РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

31.05.2021Справа № 910/20943/20

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Міністерства оборони України (03168, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 6; ідентифікаційний код 00034022)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕД ЕКСІМ" (01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ НАЗАРІВСЬКА, будинок 1; ідентифікаційний код 38203897)

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 31 900,00 грн,

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2020 року Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕД ЕКСІМ" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 31 900,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача своїх обов`язків за договором про закупівлю товарів (медичного обладнання, лікарських засобів і виробів медичного призначення) за державні кошти № 510/20/21від 19.05.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/20943/20 та ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

10.02.2021 через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що поставка товару лише згідно видаткових накладних №№ 417,418 від 23.06.2020 була здійснена 26.06.2020. Однак усі інші поставки за видатковими накладними №№ 415, 416, 419, 420, 421 були здійснені 23.06.2020, а не 26.06.2020, як на тому наполягає позивач, у зв`язку з чим за контррозрахунком відповідача сума пені повинна складати 20 900 грн.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.05.2020 між позивачем - Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕД ЕКСІМ" (постачальник) був укладений договір закупівлю товарів (медичного обладнання, лікарських засобів і виробів медичного призначення) за державні кошти № 510/20/21 (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався у 2020 році поставити для потреб Міністерства оборони України устаткування для операційних блоків (33160000-9) (апарат штучної вентиляції легень (експертного класу)) апарат штучної вентиляції легень S1400 (далі товар), відповідно до умов, зазначених у Специфікації товару (додаток 1 до цього договору), а замовник прийняти та оплатити товар на умовах цього договору.

Згідно з п.5.1 договору кінцевий термін поставки товару протягом 30 календарних днів з дати підписання договору(у термін до 22.06.2020 включно).

Відповідно до п. 5.4 договору датою виконання постачальником зобов`язань щодо поставки товару вважається дата його надходження у кількості та якості до місця призначення, та прийняття його вантажоотримувачами замовника відповідно до цього договору, що підтверджується підписаними постачальником та вантажоотримувачами актом приймання-передачі товару.

Пунктом 5.5 договору передбачено, що право власності на товар, а також ризик його ушкодження або випадкової втрати переходить від постачальника до вантажоотримувачів замовника у момент підписання акта приймання-передачі товару.

Пунктом 5.6 договору передбачено, що сторони узгодили, що належним та достатнім підтвердженням поставки товару є підписаний уповноваженою особою вантажоотримувача замовника та постачальника в місці поставки товару, акт приймання-передачі товару.

Згідно п. 5.7 договору товар вважається переданим по кількості та асортименту після підписання акта приймання-передачі товару за підписом та печаткою уповноважених осіб вантажоотримувачів замовника і постачальника.

Уповноважені особи вантажоотримувачів замовника, які приймають товар є уповноваженими особами замовника і мають право підпису акта приймання-передачі товару, який є належною, достатньою та беззаперечною підставою для підписання замовником видаткових накладних (п. 5.8 договору).

На виконання умов договору між сторонами погоджено та підписано специфікацію товару (додаток № 1 до договору) від 19.05.2020, відповідно до якої сторони погодили поставку товару: устаткування для операційних блоків (33160000-9) (апарат штучної вентиляції легень (експертного класу)) апарат штучної вентиляції легень S1400 10 шт на суму 11 000 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі видаткової накладної № 415/1407 від 23.06.2020 позивачем поставлено Національному військово-медичному клінічному центру «ГВКГ» апарат штучної вентиляції легень S1400 у кількості 1 од, на суму 1 100 000,00 грн., про що 23.06.2020 позивачем та представником Національного військово-медичного клінічного центру «ГВКГ» складено та підписано акт прийому-передачі.

Окрім того, згідно акта № 1407 без дати, засвідчено прийняття 26.06.2020 медичного майна згідно видаткової накладної № 415/1407 від 23.06.2020 Фармацевтичним центром Національного військово-медичного клінічного центру «ГВКГ».

На підставі видаткової накладної № 416 від 23.06.2020 позивачем поставлено Військово-медичному клінічному центру Центрального регіону апарат штучної вентиляції легень S1400 у кількості 1 од, на суму 1 100 000,00 грн., про що 23.06.2020 позивачем та представником Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону складено та підписано акт прийому-передачі.

Окрім того, згідно акта приймання-передачі № 646 від 25.06.2020, засвідчено прийняття 25.06.2020 медичного майна згідно видаткової накладної № 416 від 23.06.2020 Військово-медичним клінічним центром Центрального регіону.

На підставі видаткової накладної № 417 від 23.06.2020 позивачем поставлено Військово-медичному клінічному центру Південного регіону апарати штучної вентиляції легень S1400 у кількості 2 од, на суму 2 200 000,00 грн., про що 26.06.2020 позивачем та представником Військово-медичного клінічного центру Південного регіону складено та підписано акт приймання-передачі № 1023.

На підставі видаткової накладної № 418 від 23.06.2020 позивачем поставлено Військово-медичному клінічному центру Західного регіону апарат штучної вентиляції легень S1400 у кількості 1 од, на суму 1 100 000,00 грн., про що 26.06.2020 позивачем та представником Військово-медичного клінічного центру Західного регіону складено та підписано акт приймання-передачі № 323.

