ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2021 Справа № 917/462/21

м. Полтава

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАЛІАН", 39600, м. Кременчук, Велика Набережна, 29

до Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", 39621, м. Кременчук, вул. Івана Приходько, 141

про стягнення 34013,39 грн. заборгованості

Суддя Паламарчук В.В.

Секретар судового засідання Рожко О.П.

Представники сторін:

від позивача: відсутні

від відповідача: відсутні

Обставини справи: 30.03.2021 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАЛІАН" про стягнення 34013,39 грн. заборгованості згідно Договору поставки товару №0077-СН від 13.02.2019р. з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод".

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа №917/462/21 передана на розгляд судді Паламарчука В.В.

Ухвалою суду від 05.04.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, встановлено сторонам строки на вчинення процесуальних дій.

26.04.2021 р. від відповідача надійшов відзив, в якому він не погодився з розміром нарахованої пені, вказуючи, що вона є непомірно великою до основної суми заборгованості за договором. При цьому, відповідач просив зменшити розмір пені на 100%. Факт поставки товару позивачем відповідач у відзиві визнає.

05.05.2021 р. відповідач надав клопотання про закриття провадження у справі. Так відповідач просить закрити провадження у справі в частині основного боргу в зв`язку зі сплатою останнього та закрити провадження у справі в частині сплати неустойки в зв`язку з безпідставністю.

Суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

У судовому засіданні 10.06.2021 р. суд дослідив докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

13 лютого 2019 року між ТОВ "ГРАЛІАН" (далі за текстом - "Позивач") та Публічним акціонерним товариством "КРЕМЕНЧУЦЬКИЙ СТАЛЕЛИВАРНИЙ ЗАВОД" (далі за текстом - "Відповідач"), далі разом іменуються -"Сторони", було укладено Договір поставки товару №0077-СН від 13.02.2019р.) (далі за текстом - "Договір", а.с. - 11-14).

Умовами даного договору сторони погодили наступне:

- постачальник зобов`язувався поставити і передати у власність покупцю визначений цим договором товар, а покупець зобов`язався прийняти товар та своєчасно здійснювати його сплату (п. 1.1. договору);

- найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), визначаються специфікацією (ями), що є додатками до цього договору (п.1.2. договору);

Протягом строку дії Договору між Сторонами були узгоджені та підписані додаткові угоди, які є його невід`ємною частиною, зокрема: Додаткова угода №7 від 25 вересня 2019 року, в змісті якої зокрема відображена специфікація №8, Додаткова угода №8 від 06.11.2019 року, в змісті якої зокрема відображена специфікація №9(далі за тексом разом іменуються - "Специфікації, а.с. - 17, 20), які містять в собі відомості щодо найменування товару, його кількості, ціну одиниці товару та загальну ціну товару (партії товару).

- загальна ціна товару за цим договором становить 125655,60 грн. (п. 1.3. договору в редакції Додаткової угоди №8 від 06.11.2019 р.);

- датою поставки вважається дата підписання видаткової накладної або дата на товарно-транспортній накладній перевізника або дата календарного штемпеля залізничної накладної чи квитанції про отримання вантажу (п.2.4. договору);

- розрахунки за товар здійснюються протягом 30 календарних днів з дати поставки (п. 6.1 Договору та п. 4 Специфікацій);

- у випадку порушення покупцем строку розрахунку за поставлений товар останній сплачує на користь постачальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час порушення грошового зобов`язання від суми заборгованості за кожний день прострочення (п. 10.5. договору).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що ним на виконання умов договору та Специфікацій Позивач поставив Відповідачу товар (партії товару) на загальну суму 28023,60грн, про що свідчать видаткові накладні №1820 від 15.10.2019 р. (а.с. - 15) на загальну суму 22677,60 грн. та №2127 від 26.11.2019 р. на суму 5346,00 грн. (а.с. - 18).

Дана обставина не спростовується відповідачем.

Як вказує позивач, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати Партій товару не виконав.

28.01.2021 року Позивач на адресу Відповідача направив претензію, яка залишена відповідачем без реагування. Факт направлення листа підтверджується фіскальним чеком Укрпошти від 28.01.2021 р. (а.с. - 22-23).

Оскільки відповідач у визначені законодавством строки не здійснив оплату товару, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зокрема, стягнути 28023,60 грн. - основного боргу, 5989,79 грн. - пені.

Згідно наданих відповідачем доказів, ним сплачено на користь відповідача суму основного боргу в розмірі 28023,00 грн. згідно платіжних доручень № 94718 від 25.03.2021 р. на суму 14000,00 грн., №95719 від 22.04.2021 р. на суму 5346,00 грн., № 95718 від 22.04.2021 р. на суму 8677,00 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір за своєю природою є договорами поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що факт поставки позивачем та прийняття відповідачем товару на загальну суму 28023,60 грн. підтверджується видатковими накладними №1820 від 15.10.2019 р. на суму 22677,60 грнє, № №2127 від 26.11.2019 р. на суму 5346,00 грн. та довіреностями виданими відповідачем на отримання цінностей (арк. с. 15-16, 18-19).

