ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/2022/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача особисто Семери В. А. за паспортом серії КМ №567715 від 24.10.2008 та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.07.2017,

від відповідача адвоката Стефанюка М.М. за посвідченням та свідоцтвом № 21/2339 від 13.11.2019; про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/2339 від 13.11.2019, а також ордером серії ОД № 537317 від 22.02.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Семера Вікторії Анатоліївни

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.04.2021, проголошене об 11:04 суддею Ткаченко О.В. у м. Миколаєві, повний текст якого складено 16.04.2021, та на додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2021, проголошене о 9:55 суддею Ткаченко О.В. у м. Миколаєві, повний текст якого складено 14.05.2021,

у справі № 915/2022/19

за позовом Фізичної особи-підприємця Семери Вікторії Анатоліївни

до Фізичної особи-підприємця Левченка Валерія Леонідовича

про стягнення 147 229,28 грн.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року Фізична особа-підприємець (далі - ФОП) Семера Вікторія Анатоліївна звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до ФОП Левченко Валерія Леонідовича, в якій просила суд стягнути з останнього (з урахуванням заяви про доповнення позову (т.1 а.с. 136-137) 147 229,28 грн. заборгованості, яка складається з 123 034,54 грн. боргу за поставлений за договором поставки №20/11/17-6 від 20.11.2017 товар та 24 194,74 грн. відсотків за користування чужими коштами, нарахованих станом на 07.09.2019 на підставі п. 6.1 Договору. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати.

Позов з посиланням на ст.ст. 173, 193, 265 ГК України, 509, 526, 530, 536, 610, 612, 625, 626, 655, 691, 692, 694 ЦК України мотивовано порушенням відповідачем умов договору поставки №20/11/17-6 від 20.11.2017 в частині оплати вартості поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.02.2020 у даній справі призначалась судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено Миколаївському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, витрати по оплаті якої покладались на відповідача, а провадження у справі зупинялось до одержання результатів експертизи. Відповідна експертиза призначалась місцевим господарським судом з метою встановлення тих обставин, чи виконаний підпис у договорі поставки товару №20/11/17-6 від 20.11.2017 у графі «Покупець» та у видатковій накладній №263 від 20.11.2017 у графі «Получил(а)» відповідачем особисто чи ні.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 06.04.2021 в задоволенні позову відмовлено, оскільки позивачем не доведено суду обставин, які свідчать про факт поставки товару, а також обставин, які свідчать про отримання товару відповідачем.

23.04.2021 від відповідача до місцевого господарського суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, згідно до якої відповідач просив стягнути з позивача витрати по оплаті вартості проведення судової експертизи у розмірі 9 806,40 грн. та в підтвердження вказаних витрат надав копії квитанцій про її оплату.

Додатковим рішенням Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2021 заяву ФОП Левченко Валерія Леонідовича задоволено з підстав її обґрунтованості та стягнуто з ФОП Семери Вікторії Анатоліївни на користь відповідача витрати по оплаті вартості судової експертизи у розмірі 9 806,40 грн.

Не погоджуючись з обома рішеннями місцевого господарського суду, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нові, якими задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а понесені відповідачем витрати по оплаті вартості судової почеркознавчої експертизи у розмірі 9 806,40 грн. покласти на відповідача.

Скаржник вважає, що при прийнятті оскарженого рішення місцевий господарський суд невірно застосував норми матеріального та процесуального права; зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття неправильного рішення, яке підлягає скасуванню.

Зокрема, апелянт зазначає, що місцевий господарський суд неправомірно відмовив позивачу у проведенні повторної експертизи, не прийнявши при цьому в якості належного доказу наявності недоліків в висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи №20-232 від 28.01.2021 наданий позивачем Консультативний висновок від 15.03.2021, а також безпідставно проігнорував протиріччя між висновком експерта, в якому встановлено належність відповідачу підпису на договорі та заявою останнього про те, що ним не підписувався ані договір, ані видаткова накладна.