На підставі видаткової накладної № 419 від 23.06.2020 позивачем поставлено Військово-медичному клінічному центру Північного регіону (військова частина А-3306) апарати штучної вентиляції легень S1400 у кількості 2 од, на суму 2 200 000,00 грн., про що 23.06.2020 позивачем та представником Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (військова частина НОМЕР_1 ) складено та підписано акт прийому-передачі.

Окрім того, згідно акта приймання-передачі № 321 від 26.06.2020, засвідчено прийняття 26.06.2020 медичного майна згідно видаткової накладної № 419 від 23.06.2020 Військово-медичним клінічним центром Північного регіону (військова частина А-3306).

На підставі видаткової накладної № 420 від 23.06.2020 позивачем поставлено Військово-медичному клінічному центру Східного регіону апарати штучної вентиляції легень S1400 у кількості 2 од, на суму 2 200 000,00 грн., про що 23.06.2020 позивачем та представником Військово-медичного клінічного центру Східного регіону складено та підписано акт прийому-передачі.

Окрім того, згідно акта приймання-передачі № 310 від 26.06.2020, засвідчено прийняття 26.06.2020 військового майна згідно видаткової накладної № 420 від 23.06.2020 Військово-медичним клінічним центром Східного регіону.

На підставі видаткової накладної № 421 від 23.06.2020 позивачем поставлено Військовій частині А2923 апарат штучної вентиляції легень S1400 у кількості 1 од, на суму 1 100 000,00 грн., про що 23.06.2020 позивачем та представником Військовою частиною НОМЕР_2 складено та підписано акт прийому-передачі.

Окрім того, згідно акта приймання-передачі № 153 від 26.06.2020, засвідчено прийняття 26.06.2020 медичного майна згідно видаткової накладної № 421 від 23.06.2020 Військовою частиною НОМЕР_2 .

Зважаючи на встановлені обставини та умови п. 5.1, 5.4-5.8 договору товар вважається поставленим відповідачу 23.06.2020 згідно видаткових накладних № 415/1407, № 416, № 419, № 420, № 421 та 26.06.2020 згідно видаткових накладних № 417, № 418

За таких обставин поставка здійснена 23.06.2020 прострочена на один день, а 26.06.2020 на чотири дні.

Зобов`язання за договором в частині оплати позивачем виконані в повному обсязі, що не заперечується відповідачем.

Згідно з умовами пп. 7.3.2 договору за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1% від вартості не поставленого (недопоставленого) Товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% від вартості не поставленого (недопоставленого) товару.

Посилаючись на порушення відповідачем строків поставки товару, які визначені умовами договору, позивач заявив до стягнення з відповідача нараховану відповідно до п. 7.3.2 договору пеню в розмірі 0,1% від вартості не поставленого (недопоставленого) Товару за кожну добу затримки у розмірі 31 900 грн, яка є предметом судового контролю у даній справі.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.
Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 175 ГК України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладений між сторонами договір від 19.05.2020 №510/20/21 є договором про поставку та є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 ГК України, статей 11, 202, ЦК України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Норми вказаної статті кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що поставка товару повинна була здійснена постачальником до 22.06.2020 включно.

Товар був поставлений на адреси вантажоотримувачів замовника 23.06.2020 згідно видаткових накладних № 415/1407, № 416, № 419, № 420, № 421 та 26.06.2020 згідно видаткових накладних № 417, № 418.

За таких обставин поставка здійснена 23.06.2020 прострочена на один день, а 26.06.2020 на чотири дні.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором. За порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У пп. 7.3.2 договору сторони передбачили, що за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1% від вартості не поставленого (недопоставленого) товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% від вартості не поставленого (недопоставленого) товару.

У зв`язку з порушенням терміну поставки товару позивачем на адресу відповідача була направлена претензія від 29.07.2020 за № 510/20/5178 на загальну суму 31 900,00 грн, у відповідь на яку відповідач надав свої заперечення та визнав її частково, а також надав свій розрахунок пені (відповідь від 26.08.2020 за № 2608-1).

Позивач вдруге надіслав претензію від 21.09.2020 № 510/20/6752, яка залишена без відповіді.

Доказів оплати відповідачем заявленої суми штрафних санкцій, у т.ч. на вимогу позивача у претензіях, суду не надано.

Здійснивши перевірку наданого розрахунку, суд зазначає, що позивачем неправильно були визначені дати отримання товару, що призвело до неправильного визначення кількості днів прострочення виконання зобов`язання.

За таких обставин, належною до стягнення з відповідача є пеня в сумі 20 900 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статями 74, 76-80, 129, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕД ЕКСІМ" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 31 900,00 грн задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕД ЕКСІМ" (01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ НАЗАРІВСЬКА, будинок 1; ідентифікаційний код 38203897) на користь Міністерства оборони України (03168, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 6; ідентифікаційний код 00034022) 20 900,00 грн (двадцять тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок) - пені та 1 377,17 грн. (одна тисяча триста сімдесят сім гривень 17 копійок) судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