ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2021 справа № 914/864/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Кидисюка Р.А. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом 2 територіального вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, м.Харків

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС», м. Львів

про стягнення 470986,61 грн

За участю представників сторін: не викликалися

Судові процедури

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява 2 територіального вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС» про стягнення 470986,61 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06.04.2021 справу №914/864/21 передано на розгляд судді Кидисюку Р.А.

Ухвалою суду від 12.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без судового засідання та без виклику сторін.

20.04.2021 на адресу суду надійшло клопотання вх.№9516/21 про ознайомлення з матеріалами справи, відповідно до якого у зв`язку зі зміною юридичної адреси Товариства відповідач просив надіслати електронні копії матеріалів справи №914/864/21 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20.04.2021 на вказану відповідачем електронну адресу надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів.

31.05.2021 на адресу суду надійшла заява (вх.№2272/21) про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просив суд накласти арешт на кошти на розрахунковому рахунку відповідача у розмірі ціни позову - 470 986,61 грн та судового збору - 7 064,80 грн.

Ухвалою суду від 01.06.2021 відмовлено у задоволенні заяви (вх.№2272/21) 2 територіального вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про забезпечення позову.

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором №126 від 17.06.2020 року щодо поставки оплаченого позивачем товару. Позивач оплатив відповідачу товар на загальну суму 511 471,80 грн., а відповідач надав талони на отримання товару (дизпалива та бензину) на відповідну суму. Однак, позивач не зміг отримати товар шляхом пред`явлення талонів на загальну суму 341 881,80 грн.

Заперечення відповідача

Відповідач проти задоволення позову заперечив повністю з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву (вх.№10940/21 від 12.05.2021). Зокрема, зазначив, що відповідач не відмовлявся від виконання взятих на себе зобов`язань за Договором. Натомість позивачем не надано доказів неотоварення перелічених талонів. Також, зазначив, що незважаючи на партнерські відносини ТОВ «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС» та ТОВ «ІНТЕР КАРД», відповідач не несе відповідальності за дії ТОВ «ІНТЕР КАРД», проте виконує свої зобов`язання за Договором в повному обсязі перед позивачем, самостійно вживає заходів для можливості отоварення позивачем переданих талонів. Нарахування позивачем штрафу 7 % в порядку ч.2 ст.231 ГК України є безпідставним, оскільки відповідно до умов Договору Товар був поставлений у строки визначені умовами Договору. Позивачем не надано жодних доказів прострочення, які би підтверджували непоставку товару кожного дня, а тільки посилання на претензії та листи, що прямо або опосередковано стосуються Договору. Нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами, за кожен день прострочення, як випливає з розрахунків позивача, за своєю правовою природою є не чим іншим, як пенею, сплату якої регулює інша стаття ЦК України - 549, а оскільки інший пункт договору вже передбачав стягнення пені, то подвійне стягнення є недопустимим та порушенням ст.61 Конституції України. Відповідач не є емітентом талонів, а лише являється таким самим покупцем паливно-мастильних матеріалів та не має прямого впливу на реалізацію талонів на АЗС, на відміну від ТОВ «ІНТЕР КАРД», які провадять свою господарську діяльність незалежно від відповідача.

Обставини справи

14.05.2020 року 2 територіальним вузлом урядового зв`язку Держспецзв`язку на офіційному веб-порталі закупівель prozzoro.gov.ua було опубліковано оголошення (UA-2020-05-14-005209-b) про проведення закупівлі бензину автомобільної марки А-92 (талони), бензину автомобільної марки А-95 (талони) та дизельне паливо (талони).

В складі тендерної пропозиції ТОВ «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС» листом №514/04 від 20.05.2020 року надав перелік АЗС, через які здійснюватиметься видача нафтопродуктів за талонами, та надав гарантійний лист № 332 від 25.02.2020 року, згідно якого, гарантується цілодобове та безперебійне здійснення відпуску пального через мережу АЗС відповідно укладеного договору поставки нафтопродуктів №24-12/19 від 27.12.2019 року з ТОВ «ІНТЕР КАРД» з відповідними зразками талонів, за якими буде здійснюватися обслуговування клієнта.

