РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.06.2021Справа № 910/3592/21

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (вул. Бориспіль-7, село Гора, Бориспільський р-н., Київська обл., 08300) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-середземноморські авіалінії» (вул. Шулявська, буд. 7, м. Київ, 04116), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (проспект Голосіївський, буд. 50, м. Київ, 03039), про стягнення 29 727,43 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - позивач, ДП МА «Бориспіль») звернулось до Господарського суду міста Києва (далі - суд) з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-середземноморські авіалінії» (далі - відповідач, ТОВ «УС Авіа») про стягнення 27 032,90 грн, у тому числі: 22 336,01 грн основного боргу за період лютий 2020 року - лютий 2021 року, 1 375,71 грн пені, 3% річних у розмірі 332,95 грн, 754,63 грн інфляційних втрат та 2 233,60 грн штрафу за період з 16.03.2020 до 01.03.2021, а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Договір оренди № 978/02.1.2-14/24-1 нерухомого майна від 12.02.2010, на підставі якого відповідачу було передано в строкове платне користування нерухоме майно, припинив свою дію 12.02.2018, що встановлено рішенням Господарського суду Київської області від 18.05.2020 у справі № 911/245/20, у зв`язку з чим, у відповідача виник обов`язок повернути орендоване майно, однак відповідач свого обов`язку не виконав, орендоване майно не повернув.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо повернення орендованого майна, останньому нараховувалась оренда плата за період з лютого 2020 року до січня 2021 року, яку і просить стягнути позивач, з урахуванням нарахованих йому за порушення виконання зобов`язання сум пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат за період з 16.03.2020 до 01.03.2021.

Автоматизованою системою документообігу Господарського суду міста Києва здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 910/3592/21 та справу передано на розгляд судді Демидову В.О.

Ухвалою суду від 15.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/3592/21, призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, та на підставі статті 50 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області (03039, місто Київ, проспект Голосіївський, будинок 50) (далі - третя особа, РВ ФДМУ по Київській області).

Вказаною ухвалою суду було запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, з урахуванням положень пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), подати до суду відзив на позовну заяву, оформлений відповідно до вимог статті 165 ГПК України, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; забезпечити направлення позивачу копії відзиву на позов та доданих до нього документів, а докази на підтвердження такого направлення разом з відзивом надати суду.

Попереджено відповідача, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини другої статті 178 ГПК України.

Копії вказаної ухвали суду були надіслані сторонам та третій особі за адресами, зазначеними у позивній заяві, що кореспондуються із даними, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частин другої та третьої статті 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає (частина сьома статті 120 ГПК України).

Згідно із частиною першою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Пунктами 1 та 3 частини шостої статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє (пункт 7 частини шостої статті 242 ГПК України).

Так, копія ухвали суду від 15.03.2021 була надіслана на юридичну адресу відповідача, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: вул. Шулявська, буд. 7, м. Київ, 04116 (рекомендоване поштове відправлення з повідомленням про вручення за № 910), яка отримана останнім 23.03.2021, що підтверджується відомостями з офіційного сайту організації поштового зв`язку «УКРПОШТА» https://track.ukrposhta.ua/.

Згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ «Богонос проти Росії» від 05.02.2004.

З урахуванням викладеного учасники справи мали достатньо часу для реалізації ними процесуальних прав передбачених ГПК України.

Відтак, відповідач не був позбавлений можливості ознайомитися з ухвалою суду у дійсній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи вищевикладене та факт направлення судом ухвали від 15.03.2021 на офіційну адресу відповідача у справі та отримання ухвали останнім, суд доходить висновку про належне повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі № 910/3592/21 та встановлення строку для подання відзиву на позовну заяву.

Відзиву на позовну заяву, доказів, що підтверджують заперечення проти позову та направлення відзиву позивачу, будь яких заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило.

Відповідач у справі не повідомляв суд про намір подати відзив на позовну заяву у більш тривалий строк згідно положень пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» ГПК України.

Частиною дев`ятою статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, відповідно до частини дев`ятої статті 165 ГПК України.

Третя особа - РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях також не скористалась своїм правом на подачу пояснень по справі щодо позову в строки, обумовлені судом.

