки № 16929/53-124-01-20-12718 (далі - Договір або Договір № 16929/53-124-01-20-12718 від 10.11.2020), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, ціною та по коду УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації № 1 (Додаток № 1 до Договору), та є невід`ємною частиною Договору. Предметом поставки по даному Договору є товар: код ДК 30230000-0 (Комп`ютерна техніка) (п. 1.2 Договору).

Згідно Специфікації № 1 сторони погодили поставку комп`ютерної техніки на 772 050,00 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 3.1 Договору строк поставки - протягом 30 календарних днів з дати укладання сторонами Договору. Поставка товару здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DDP згідно і ІНКОТЕРМС 2020 на складі вантажоотримувача за адресою: 30100, вул. Енергетиків, 36, м. Нетішин, Хмельницька обл., Хмельницьке відділення ВП «Складське господарство» (п. 3.2 Договору).

Ціна товару по Договору становить 643 375,00 грн, крім того ПДВ 20% 128 675,00 грн. Всього: 772 050,00 грн (п. 4.1 Договору).

Пунктом 5.1 Договору сторони погодили, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам Договору щодо кількості та якості.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його реєстрації в ДП «НАЕК «Енергоатом» за умови підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов`язань сторонами.

Судом встановлено, що Договір № 16929/53-124-01-20-12718 від 10.11.2020 підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками; у встановленому порядку не оспорений, не розірваний та не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір № 16929/53-124-01-20-12718 від 10.11.2020 є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої і другої статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, за своєю правовою природою укладений сторонами Договір № 16929/53-124-01-20-12718 від 10.11.2020 є договором поставки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На виконання умов Договору № 16929/53-124-01-20-12718 від 10.11.2020 позивачем 10.12.2020 було поставлено відповідачу товар на загальну суму 772 050,00 грн з ПДВ, що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною № ЖК-02000198 від 10.12.2020. Вказана видаткова накладна підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена їх печатками.

Факт поставки позивачем товару за Договором також підтверджується товарно-транспортною накладною № ЖК-02000198 від 10.12.2020.

Крім того, зазначена поставка товару відображена у податковій звітності шляхом внесення до Автоматизованої системи «Єдине вікно подання електронних документів» ДПС України податкової накладної № 3400012 від 10.12.2020, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями податкової накладної та квитанції до неї, на загальну вартість 772 050,00 грн з ПДВ.

Отримавши товар за Договором, у відповідача перед позивачем, згідно умов Договору та відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, виникло зобов`язання по оплаті грошових коштів за отриманий товар на загальну вартість 772 050,00 грн з ПДВ.

Враховуючи умови п. 5.1 Договору та дату поставки товару (10.12.2020), відповідач був зобов`язаний здійснити оплату за поставлений товар протягом 30 календарних днів з дати поставки, тобто у строк до 09.01.2021.

Незважаючи на прийняття товару, відповідачем у строк, передбачений Договором, не було виконано в повному обсязі обов`язку по оплаті за поставлений товар, в результаті чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 772 050,00 грн.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до відповідача із претензією № 2-25.03.2021 від 25.03.2021 про сплату заборгованості за договорами, відповідно до якої просив сплатити заборгованість, зокрема, за Договором № 16929/53-124-01-20-12718 від 10.11.2020 у розмірі 772 050,00 грн.

Зазначена претензія була отримана відповідачем 29.03.2021, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 04 0.

Однак, відповідач відповіді на претензію не надав і заборгованість не сплатив.

Матеріали справи містять відзив на позовну заяву, поданий відповідачем 18.05.2021 через відділ діловодства суду. Згідно даного відзиву відповідач не заперечує проти наявної у нього заборгованості перед позивачем за поставлений згідно Договору № 16929/53-124-01-20-12718 від 10.11.2020 товар. Однак, відповідач зазначає, що оплата за поставлений товар не була проведена у повному обсязі вчасно, у зв`язку із вкрай важким фінансовим становищем компанії, в якому вона опиналась в умовах законодавчих змін, що відбулися в енергетичному просторі країни. Відповідач вважає, що такі обставини можна розцінювати як надзвичайні та невідворотні.

За умовами п. 7.1 Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання за цим Договором у разі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених в п. 2 ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні», які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін.

Відповідно до п. 7.2 Договору сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за Договором, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання або припинення вищезгаданих обставин не пізніше 5 днів з моменту їх настання або припинення. Доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є Сертифікат (довідка) Торгово-промислової палати України відповідно до ЗУ «Про Торгово-промислові палати в Україні», або інших компетентних органів відповідно до діючого законодавства (п. 7.5 Договору).