При цьому скаржник заявив клопотання до суду апеляційної інстанції про призначення у даній справі повторної судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої просив поставити ті ж самі запитання, які ставились перед експертом під час проведення первісної експертизи та просить проведення такої експертизи доручити Українському центру судових експертиз або іншій нерегіональній експертній установі поза межами Одеської та Миколаївської областей, яке колегією суддів відхилено, оскільки позивачем належним чином не обґрунтовано наявність сумнівів у правильності висновку експерта №20-232 від 28.01.2021 у даній справі.

Підставою для скасування додаткового рішення, скаржник зазначив те, що воно безпосередньо пов`язано із основним рішенням, а відтак оскільки позивач оскаржує основне рішення вважаючи його незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушення норм матеріального та процесуального права, то і додаткове рішення підлягає скасуванню.

Від представника відповідача надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому останній зазначає, що у висновку експерта №20-232 від 28.01.2021 містяться чіткі відповіді на поставлені переднім ним питання і наданий позивачем консультативний висновок від 15.03.2021 з рецензування відповідного висновку експерта не є підставою для проведення повторної експертизи, відтак просить відмовити апелянту у задоволенні клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи, а також у задоволенні апеляційних скарг позивача, а оскаржені рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, відзиву на них, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2017 між ФОП Семерою Вікторією Анатоліївною (постачальник) та ФОП Левченком Валерієм Леонідовичем (покупець) укладений договір поставки товару № 20/11/17-6 від 20.11.2017 (далі - Договір), за змістом якого постачальник зобов`язався у строки, передбачені договором, поставити та передати у власність покупцю товар, визначений у п. 1.2 Договору, а покупець (відповідач) зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість з урахуванням індексації вартості товару та інших умов, передбачених договором. (п.п. 1.1. Договору)

Договором передбачена індексація вартості товару (зобов`язань по оплаті), визначеної у гривнях у п. 1.2 Договору, яка відбувається за певних умов за чітко визначеною Договором формулою відповідно до зміни курсу гривні по відношенню до іноземної валюти (долару США) за даними міжбанківського ринку на дату платежу, або на дату проведення розрахунку зобов`язань.

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що протягом строку дії Договору грошові зобов`язання покупця існують і підлягають сплаті у гривні; вказані у п. 1.2 Договору ціна та вартість товару в гривнях погоджені на дату підписання Договору і залишаються чинними до моменту їх індексації. Якщо в день, попередній дню платежу або дню розрахунку зобов`язання, вказаний нижче курс гривні А2 по відношенню до іноземної валюти, зазначеної у п. 1.2 Договору, буде відрізнятися в бік здешевлення гривні більше ніж на 3 % (три відсотки) від узгодженого курсу, зазначеного п. 1.2 Договору, ціна/ вартість цього товару підлягає індексації (коригуванню) пропорційно зміні цього курсу без додаткового узгодження. При такому коригуванні використовується наступна формула: Ц = Цс * (А2 / А1), де: Ц - ціна/ вартість товару на дату оплати, грн.; Цс - ціна/ вартість товару на дату підписання Договору (вказані у п. 1.2 Договору), грн.; А1 - зазначений у п. 1.2 Договору узгоджений сторонами курс співвідношення гривні до іноземної валюти на момент підписання Договору (визначений у п. 1.2 Договору); А2 - значення курсу продажі іноземної валюти за гривню за даними міжбанківського валютного ринку України згідно веб-сайту http://index.minfin.com.ua/arch (в розділі "Котирування міжбанківського валютного ринку України") на день, попередній дню здійснення платежу або дню розрахунку зобов`язання.

За передбаченими пунктом 4.2 Договору умовами строк поставки товару: не пізніше 30 листопада 2017 року. Поставка (передача) товару в межах цього строку за згодою сторін, що підтверджуватиметься відповідними товарними накладними, може відбуватись частинами.

Згідно п. 3.3 Договору сторони погодили, що оплата вартості товару, проіндексованої у відповідних випадках згідно п. 3.1 Договору, здійснюється покупцем на умовах кредиту (відстрочення платежу). Строк оплати: не пізніше 30 вересня 2018 року.