Відповідачем надано докази оплати заборгованості в розмірі 28023,00 грн. згідно платіжних доручень № 94718 від 25.03.2021 р. на суму 14000,00 грн., №95719 від 22.04.2021 р. на суму 5346,00 грн., № 95718 від 22.04.2021 р. на суму 8677,00 грн. (а.с. - 92-94)

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, якщо наявними в матеріалах справи доказами підтверджується відсутність предмета спору, зокрема, у випадку припинення його існування (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Відповідне узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 905/1584/15, від 06.03.2019 у справі №914/130/16.

Провадження у справі відкрито 05.04.2021 р.

Отже, встановлено, що відповідач заборгованість у сумі 14000,00 грн. сплатив до відкриття провадження у справі (платіжне доручення №94718 від 25.03.2021 р. ), тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

Заборгованість відповідача у сумі 14023,00 грн. була сплачено після відкриття провадження у справі (платіжні доручення №95719 від 22.04.2021р., №95718 від 22.04.2021р.), то предмет позову в цій частині на момент винесення рішення відсутній, що є підставою для закриття провадження у справі в частині стягнення вказаної суми на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

В частині стягнення 0,60 грн. суд задовольняє позовні вимоги.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони у договорі передбачили, що у випадку порушення Покупцем строку розрахунку за поставлений Товар останній сплачує на користь Постачальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час порушення грошового зобов`язання від суми заборгованості за кожний день прострочення (відповідно до п. 10.5. Договору поставки).

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 5989,79 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, з яких:

- 4995,29 грн. - пені за прострочення оплати товару, отриманого за видатковою накладною №1820 від 15.10.2019 на суму 22677,60 грн., період нарахування пені з 14.11.2019р. по 10.03.2021р.;

- 994,50 грн. - пені за прострочення оплати товару, отриманого за видатковою накладною № 2127 від 26.11.2019 на суму 5346,00 грн., період нарахування пені з 26.12.2019р. по 10.03.2021р.

Суд, перевіривши розрахунок пені, встановив, що позивач при здійсненні розрахунку не врахував положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та нарахував пеню більше ніж за шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд здійснив перерахунок пені, з врахуванням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт" та встановив, що до стягнення підлягає 2681,71 грн. - пені за прострочення оплати товару, отриманого за видатковою накладною №1820 від 15.10.2019р. на суму 22677,60 грн., період нарахування пені з 14.11.2019р. по 14.05.2020р. та 540,83 грн. - пені за прострочення оплати товару, отриманого за видатковою накладною №2127 від 26.11.2019р. на суму 5346,00 грн., період нарахування пені з 26.12.2019р. по 26.06.2020р.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Розглядаючи по суті клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 100% суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначність прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення пені відповідач посилається на те, що нарахування штрафних санкцій є непосильним тягарем для АТ «Кременчуцький сталеливарний завод», основна діяльність якого полягає у виробництві комплектуючих виробів до залізничних вагонів і має складний цикл виробництва кінцевої продукції. З кінця 2019 року по сьогоднішній день відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі у зв`язку зі зменшенням об`ємів виробництва та відсутністю реалізації власної продукції, з січня по березень 2020 року на підприємстві запроваджений скорочений робочий тиждень, з квітня 2020 року по теперішній час підприємство перебуває у режимі простою, має борги з відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій. Господарські витрати у вигляді заробітної плати, податки та інші обов`язкові платежі сплачуються підприємством не за рахунок доходів, а з власних резервів. Крім того відповідач вважає нарахування штрафних санкцій неправомірними по відношенню до відповідача із посиланням на ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Враховуючи те, що розмір стягуваної пені (3222,54 грн.) не є завеликим в порівнянні із основним зобов`язанням (28023,60 грн.), виконання якого було прострочено відповідачем, всупереч вимог п. 11.2 Договору відповідач не надав доказів засвідчення настання непереборної сили, зокрема сертифікату, виданого Торгово-промисловою палатою України про засвідчення настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), передбаченого нормою п. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», на яку робить посилання відповідач у відзиві на позов як на підставу звільнення від сплати штрафних санкцій, суд прийшов до висновку, що відповідачем не зазначено жодних інших обставин, які б могли бути враховані судом при визначенні розміру стягуваної пені (штрафу) та слугували б підставою для можливого зменшення їх розміру на підставі вказаних вище норм ГК та ЦК України.

Таким чином, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 0,60 грн. - основного боргу та 3222,54 грн. - пені.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи викладене та у відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати щодо сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 123, 126, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, п. 4 ч. 4 ст. 226, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження в частині стягнення 14023,00 грн. основного боргу - закрити.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (39621, м. Кременчук, вул. Івана Приходько, 141, інд. код 05756783) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАЛІАН" (39600, м. Кременчук, Велика Набережна, 29, інд. код 39124057) 0,60 грн. - основного боргу, 3222,54 грн. - пені, 1150,98 грн. - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити в задоволенні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Паламарчук