Згідно довідки № 514/05 від 20.05.2020 року ТОВ «ІНТЕР КАРД» є партнером ТОВ «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС». До тендерної пропозиції були надані договори укладені ТОВ «ІНТЕР КАРД» з ТОВ «Альянс Холдинг» та ТОВ «Торгівельний дім «САН ОЙЛ», а також листом № 593/1 від 11.05.2020 року повідомлено, що мережа АЗС ТОВ «ІНТЕР КАРД» включає в себе такі мережі АЗС: WOG, MOTTO, Glusco, Shell, Stels, Socar, а також не мережеві локальні АЗС.

За результатами розгляду поданих пропозицій тендерної документації переможцем в процедурі закупівлі було визнано ТОВ «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС».

17.06.2020 року між 2 територіальним вузлом урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС» (Постачальник) укладено Договір №126 (Договір), відповідно до 1.1. якого Постачальник зобов`язався поставити «Бензин автомобільної марки А-92 (талони), бензин автомобільної марки А-95 (талони) та дизельне паливо (талони)» (Товар), у кількості та в терміни відповідно до умов цього договору, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити поставлений Товар в установленому цим договором порядку та розмірі.

У відповідності до п.1.2. Договору найменування, асортимент, кількість і ціна Товару узгоджені Сторонами в специфікації до даного Договору, що є його невід`ємною частиною (Додаток 1).

Згідно Специфікації відповідач зобов`язався поставити відповідачу Товар на загальну суму 511471,80 грн у кількості: бензин А-95 (в талонах) - 1370 літрів на суму 23509,20 грн; бензин А-92 (в талонах) - 23260 літрів на суму 378207,60 грн; дизельне паливо (в талонах) - 6750 літрів на суму 109755,00 грн.

Пунктами 4.1. Договору визначено, що поставка товару здійснюється на підставі письмової заявки покупця протягом 5 банківських днів, але в будь-якому разі не пізніше 30 вересня 2020 року.

Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором (п.6.3.1. Договору).

У відповідності до п.9.1. Договору цей Договір набирає чинності з дати його укладання (підписання та скріплення печатками) належним чином уповноваженими представниками обох Сторін і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання.

18.06.2020 року 2 територіальний вузол урядового зв`язку Держспецзв`язку направив на адресу ТОВ «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС» заявку № 53/05-1150 на поставку товару у наступних обсягах: бензин А-95 (в талонах) - 1370 літрів; бензин А-92 (в талонах) - 23260 літрів; дизельне паливо (в талонах) - 6750 літрів.

Відповідач, згідно видаткової накладної № 187 від 24.06.2020 року передав 2 територіальному вузлу урядового зв`язку Держспецзв`язку талони, шо підтверджують право на отримання палива на зазначену кількість.

На виконання умов договору 2 територіальний вузол урядового зв`язку Держспецзв`язку сплатив відповідачу кошти в сумі 511471,80 грн, шо підтверджується долученим до матеріалів справи платіжним дорученням №746 від 24.06.2020.

Як зазначив позивач у позовній заяві, у жовтні 2020 року виникли труднощі щодо отримання нафтопродуктів по талонам на деяких партнерських АЗС, які зазначені в Переліку до Договору і 2 територіальним вузлом урядового зв`язку на адресу ТОВ «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС» було направлено претензію (вих.№53/09-1857 від 16.10.2020 року) з вимогою вжиття заходів щодо відновлення виконання договірних зобов`язань у повному обсязі, а саме забезпечити можливість безперебійного отримання Товару на АЗС (власних, орендованих/партнерських/тих, що знаходяться у користуванні на інших договірних засадах) (зазначених в додатку 2 дійсного Договору) по пред`явленню талонів на Товар..

В відповіді на зазначену претензію №1076 від 26.10.2020 відповідач гарантував подальше виконання взятих зобов`язань за Договором.

24.12.2020 після виникнення чергових проблем з отриманням Товару за Договором по талонах позивач направив відповідачу претензію з вимогою відновлення виконання договірних зобов`язань, яка була отримана відповідачем 05.01.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак залишена без відповіді та задоволення.

Листами вих.№53/09-177 від 21.01.2021, вих.№53/09-178 від 21.01.2021, вих.№53/09-179 від 21.01.2021 позивач звернувся до ТОВ «МОТТО ЦЕНТР», ТОВ «ГЛУСКО Україна» та ТОВ «ТД «САН ОЙЛ» з проханням повідомити про правові підстави відмови у відпуску Товару на їхніх АЗС по талонам та можливість отримання зазначеного Товару у майбутньому.