Позивач зазначає, що на виконання договору передав відповідачу (покупцю) у власність товар, зазначений у п. 1.2 Договору та у видатковій накладній № 263 від 20.11.2017 (далі - «видаткова накладна»), вартість якого становила 134 000,00 грн., а відповідач оплатив товар лише частково, що і стало підставою для звернення позивача до суду із відповідним позовом.

Відповідач не заперечує, що мав правовідносини з позивачем, але стосовно інших поставок, зазначеного договору та накладної не підписував і товару за ними не отримував. Для встановлення належності відповідачу підписів на зазначених первинних бухгалтерських документах судом призначено судову почеркознавчу експертизу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст.ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч. 1, 2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно чинного законодавства права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо обов`язку сплатити визначену суму коштів, яка складатиме еквівалент вартості наданих послуг.

Згідно Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, накладна - це документ, що використовується при передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем. Видаткова накладна може бути замінена актом здачі-приймання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (стаття 86 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків; у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок; відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З наявного в матеріалах справи висновку експерта №20-232 судової-почеркознавчої експертизи від 28.01.2021 вбачається, що підпис у договорі поставки товару №20/11/17-6 від 20.11.2017 у графі «Покупець» виконаний відповідачем особисто, а у видатковій накладній №263 від 20.11.2017 у графі «Получил(а)» виконаний не відповідачем, а іншою особою.

Вказаний висновок експерта колегія суддів враховує, як належний та допустимий доказ у даній справі, оскільки він відповідає всім зазначеним вище вимогам процесуального закону, а саме містять: докладний опис проведених судовим експертом досліджень, висновки, обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, зазначення де, коли, ким складено, питання, які були поставлені експертові, матеріали, які використав експерт, доказ обізнаності експерта про кримінальну відповідальність, тощо.

Щодо посилання апелянта на те, що місцевий господарський суд безпідставно не прийняв до уваги в якості належного доказу наявності недоліків висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи №20-232 від 28.01.2021 наданий позивачем Консультативний висновок від 15.03.2021 та не призначив у справі повторну експертизу, то колегія суддів їх не приймає до уваги оскільки відповідний висновок складений за результатами аналітичного дослідження висновку експерта, має допоміжний (консультативний) характер та не є обов`язковим для суду, зокрема для призначення судом повторної експертизи. При цьому, він не містить прямого висновку про належність підпису на накладній відповідачу, отже місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні клопотання про призначення у справі повторної судово-почеркознавчої експертизи. Аргументи апелянта щодо суперечностей між висновком експерта та заявою відповідача, що ним не підписувався ані договір, ані видаткова накладна не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому колегією суддів відхиляються.

За таких обставин, видаткова накладна №263 від 20.11.2017, надана позивачем до суду, не може вважатися документом, який був складений на підтвердження господарської операції з поставки товару 20.11.17 на суму 134 000 грн.

З переліку платежів відповідача /а.с.36/ вбачається, що ним сплачувались незначні суми за крапельні стрічки, але не за договором, який визначено підставою позову, а за окремими рахунками, складеними до укладання договору, отже твердження позивача про часткову оплату поставки за договором від 20.11.2017 не можна вважати обгрунтованим.

Зважаючи на те, що позивачем крім видаткової накладної №263 від 20.11.2017 не надано інших належних та допустимих доказів факту поставки товару, на підставі якої у відповідача могли б виникнути зобов`язання з оплати, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості та штрафних санкцій та задоволення відповідних позовних вимог ФОП Семери Вікторії Анатоліївни.

Доводів щодо незаконності додаткового рішення, окрім того, що воно підлягає скасуванню, як похідне від рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.04.2021, апелянт не вказує, при цьому колегією суддів встановлено правомірність відповідного рішення, а тому підстави для скасування і додаткового рішення суду відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що висновки оскаржуваних рішень позивач не спростував, отже апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а відтак оскаржувані рішення слід залишити без змін, як ухвалені у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Згідно із ст.129 ГПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.04.2021 та додаткове рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.05.2021 у справі №915/2022/19 залишити без змін, апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Семера Вікторії Анатоліївни без задоволення.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.06.2021 о 14.50.

Головуючий суддя Г.П. Разюк

Суддя С.І. Колоколов

Суддя Я.Ф. Савицький