ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2021 р. Справа№ 910/17609/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Пихтін К.В. дов. від 10.12.2020;

від відповідача: Касьянов М.Г. самопредставництво;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційні скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 (повний текст складено 29.03.2021)

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 (повний текст складено 07.04.2021)

у справі №910/17609/20 (суддя Приходько І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новотех"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція"

про стягнення 2 630 472,59 грн,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новотех" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" (далі - відповідач) про стягнення 2 630 472,59 грн, у тому числі: 2587140,00грн основного боргу за поставлений товар, 37 688,51 грн. 3% річних та 5 644,08 грн інфляційних втрат коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами укладений договір на постачання товару №53-123-01-20-06107 від 13.02.2020, на виконання якого позивач поставив відповідачу трьома партіями (21.02.2020, 13.04.2020, 22.06.2020) товар (вальниці в асортименті) на загальну суму 2 587 140,00 грн, однак відповідач отриманий товар не оплатив у встановлений договором строку, у зв`язку із чим позивачем були нараховані 3% річних та інфляційні втрати коштів.

Також позивачем було подано заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 48 800,00 грн.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на значене зростання простроченої заборгованості ДП "Гарантований покупець" перед ДП НАЕК "Енергоатом", суттєве зменшення обсягу відпущеної електроенергії і кризу неплатежів, що є форс-мажорними обставинами, тому вважав, що він звільняється від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань. Також вказував, що позивачем невірно визначено період початку заборгованості, оскільки умовами договору строк розрахунків залежить від дати поставки, дати передачі документів (зокрема податкової накладної зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних) та дати проходження вхідного контролю, і початок відліку починає перебіг від останньої події, тому розрахунок 3% річних є невірним. Також вважав, що заявлена сума послуг на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності і не підлягає стягненню з відповідача, та просив зменшити витрати на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами до 1000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22 березня 2021 року позов задоволено.

З Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новотех" заборгованість у розмірі 2 587 140,00 грн., 3% річних у розмірі 37 688,51 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 644,08 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 39457,09 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення частково та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір стягнення 3% річних до 34365,38 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки умовами договору передбачено, що оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ та виконання постачальником умов пунктів 3.2, 5.1 Договору, а тому початок відліку строк починає свій перебіг від останньої події, якою у даному випадку є дата реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), отже судом невірно визначено граничний термін оплати за умовами Договору.

Крім цього, додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 07 квітня 2021 року заяву ТОВ "НВП "Новатех" задоволено частково.

З Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новотех" 26 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням суду, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване додаткове рішення та ухвалити нове, яким зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги до 1000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, а заявлена сума послуг на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності.

Позивач у відзиві на апеляційні скарги заперечує проти їх задоволення та просить залишити оскаржувані рішення та додаткове рішення без змін, посилаючись на те, що початок перебігу строку виконання покупцем обов`язку з оплати товару не пов`язаний з моментом реєстрації податкової накладної в ЄРПН, оскільки відсутність реєстрації має самостійні наслідки, визначені пунктом 4.5 Договору (зменшення ціни договору на суму ПДВ); позивачем належними та допустимими доказами було підтверджено факт надання йому професійної правничої допомоги в сумі 48800,00 грн, вартість вказаної допомоги є співмірна з виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг. Також повідомив, що позивачем понесені судові витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 10000 грн (підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу) та очікується понесення витрат у розмірі 2200 грн за участь адвоката у судовому засіданні (за кожне засідання), які просить стягнути з відповідача.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2021, у зв`язку із перебуванням суддів Агрикової О.В. та Чорногуза М.Г. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Козир Т.П., суддів Коробенка Г.П., Кравчука Г.А.

За клопотанням представника відповідача судове засідання проводилось в режимі відеоконференції.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційних скаргах, просив їх задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційних скарг з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційні скарги, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга на рішення суду підлягає повному задоволенню, а апеляційна скарга на додаткове рішення підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 лютого 2020 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, було укладено Договір на постачання товару №53-123-01-20-06107 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати покупцю, а покупець прийняти та оплатити товар - код CPV 44440000-6 по ДК 021:2015 - вальниці (далі - товар) у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1.

Відповідно до п.2.1 договору загальна вартість товару є твердою та складає: 2 587 140,00 грн. з ПДВ.