За приписами ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Таким чином, з урахуванням положень розділу 7 укладеного сторонами Договору № 16929/53-124-01-20-12718 від 10.11.2020 та наведених приписів Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» належним доказом на підтвердження наявності обставини, що звільняють сторону договору від відповідальності за неналежне виконання нею договірних зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України або уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати. Відповідач такого належного доказу до матеріалів справи не долучив.

Крім того, в порушення умов п. 7.2 Договору № 16929/53-124-01-20-12718 від 10.11.2020 відповідач не надав суду доказів повідомлення позивача про те, що певні обставини, які виникли поза волею відповідача, перешкоджають йому виконати його грошові зобов`язання перед позивачем своєчасно та у повному обсязі, що в свою чергу позбавляє відповідача права посилатись на наявність обставин, які звільняють його від відповідальності за неналежне виконання ним зобов`язань за Договором.

Суд також зазначає, що відповідачем не було подано жодних доказів на підтвердження факту наявності у відповідача вкрай важкого фінансового становища.

За таких обставин, судом відхиляються заперечення відповідача, наведені ним у відзиві на позовну заяву.

Оцінивши подані докази, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 772 050,00 грн основного боргу є обґрунтованою, такою, що підтверджується наявними у матеріалах справи документами, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання за Договором № 16929/53-124-01-20-12718 від 10.11.2020 позивачем за період з 11.01.2020 по 08.04.2021 нараховані інфляційні втрати у розмірі 7 720,50 грн та 3% річних у розмірі 5 584,14 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно відзиву на позовну заяву відповідач вважає, що нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України може здійснюватися лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару без врахування суми ПДВ, що включений до вартості такого товару за договором. На думку відповідача проведення таких нарахувань на суму ПДВ, що включений до вартості товару, не відповідає змісту, призначенню та суті самих нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, що передбачені ст. 625 ЦК України.

Суд відхиляє зазначені заперечення відповідача, оскільки положеннями чинного законодавства України передбачено, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних здійснюється на суму основного боргу, яка в свою чергу може включати в себе і податок на додану вартість.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних втрат та 3 % річних.

З розрахунку позивача вбачається, що нарахування 3% річних здійснюється на суму боргу в розмірі 772 050,00 грн за період з 11.01.2021 по 08.04.2021. Нарахування інфляційних втрат здійснюється на суму 772 050,00 грн за період з лютого 2021 по березень 2021.

Суд, здійснивши за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга» перевірку заявлених до стягнення сум 3 % річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про повне задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 5 584,14 грн 3% річних та 7 720,50 грн інфляційних втрат.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем до позовної заяви додано попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається із суми судового збору в розмірі 11 780,32 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 11 780,32 грн покладається на відповідача.

Частиною 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1-2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В підтвердження понесеного розміру витрат на правничу допомогу, позивачем надано:

- Договір № 05/УП/21 від 08.04.2021 про надання правової (правничої) допомоги, укладений з адвокатом Омельченко Олександром Миколайовичем та позивачем;

- рахунок-фактуру № 05/УП/21-01 від 08.04.2021 на суму 4 000,00 грн;

- акт приймання-передачі наданих юридичних послуг № 01/УП/21-05 від 08.04.2021;

- детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Омельченком О.М., та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги;

- копію свідоцтва серії КС № 8275/10 від 08.10.2019 про право на зайняття адвокатською діяльністю;

- копію ордеру № 1104056 від 08.04.2021 на надання правничої (правової) допомоги;

- платіжне доручення № 307586096 на суму 4 000,00 грн.

Згідно частини 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом враховано те, що за приписами ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частинами 1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що вважає розрахунок судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, надмірно завищеним.

Проте, відповідно до ч. 5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України відповідачем у відзиві на позовну заяву ґрунтовних заперечень з приводу неспівмірності, необґрунтованості та непропорційності до предмету спору заявлених витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн не викладено.

Приймаючи до уваги відсутність обґрунтованої заяви відповідача про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, враховуючи сукупність доказів щодо витраченого адвокатом часу на підготовку позовної заяви, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення з відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 4 000,00 грн.

Керуючись ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український папір» (Україна, 04073, місто Київ, вул. Куренівська, будинок 2-Б; ідентифікаційний код 25394112) 772 050,00 грн (сімсот сімдесят дві тисячі п`ятдесят гривень 00 коп.) основного боргу, 5 584,14 грн (п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири гривні 14 коп.) 3% річних, 7 720,50 грн (сім тисяч сімсот двадцять гривень 50 коп.) інфляційних втрат, 11 780,32 грн (одинадцять тисяч сімсот вісімдесят гривень 32 коп.) судового збору та 4 000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 коп.) витрат на професійну правову допомогу.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (чч 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені стст 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 07.06.2021.

Суддя Гумега О.В.