06.04.2021 ДП МА «Бориспіль» звернулось до суду з заявою від 01.04.2021 № 35-22/1-165 про зміну предмету спору, в якій просило суд стягнути з відповідача 29 727,43 грн, у тому числі: 24 315,48 грн основного боргу за період грудень 2020 року - лютий 2021 року, 1 623,81 грн пені, 3% річних у розмірі 390,64 грн, 965,95 грн інфляційних втрат та 2 431,55 грн штрафу за період з 16.03.2020 до 31.03.2021.

В обґрунтування зміни предмету позову, позивач посилався на те, що станом на момент звернення до суду з заявою про зміну предмету спору, відповідачем допущено порушення умов Договору в частині внесення орендної плати за користування майном у лютому 2021 року, у зв`язку з чим, сума орендної плати підлягає стягненню з відповідача з урахуванням заборгованості за лютий місяць 2021 року та відповідно перерахуванню підлягають суми пені, 3% річних, інфляційних втрат та штраф.

Відповідно до частини третьої статті 46 ГПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У постанові від 25.06.2019 по справі № 924/1473/15 Велика Палата Верховного Суду надала правовий висновок застосування положень наведеної статті 46 ГПК України.

Зокрема, Суд зазначив, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається (пункт 7.42).

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (пункт 7.43).

У постанові від 04.12.2019 по справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду розширила вказані висновки щодо застосування положень статті 46 ГПК України. Зокрема, у пункті 83 Суд зазначив, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з частиною другою статті 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Отже, відповідно до статті 46 ГПК України, позивач вправі змінити предмет або підстави позову виключно в межах встановленого цим Кодексом строку, а саме до 14.04.2021.

Враховуючи, що позивачем була надано заяву про зміну предмету спору 06.04.2021, останнім дотримано строків, передбачених процесуальним законодавством для її подання.

В частині п`ятій статті 46 ГПК України зазначено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

На підтвердження направлення копії заяви про зміну предмету спору відповідачу було надано опис вкладення від 02.04.2021 № 813, фіскальний чек від 02.04.2021та список згрупованих відправлень.

Враховуючи наведене, суд визнає подану позивачем заяву про зміну предмету спору такою, що відповідає вимогам частини третьої статті 46 ГПК України, у зв`язку з чим розглядає позовні вимоги, з урахуванням зміну предмету спору, а саме в розмірі: 29 727,43 грн, у тому числі: 24 315,48 грн основного боргу за період лютий 2020 року - лютий 2021 року, 1 623,81 грн пені, 3% річних у розмірі 390,64 грн, 965,95 грн інфляційних втрат та 2 431,55 грн штрафу за період з 16.03.2020 до 31.03.2021.

Ухвалою суду від 14.06.2021 виправлено допущену описку у пункті 3 резолютивної частини ухвали суду від 15.03.2021 в найменуванні третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, а саме замість «Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області» вказано «Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях».

Згідно з частиною першою статті 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Частиною восьмою статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами та матеріалами. Відповідач не скористався правом подання до суду відзиву на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

12.02.2010 між РВ ФДМУ по Київській області (далі - Орендодавець), ДП МА «Бориспіль» (далі - Балансоутримувач) та ТОВ «УС Авіа» (далі - Орендар) було укладено Договір оренди № 978/02.1.2-14/24-1 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - Договір).

Згідно з пунктом 1 наказу Фонду державного майна України від 05.08.2019 № 786 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України» утворено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях як юридичну особу публічного права, що розташоване у м. Київ, реорганізувавши шляхом злиття Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Черкаській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області.

Таким чином, Балансоутримувачем за Договором є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (; 03039, м. Київ, проспект Голосіївський, буд. 50) (далі - РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях).

Пунктами 1.1 та 1.2 Договору передбачено, що Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування тверде покриття біля перону «S» площею 36,0 кв.м. (далі - Майно). Майно знаходиться на балансі Балансоутримувача за адресою: 08307, Київська область, м. Бориспіль, аеропорт.

Згідно положень пунктів 1.3 та 1.4 Договору, Сторони погоджуються, що вартість Майна за незалежною оцінкою станом на 30.04.2009 становить 93 370,00 грн без ПДВ. Майно передається в оренду для розміщення вагонів-модулів.

Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами цього Договору та Акту передачі-приймання Майна. Акт передачі-приймання підписують Балансоутримувач та Орендар (пункт 2.1 Договору).

12.02.2010 між ДП МА «Бориспіль» та ТОВ «УС Авіа» було підписано Акт передачі-приймання орендованого Майна, відповідно до якого Балансоутримувач передав, а Орендар прийняв у користування нерухоме Майно без зауважень до його стану, відтак, Договір в порядку його пунктів 2.1, 3.1 набрав чинності.

Згідно пункту 2.3 Договору, передача Майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на Майно. Власником Майна залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди.

У разі призупинення дії або розірвання Договору Орендар зобов`язаний протягом 10 діб з дати повідомлення про призупинення Договору або з дати, зазначеної у повідомленні, або набрання чинності рішення про розірвання Договору повернути майно Балансоутримувачу у належному стані з урахуванням нормального фізичного зносу. При поверненні Майна Балансоутримувач та орендар підписують Акт передачі-приймання майна. Майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання Акту передачі-приймання орендованого Майна, який підписується Балансоутримувачем та Орендарем (пункт 2.4 Договору).

Пунктом 2.5 Договору передбачено, що Обов`язок по складенню Акту передачі-приймання орендованого Майна покладається на Сторону, яка передає Майно іншій Стороні Договору.

Відповідно до пункту 3.1 Договору, оплата здійснюється Орендарем з дати підписання Балансоутримувачем і Орендарем Акту передачі-приймання Майна в оренду і припиняється з дати фактичного звільнення Орендарем майна, що підтверджується підписанням Балансоутримувачем і Орендарем Акту передачі-приймання Майна.

Орендна плата за базовий місяць розрахунку становить 1 167,13 грн без врахування ПДВ (пункт 3.2 Договору).

Пунктами 3.3. та 3.4 Договору передбачено, що орендна плата за перший місяць фактичного користування Майном визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період до початку фактичного використання Майна (дати підписання Акту передачі-приймання Майна). Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Якщо індекс інфляції за поточний місяць складає менше 100%, то орендна плата визначається на рівні орендної плати за попередній місяць.

Орендна плата перераховується Орендарем до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця згідно з рахунком-фактурою, який надає Орендарю Балансоутримувач (пункт 3.5 Договору).

Згідно з пунктом 3.10 Договору, у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Майна за Актом передачі-приймання Майна включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу.

У разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості (пункт 3.11 Договору).

Пунктом 5.2 Договору передбачене зобов`язання Орендаря своєчасно у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Орендар зобов`язаний з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії Балансоутримувача рахунок та Акт приймання-здачі виконаних послуг. Сплата рахунку здійснюється Орендарем до 15 місяця того ж місяця. Підписаний Акт приймання-здачі виконаних послуг Орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію Балансоутримувача протягом 5-ти днів з дати його отримання. Якщо протягом 5-ти днів Акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий Балансоутримувачу, він вважається підписаним Сторонами (пункт 3.10 Договору).

Відповідно до пункту 5.8 Договору, Орендар зобов`язаний у разі припинення або розірвання Договору повернути Балансоутримувачу орендоване Майно у належному стані, з урахуванням нормального зносу.

Пунктом 5.10 Договору передбачене зобов`язання Орендаря щомісяця, до 15 числа, надавати Орендодавцю інформацію про перерахування орендної плати (копію платіжного доручення з відміткою банк, що обслуговує Орендаря, про перерахування орендної плати до державного бюджету України) .

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України (пункт 13.1 Договору).

Відповідно до пункту 13.4 Договору, у разі порушення Орендарем строку повернення Майна, визначеного Договором, Орендар сплачує Балансоутримувачу та Орендодавцю штраф у розмірі місячної орендної плати за кожний день затримки.

Згідно пункту 13.5 Договору, спори, що виникають за Договором або у зв`язку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку.

Цей Договір укладено строком на 1 рік, що діє з 12.02.2010 до 11.02.2011 включно (пункт 14.1 Договору).

Пунктом 14.2 Договору передбачено, що умови Договору зберігають силу протягом всього терміну Договору, а в частині зобов`язань Орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов`язань.

Зміни і доповнення або розірвання Договору допускаються за письмовим погодженням Сторін та уповноваженого органу управління. Зміни та доповнення, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою Стороною (пункт 14.3 Договору).

Відповідно до пункту 14.4 Договору, у разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені Договором. Зазначені дії оформлюються Додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною Договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди.

Умовами пункту 14.5 Договору передбачено, що за ініціативою однієї з Сторони та уповноваженого органу управління Договір може бути розірваний рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством.

Пунктом 14.6 Договору передбачено, що взаємовідносини Сторін, не врегульовані Договором, регулюються чинним законодавством України.

У разі припинення або розірвання Договору Майно протягом трьох робочих днів повертається Балансоутримувачу (пункт 14.9 Договору).

Майно вважається поверненим Орендодавцю та Балансоутримувачу з моменту підписання Орендарем та Балансоутримувачем Акту передачі-приймання Майна. Обов`язок щодо складення Акту про повернення майна покладається на Орендаря. (пункт 14.10).

Як зазначалось, на виконання умов Договору Майно - тверде покриття біля перону «S» площею 36,0 кв.м., розташоване за адресою: 08307, Київська область, м. Бориспіль, міжнародний аеропорт «Бориспіль» - було передано Орендарю, що підтверджується Актом передачі-приймання орендованого Майна від 12.02.2010, підписаним Балансоутримувачем та Орендарем.

Як вбачається з позовної заяви, на виконання пункту 14.4 Договору, Орендодавець, листом від 14.02.2018 № 53-09-0868, повідомив Орендаря про припинення строку дії Договору та необхідність повернення Орендарем Майна за Актом передачі-приймання. Проте позивачем не долучено до позовної заяви вищевказаного листа, а тому вищевказане пояснення не знаходить свого підтвердження.

Позивач вказує у позовній заяві, що у подальшому листом від 08.04.2019 № 19-22/1-291 повторно направив на адресу відповідача Акт передачі-приймання орендованого майна з вимогою повернути Майно у встановленому Договором порядку.

Оскільки відповідач, в силу вимог пункту 14.9 Договору, протягом трьох днів з дати припинення строку дії Договору, тобто з 12.02.2018 і до 14.02.2018, не повернув Балансоутримувачу орендоване майно, ніяк не відреагував на направлені вимоги, позивач звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою до ТОВ «УС Авіа», за участю Балансоутримувача, в якій просив суд зобов`язати відповідача повернути орендоване майно за Актом передачі приймання майна до Договору оренди № 978/02.1.2-14/24-1 від 12.02.2010 нерухомого майна, що належить до державної власності та стягнути з відповідача неустойки за прострочення строку повернення майна з оренди відповідно до частини другої статті 785 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.05.2020 у справі № 911/245/20 позов ДП МА «Бориспіль» було задоволено частково та зобов`язано ТОВ «УС авіа» повернути за Актом передачі-приймання майна орендоване за Договором оренди № 978/02.1.2-14/24-1 нерухомого майна, що належить до державної власності від 12.02.2010, майно - тверде покриття біля перону «S» площею 36,0 кв.м., яке знаходиться за адресою 08307, Київська область, м. Бориспіль, аеропорт. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2020 у справі № 911/245/20 рішення Господарського суду Київської області від 18.05.2020 у справі № 911/245/20 в частині відмови у стягненні неустойки за прострочення відповідачем строку повернення майна з оренди скасовано та вирішено стягнути з відповідача 16 230,51 грн неустойки за прострочення відповідачем строку повернення майна з оренди відповідно до частини другої статті 785 ЦК України.

15.10.2020, на виконання рішення Господарського суду Київської області, яке було змінено та набрало законної сили 20.08.2020 в редакції Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2020 у справі № 911/245/20, яке набрало законної сили в день її прийняття, був виданий наказ про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Українсько-середземноморські авіалінії» () повернути за Актом передачі-приймання майна Державному підприємству «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» () орендоване за Договором оренди № 978/02.1.2-14/24-1 нерухомого майна, що належить до державної власності від 12.02.2010 майно - тверде покриття біля перону «S» площею 36,0 кв.м., яке знаходиться за адресою 08307, Київська область, м. Бориспіль, аеропорт.