За даним договором оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно специфікації №1 та виконання постачальником умов пунктів 3.2, 5.1 цього договору (пункт 2.2 договору).

Згідно п.3.1 договору постачання здійснюється на протязі 90 днів з дати публікації договору в системі Pro Zorro, але не пізніше 30.11.2020 на умовах DDP, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, Южноукраїнське відділення ВП "Складське господарство", відповідно до правил Інкотермс-2010, з обов`язковою присутністю представника постачальника.

Пунктом 3.2 договору визначено, що з товаром постачальник надає покупцю:

- видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно (для платників ПДВ);

- податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), шляхом направлення її на електронну адресу покупця протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною постачальник надає покупцю електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН;

- документ, який підтверджує якість товару, а для товару імпортного виробництва - сертифікат ISO 9001-2008 та ISO 9001-2015 міжнародної системи якості.

Датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару (пункт 3.3 договору).

У пункті 4.5 договору визначено, що у випадку не надання постачальником покупцю у встановлений законодавством термін електронної податкової накладної, зареєстрованої у ЄРПН, покупець має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, передбачену п.2.1 цього договору, на суму ПДВ, своєчасно не підтвердженою у ЄРПН податковою накладною.

За пунктом 5.1 договору приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкцій П-6 "Про порядок приймання продукції по кількості" і П-7 "Про порядок приймання продукції по якості", СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вихідного контролю продукції АЕС".

Додатком №1 до договору є Специфікація №1, у якій визначено асортимент товару, що поставляється.

На виконання умов договору позивач здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 2 587 140,00 грн, що підтверджується видатковими накладними: №НТ509 від 20.02.2020 на суму 2 265 412,80 грн, з відміткою уповноваженої особи відповідача про отримання товару 21.02.2020; №НТ1166 від 06.04.2020 на суму 82 267,20 грн, з відміткою уповноваженої особи відповідача про отримання товару 13.04.2020 та №НТ2260 від 17.06.2020 на суму 239 460,00 грн, з відміткою уповноваженої особи відповідача про отримання товару 22.06.2020.

Якість поставлено8го товару підтверджується сертифікатами на відповідність вимогам ISO 9001-2015, копії яких наявні у матеріалах справи.

Відповідач факт поставки товару не заперечує, а також вказує, що вхідний контроль, згідно пункту 5.1 договору, кожної з партій товару був проведений 27.02.2020, 16.04.2020 та 30.06.2020.

Крім того, позивач, у відповідності до пункту 3.2 договору, склав та зареєстрував податкові накладні, а саме: №297 від 20.02.2020 на суму 2265412,80 грн з квитанцією про реєстрацію в ЄРПН 12.03.2020; №41 від 06.04.2020 на суму 82 267,20 грн з квитанцією про реєстрацію в ЄРПН 29.04.2020 та №314 від 17.06.2020 з квитанцією про реєстрацію в ЄРПН 13.07.2020.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо поставки визначених товарів.

Однак, в порушення умов договору, відповідач отриманий товар не оплатив, у зв`язку із чим виникла заборгованість за поставлений товар в сумі 2 587 140,00 грн, що відповідачем не заперечувалось ні у суді першої інстанції, ні у апеляційній скарзі.

07 жовтня 2020 року позивач направив відповідачу претензію щодо погашення боргу в сумі 2 587 140 грн, у відповідь на яку відповідач листом від 30.10.2020 визнав наявність заборгованості у вказаній сумі, пояснивши її зростанням простроченої заборгованості ДП "Гарантований покупець" перед ДП НАЕК "Енергоатом", суттєвим зменшення обсягу відпуску електроенергії і кризою неплатежів, тому просив розглянути можливість перенесення термінів виконання договірних зобов`язань.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 2 587 140,00 грн основного боргу за поставлений товар, 37 688,51 грн - 3% річних та 5 644,08 грн інфляційних втрат коштів.

За наслідками розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідач у апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині розміру стягнутої суми 3% річних, посилаючись на те, що позивачем невірно визначено початок прострочення виконання грошового зобов`язання, який за доводами відповідача повинен, у даному випадку, обліковуватись з врахуванням дати реєстрації податкової накладної у ЄРПН, а судом ці доводи відповідача необґрунтовано відхилені.