В Листі вих.№25/01-21/2 ТОВ «ТД «САН ОЙЛ» повідомило, що у зв`язку з невиконанням ТОВ «ІНТЕР КАРД» зобов`язань за Договором з 04.12.2020 призупинено відпуск пального за картками на пальне, емітованими ТОВ «ІНТЕР КАРД».

В листі від 01.02.2021 ТОВ «ГЛУСКО-КАРТ Україна» повідомило про відсутність договірних відносин з ТОВ «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС». Натомість повідомило про наявність договору на продаж нафтопродуктів через мережу АЗС GLUSCO між ТОВ «ГЛУСКО-КАРТ Україна» і ТОВ «ІНТЕР КАРД». Компанія ТОВ «ІНТЕР КАРД» порушила договірні зобов`язання в частині оплати отриманого палива, у зв`язку з чим, згідно умовами договору ТОВ «ГЛУСКО-КАРТ Україна» зупинило постачання палива ТОВ «ІНТЕР КАРД» через мережу АЗС Glusco.

08.02.2021 року на адресу відповідача позивачем було направлено листа за вих.№53/09-179 з вимогою протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання претензії перерахувати на розрахунковий позивача кошти в сумі 446155,09 грн з врахуванням пені та штрафних санкцій станом на дань подання претензії, та протягом 7 банківських днів направити уповноваженого представника від ТОВ «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС» для отримання паливних карток.

10.02.2021 року на електронну адресу позивача надійшов лист-звернення за вх. №46-Ф від відповідача щодо зміни місцезнаходження юридичної особи та з пропозицією укласти додаткову угоду, щодо відтермінування строків виконання зобов`язань до 01.06.2021 року.

10.02.2021 року на адресу відповідача направлено відповідь за вих.№53/09-345, в якому зазначено про безпідставність укладання додаткової угоди та подовження терміну виконання обов`язків постачальником, адже згідно договору № 126 від 17.06.2020 року отримані (видаткова накладана № 187 від 24.06.2021 року) мають термін дії не менше 1 (одного) року з моменту їх отримання та з передбаченою можливістю гарантованого подовження їх терміну, тобто до 23.06.2021 року включно.

У зв`язку із зміною адреси відповідачем, на його адресу, разом з вищевказаною відповіддю, було направлено претензію вих.№ 53 09-330 від 08.02.2021 року. Зазначена була отримана відповідачем згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 16 лютого 2021 року.

Відповідач грошові кошти не повернув.

Неотовареними є передані відповідачем талони на 830 літрів бензину марки А-95 по ціні 17,16 грн. за літр, на загальну суму 14 242.80 грн.; талони на 18 110 літрів бензину марки А-92 по ціні 16,26 грн., на загальну суму 294 468,60 грн.; талони на 2040 літрів дизельного палива по ціні 16,26 грн., на загальну суму 33 170,40 грн. Загальна сума за неотоварені талони складає 341881,80 грн.

Відповідно до розрахунку позовних вимог окрім суми основного боргу в розмірі 341881,80 грн позивач просить суд стягнути з відповідача 68376,36 грн штрафу у розмірі 20 % від суми непоставленого товару, 27692,28 грн пені, 23931,73 грн 7 % штрафу та 9 104,44 грн процентів за користування чужими грошовими коштами.

Позиція суду

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобов`язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного між сторонами Договору №126 від 17.06.2020 року.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

П.4.3. Договору визначено, що передача талонів на товар від Постачальника до Покупця на відповідну кількість пального посвідчується видатковими документами (видатковими накладними або іншим відповідним документом).Право власності на товар переходить до Покупця в момент фактичного отримання Товару на автозаправних станціях (АЗС).

Відповідно до п.4.4. Договору видача товару Покупцю здійснюється на АЗС Постачальника (власних, орендованих/партнерських/тих, що знаходяться у користуванні на інших договірних засадах), перелік яких є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток 2). Видача товару здійснюється шляхом заправки транспортних засобів Покупця по факту пред`явлення Покупцем або уповноваженими ним особами талону на товар, переданого Постачальником. Талони на відпуск Товару не є засобами розрахунку, в видаються як свідчення зобов`язання видати Покупцю певну кількість Товару певної марки.

Таким чином, факт підписання сторонами видаткової накладної № 187 від 24.06.2020 на суму 511471,80 грн не свідчив про факт передачі відповідачем товару позивачу, а лише підтверджував факт передачі талонів, які надавали позивачу право на отримання відповідної кількості товару у майбутньому.