Вказаний наказ був пред`явлений до виконання та постановою Державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Горбенко Артемом Петровичем було відкрито виконавче провадження (ВП № 64356515).

Однак, рішення судів та постанова державного виконавця були залишені відповідачем без належного виконання, орендоване майно до теперішнього часу не повернуто, що стало підставою для звернення позивача до суду із даною позовною заявою.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 173 Господарського кодексу України (ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 11 ЦК України та статтею 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 УК України).

Як зазначалось, спір у даній справі пов`язаний з орендними правовідносинами сторін, які виникли на підставі Договору оренди № 978/02.1.2-14/24-1 від 12.02.2010 нерухомого майна, що належить до державної власності, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 ЦК України та Глави 30 ГК України, а також Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно з частиною першою статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами першою та шостою статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У частині першій статті 284 ГК України законодавець як істотні умови договору оренди, визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

За частиною першою статті 773 ЦК України на наймача покладений обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Частиною першою статті 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Аналогічні за змістом положення містить частина четверта статті 284 ГК України, відповідно до якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019, договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 01 липня 2020 року. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Частиною другою статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його укладено.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина четверта статті 291 ГК України).

Виняток з наведеного правила передбачено частиною першою статті 764 ЦК України, відповідно до якої в разі якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Київської області від 18.05.2020 у справі № 911/245/20 за позовом ДП МА «Бориспіль», Договір оренди № 978/02.1.2-14/24-1 від 12.02.2010 нерухомого майна, що належить до державної власності, припинив свою дію 11.02.2018, з огляду на відмову Орендодавця продовжувати орендні правовідносини.

Вказане рішення набрало законної сили 20.08.2020 відповідно до Постанови Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2020 у справі № 911/245/20.

Як вказано в частині четвертій статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 11.12.2018 у справі № 910/3055/18).

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, рішенням Господарського суду Київської області від 18.05.2020 та Постанова Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2020 у справі № 911/245/20, які набрали законної сили у порядку статті 85 ГПК України, не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити.

Таким чином, Договір оренди № 978/02.1.2-14/24-1 від 12.02.2010 нерухомого майна, що належить до державної власності, припинив свою дію 11.02.2018.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Частиною першою статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналогічні положення містив Закон України «Про оренду державного та комунального майна» в редакції Закону України від 10.04.1992 № 2269-XII (далі - Закон про оренду) до втрати ним чинності з 01.02.2020 (у зв`язку з введенням в дію з 01.02.2020 Закону України від 03.10.2019 № 157-IX «Про оренду державного та комунального майна»).

Закон про оренду регламентував умови та порядок використання державного та комунального майна шляхом передачі його в оренду.

Положення цього Закону застосовуються до спірних правовідносин з огляду на встановлені судом обставини припинення Договору - 11.02.2018, тобто до набрання чинності Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-IX.

За змістом наведених норм із закінченням строку договору найму (оренди), на який його було укладено, за наявності заперечень наймодавця щодо подальшого користування наймачем майном, договір найму (оренди) є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов, а їх невиконання (невиконання окремих його умов) протягом дії договору найму (оренди) є невиконанням зобов`язання за цим договором найму (оренди), що має відповідні наслідки (настання відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків під час дії договору тощо), однак не зумовлює продовження дії (чинність) договору найму (оренди) в цілому або тих його умов, що не були виконані (неналежно виконані) стороною (сторонами).

Частиною першою статті 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до частини першої статті 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

За змістом наведених норм законодавства, з урахуванням умов Договору, Договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії Договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами Договору; а припинення Договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в Договорі.

Користування майном за Договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного Договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами Договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за Договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії Договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Таким чином, користування майном після припинення Договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами Договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за Договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України та ГК України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 ЦК України («Плата за користування майном») і охоронна норма частини другої статті 785 ЦК України («Обов`язки наймача у разі припинення договору найму») не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Отже, положення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 ЦК України).