Частинами 1, 2 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині задоволених позовних вимог про стягнення суми основного боргу, апеляційний господарський суд встановив, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, який за правовою природою є договором поставки, а предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про стягнення вартості поставленого товару та застосування наслідків порушення строків оплати за поставлений товар.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач порушив умови договору щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог в частині стягнення основного боргу.

Щодо позовних вимог про застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань, то апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Статтею 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується з положеннями ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Доказами, наявними у матеріалах справи, зокрема, видатковими накладними, підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 2 587 140,00 грн. Відповідач, у свою чергу, визнав факти отримання товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно специфікації №1 та виконання постачальником умов пунктів 3.2, 5.1 договору, якими, зокрема, передбачено надання відповідачу податкових накладних з квитанцією про реєстрацію податкових накладних у ЄРПН.

З огляду на наведені умови договору апеляційний господарський суд приходить до висновку про те, що обов`язок з оплати товару для відповідача настає у випадку не лише самого факту його поставки, як помилково зазначили позивач та суд першої інстанції, а й надання останнім податкових накладних з квитанціями про їх реєстрацію.

Однак, з наданих позивачем доказів вбачається, що податкова накладна №297 від 20.02.2020 на суму 2265412,80 грн була зареєстрована в ЄРПН 12.03.2020; податкова накладна №41 від 06.04.2020 на суму 82 267,20 грн була зареєстрована в ЄРПН 29.04.2020, а податкова накладна №314 від 17.06.2020 була зареєстрована в ЄРПН 13.07.2020.

Отже, на дату передачі кожної з партій товару відповідні квитанції про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН фізично не існували, а тому не могли бути передані позивачем відповідачу.

Посилання позивача на пункт 4.5 договору, яким передбачено зменшення ціни договору на суму ПДВ, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки вказаним пунктом передбачено наслідки не надання постачальником покупцю у встановлений законодавством термін електронної податкової накладної, зареєстрованої у ЄРПН.

Проте, реєстрація вказаних податкових накладних у ЄРПН здійснена з додержанням встановлених податковим законодавством граничних строків, які складають: для податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

За встановлених обставин та враховуючи наведені умови договору, апеляційний господарський суд погоджується із доводами відповідача про те, що обов`язок оплати у позивача виник: з 12.03.2020 (по накладній від 20.02.2020), граничний строк оплати - по 15.05.2020; з 29.04.2020 (по накладній від 06.04.2020), граничний строк оплати - по 06.07.2020; з 13.07.2020 (по накладній від 17.06.2020), граничний строк оплати - по 14.09.2020.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що у встановлені пунктом 2.2 договору строки відповідач оплату товару не здійснив.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлені до стягнення 37688,51 грн - 3% річних нарахованих по кожній видатковій накладній окремо: в сумі 35377,68 грн по накладній від 20.02.2020 за період з 29.04.2020 по 05.11.2020; в сумі 933,11 грн по накладній від 06.04.2020 за період з 20.06.2020 по 05.11.2020 та в сумі 1377,72 грн по накладній від 17.06.2020 за період з 27.08.2020 по 05.11.2020.

Однак, враховуючи встановлені апеляційним господарським судом обставини, позивачем при обрахунку початку періоду прострочення оплати не було враховано, що оплата має бути здійснена протягом 45-ти робочих днів, в тому числі, і з дати надання квитанцій про реєстрацію податкових накладних, а тому позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенні в сумі 34365,38 грн з наступного розрахунку: 32495,68 грн по накладній від 20.02.2020р. за період з 15.05.2020р. по 05.11.2020р.; 829,42 грн по накладній від 06.04.2020р. за період з 06.07.2020р. по 05.11.2020р. та в сумі 1040,28 грн по накладній від 17.06.2020р. за період з 27.08.2020р. по 05.11.2020р.

Позивачем також було нараховані 5 644,08 грн інфляційних втрат коштів, по кожній накладній окремо, однак невірне визначення початку прострочення не вплинуло на правильність розрахунку інфляційних, а тому вказані вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 22 березня 2021 року прийняте із невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ГПК України підлягає зміни в частині стягуваної суми 3% річних та, відповідно, нового розподілу витрат по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, апеляційна скарга відповідача на рішення суду підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, у тому числі, судом не вирішено питання про судові витрати.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у позовній заяві вказав, що ним очікується понесення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40000 грн (підготовка та подання позовної заяви, заяв з процесуальних питань, заяв по суті, тощо) та 2200 грн за участь представника у судовому засіданні (за кожне засідання).