Картка являє собою емітований Покупцем документ встановленого зразку та форми, одноразового використання, що посвідчує право Покупця та/або уповноваженого ним користувача на одержання певної кількості та певної марки нафтопродукту на АЗС Постачальника.

Водночас, як зазначено позивачем, підтверджується матеріалами справи, не спростовано відповідачем, останнім не передано позивачу замовлений та оплачений товар на загальну суму 341881,80 грн.

Відповідач доказів належного виконання зобов`язань за Договором щодо поставки товару не подав.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми сплачених коштів в сумі 341881,80 грн.

За приписами статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

У відповідності до ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Статтею 549 ЦК України визначено поняття неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 231 ГК України за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту.

Відповідно до п.5.2. Договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товару за бюджетні кошти Постачальник сплачує Покупцю штрафні санкції (пеню) у розмірі 0,1 % від суми непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару, за кожний день затримки.

При розрахунку штрафних санкцій позивачем взято період з 25.12.2020 по 15.03.2021.

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку пені та штрафу, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 27692,28 грн пені, 23931,73 грн 7 % штрафу.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Пунктом 5.4. Договору визначено, що за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх обов`язків протягом дії цього Договору Постачальник сплачує штраф у розмірі 20 % від суми непоставленого товару, а також компенсує Покупцю всі збитки, нанесені йому в зв`язку з цим.

Вимога про стягнення 68376,36 грн штрафу у розмірі 20 % від суми непоставленого товару підлягає до задоволення.

Що стосується вимоги про стягнення 9 104,44 грн процентів за користування чужими грошовими коштами, то суд зазначає наступне.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

При розрахунку процентів позивач вказує, що розмір процентів, взятий при розрахунку, встановлений законодавством в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Суд не вбачає підстав для стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, оскільки укладеним між сторонами Договором не встановлено розміру процентів за користування чужими грошовими коштами.

Суд звертає увагу сторін, що у постанові Великої Палати ВС від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 були чітко розмежовані поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами", та "проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами".

Уточнюючи правовий зміст цих термінів, у пункті 6.20 постанови у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях: перше значення - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; а друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Таким чином, наразі правова позиція Великої Палати ВС концептуально зводиться до того, що поняття «які нараховуються за надані в користування грошових коштів» поділяються на дві категорії:

"проценти за користування кредитом" - проценти які нараховуються в межах строку кредиту (позики) визначеного в договорі, і такі проценти розуміються як "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами", розмір яких визначається договором або законом, і які сплачуються позичальником та порядок виплати яких урегульовано ч. 1 статті 1048 та ч. 1 статті 1054 ЦК України.

"проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами" - проценти які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати яких урегульовано частиною 2 статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

Таким чином, в даному випадку наявні підстави для стягнення 3 % річних в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Однак такої позовної вимоги позивачем до стягнення не заявлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За звернення до суду з позовною заявою майнового характеру позивачем сплачено судовий збір у розмірі 7064,80 грн, що підтверджується долученим до матеріалів справи платіжним дорученням №289 від 24.03.2021.

Керуючись статтями 2, 12, 20, 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС» (ідентифікаційний код 42647162; 79008, Львівська обл., місто Львів, вул.Староєврейська, будинок 7А) на користь 2 територіального вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (ідентифікаційний код 34755741; 61098, Харківська обл., місто Харків, ПРОВУЛОК КУРЯЖАНСЬКИЙ, будинок 1 Ж) 341881,80 грн (триста сорок одна тисяча вісімсот вісімдесят одна гривня 80 копійок) суми попередньої оплати, 68376,36 грн (шістдесят вісім тисяч триста сімдесят шість гривень 36 копійок) штрафу у розмірі 20 % від суми непоставленого товару, 27692,28 грн (двадцять сім тисяч шістсот дев`яносто дві гривні 28 копійок) пені, 23931,73 грн (двадцять три тисячі дев`ятсот тридцять одна гривня 73 копійки) 7 % штрафу та 6928,23 грн (шість тисяч дев`ятсот двадцять вісім гривень 23 копійки) судового збору.

3. Відмовити у стягненні 9 104,44 грн процентів за користування чужими грошовими коштами.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в Західному апеляційному господарському суді в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 17.06.2021.

Суддя Р.А. Кидисюк