Неврахування таких висновків щодо застосування положень цивільного та господарського законодавства на практиці призводить до того, що з орендаря, який після припинення строку дії Договору не повернув майно орендодавцю на його вимогу, фактично стягується потрійний розмір орендної плати, а саме: безпосередньо орендна плата, а також неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Такий підхід у регулюванні орендних правовідносин вочевидь не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Суд зазначає, що у відповідності до частини четвертої статті 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки міститься в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Приймаючи до уваги викладене, вимога про стягнення з відповідача 24 315,48 грн основного боргу (орендної плати за період лютий 2020 року - лютий 2021 року) після припинення дії Договору не підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Положеннями статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України визначено загальне поняття штрафних санкцій, яке у господарському судочинстві включає неустойку, штраф, пеню, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил господарської діяльності, невиконання господарського зобов`язання.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною першою статті 230 ГК України визначено поняття штрафних санкцій. Ними визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 ЦК України).

Заявляючи позовні вимоги про стягнення пені та штрафу, позивач посилався на положення пункту 3.7 Договору, яким передбачено, що орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.5 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

У разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, Орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості (пункт 3.11 Договору).

Однак, як було зазначено вище, в задоволені позовних вимог про стягнення орендної плати після припинення дії Договору було відмолено, а тому вимоги про стягнення 1 623,81 грн пені та 2 431,55 грн штрафу за період з 16.03.2020 до 31.03.2021 також не підлягають задоволенню.

Відсутність договірного зобов`язання відповідача після припинення дії Договору зі сплати орендної плати виключає можливість стягнення з останнього інфляційних втрат та 3% річних, оскільки частина друга статті 625 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних виключно у разі порушення боржником грошового зобов`язання перед кредитором, так само як і виключає можливість стягнення пені та штрафу з відповідача за відсутності порушення основного зобов`язання під час дії договору.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 390,64 грн та 965,95 грн інфляційних втрат також не підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

При цьому частиною другою статті 785 ЦК України передбачено, що якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Тобто неустойка згідно із частиною другої статті 785 ЦК України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).

Водночас, неустойка за частиною другою статті 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії Договору.

Тобто після спливу терміну дії Договору оренди, наймодавець (орендодавець) позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення Договору (до спливу строку дії Договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення Договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення Договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Отже, яким би способом в Договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення Договору, що відбулося у спірних правовідносинах, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 ЦК України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною другою статті 785 ЦК України).

Як зазначалось, Північним апеляційним господарським судом у справ № 911/245/20 у постанові від 20.08.2020 було здійснено розрахунок суми неустойки відповідно до частини другої статті 785 ЦК України, та стягнуто з відповідача 16 230,51 грн неустойки за прострочення строку повернення майна з оренди за період прострочення становить з 15.02.2018 (договір діяв до 11.02.2018 + 3 дні на повернення відповідно до пункту 14.9 Договору) і до 20.01.2020 (визначено позивачем у позові та розрахунку).

При цьому, суд зазначає, що позивачем, при зверненні з позовними вимоги, що є предметом розгляду в цій справі, не було заявлено стягнення неустойки за період з лютого 2020 року до лютого 2021 року на підставі частини другою статті 785 ЦК України.

Натомість позивачем було заявлено вимоги про стягнення договірних зобов`язань, а саме: орендної плати, пені, штрафу, інфляційних, нарахувань та 3% річних, у задоволенні яких, було відмовлено.

Відповідно до частини другої статті 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Таким чином, суд не має права вийти за межі позовних вимог та стягнути з відповідача неустойки за період з лютого 2020 року до лютого 2021 року на підставі частини другою статті 785 ЦК України.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 29 727,43 грн, у тому числі: 24 315,48 грн основного боргу за період лютий 2020 року - лютий 2021 року, 1 623,81 грн пені, 3% річних у розмірі 390,64 грн, 965,95 грн інфляційних втрат та 2 431,55 грн штрафу за період з 16.03.2020 до 31.03.2021 не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 74, 129, 236 - 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити в повному обсязі.

2. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів підпункту 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 14.06.2021

Суддя В.О. Демидов