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

25.03.2021, в межах п`ятиденного строку після ухвалення рішення від 22.03.2021, року позивачем було подано заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 48 800,00 грн.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, а саме у разі задоволення позову - на відповідача та у разі відмови в позові - на позивача.

За вимогами частин 5, 8 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви було додано копію договору №240419/01 про надання правової допомоги від 24.04.2019 та платіжне доручення №2933 від 10.11.2020 на суму 40 000,00 грн; до відповіді на відзив позивачем було долучено додаткову угоду від 10.12.2020 до договору №240419/01 про надання правової допомоги від 24.04.2019, заявку на виконання робіт (послуг) №4 від 02.11.2020 до договору №240419/01 про надання правової допомоги від 24.04.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Пихтіна Клима Володимировича серії КС №5966/10 від 24.03.2017 та довіреність б/н від 10.03.2020; а при поданні заяви про розподіл судових витрат позивачем долучено звіт від 22.03.2021 про виконану роботу за договором №240419/01 про надання правової допомоги від 24.04.2019 та платіжне доручення №3702 від 23.03.2021 на суму 8 800,00 грн.

Таким чином, позивач під час розгляду справи у суді першої інстанції поніс витрати на оплату професійної правничої допомоги в загальній сумі 48800 грн.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що вартість послуг на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести має неспівмірний розмір з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, відповідач стверджував, що опис виконаної правничої допомоги є завищеним за кількістю витраченого часу адвокатом, а також звертав увагу суду, що в договорі №240419/01 про надання правової допомоги від 24.04.2019 не зазначено розрахунку вартості професійної допомоги та не визначено договором вартість за участь представника в судовому засіданні, а також за доводами відповідача, витрати на правову допомогу не співмірні зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надані послуги, ціною позову, значенням справи для сторони.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 07 квітня 2021 року заяву позивача задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 26000 грн. В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

При цьому суд, дослідивши опис наданих послуг, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, відповідність запропонованої адвокатом правової позиці правовим висновкам суду, відображеним у рішенні, зважаючи на задоволення позовних вимог, дійшов до висновку, що обґрунтованою є сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 26 000,00 грн.

Апеляційний господарський суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, однак враховуючи зміну основного рішення в частині розміру задоволених позовних вимог про стягнення 3% річних, розмір стягнутих витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміні пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 25967,15 грн, отже, апеляційна скарга на додаткове рішення задовольняється частково.

Відповідно до положень ст.129 ГПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати останнього на сплату судового збору в сумі 3405,00 грн за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Відповідачем також було сплачено 3405 грн судового збору за подання апеляційної скарги на додаткове рішення, однак згідно положень Закону України "Про судовий збір" та правових позицій Верховного Суду (постанова від 20.12.2019 у справі №240/6150/18) судовий збір не слід сплачувати при оскарженні додаткового судового рішення, яким вирішено питання розподілу судових витрат, а тому відповідач має право на повернення вказаних коштів в порядку встановленому для повернення помилково сплачених податків, зборів.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги на рішення, витрати позивача на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції покладаються на позивача і не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 22 березня 2021 року задовольнити.

2. Змінити рішення Господарського суду міста Києва від 22 березня 2021 року, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

"1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новотех" (Україна, 04114, місто Київ, вулиця Пріорська, будинок 21, ідентифікаційний код 39682817) заборгованість у розмірі 2 587 140,00 грн., 3% річних у розмірі 34365,38 грн., інфляційні втрати у розмірі 5 644,08 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 39407,24 грн.

3. В іншій частині позову відмовити."

3. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07 квітня 2021 року задовольнити частково.

4. Змінити додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07 квітня 2021 року, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

"1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новотех" задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новотех" (Україна, 04114, місто Київ, вулиця Пріорська, будинок 21, ідентифікаційний код 39682817) - 25967,15 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині в задоволенні заяви відмовити."

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Новотех" (Україна, 04114, місто Київ, вулиця Пріорська, будинок 21, ідентифікаційний код 39682817) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Україна, 01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) - 3405,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

6. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

7. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

8. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.06.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук