РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.06.2021Справа № 910/4763/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Айті Солюшнс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТДК Терра Агро Астард"

про стягнення суми заборгованості та пені в розмірі 1 144 330,29 грн.

Представники сторін:

від позивача: Бекіров С.Н., ордер серія АІ № 1099040

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Айті Солюшнс» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДК Терра Агро Астард» про стягнення заборгованості та пені в розмірі 1 144 330,29 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 2212/20-2 від 22.12.2020, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 26.04.2021.

У судове засідання 26.04.2021 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання до 17.05.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 17.05.2021 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.

Враховуючи, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.06.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 15.02.2021 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 338.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 07.06.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Айті-Солюшнс» (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТДК Терра Агро Астард» (далі - покупець, відповідач) укладено Договір поставки № 2212/20-2 (далі - Договір) за умовами якого, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця обладнання або програмне забезпечення (далі - товар) окремими партіями за цінами, в асортименті та кількості, відповідно до умов цього Договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на встановлених цим Договором умовах.

Загальна кількість та обсяг товару, що постачається за даним Договором, визначається сторонами у Специфікації (Додаток № 1 до Договору), що є невід`ємною частиною даного Договору (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору товар поставляється покупцеві протягом трьох календарних днів з дати підписання сторонами даного договору згідно Специфікації Договору. Специфікація повинна містити код товару відповідно до прайс-листа, найменування товару, кількість та бажаний строк поставки товару.

Згідно з п. 2.2 Договору місцем відвантаження товару є склад покупця, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська 17-21. Доставка здійснюється силами та за рахунок постачальника.

У відповідності до п. 2.4 Договору право власності на товар, а також ризик знищення чи пошкодження товару переходить від постачальника покупцеві в момент передачі товару.

Передача товару від постачальника покупцю здійснюється за видатковою накладною, що підписується уповноваженими представниками сторін. Дата, вказана у видатковій накладній про прийняття товару, є датою отримання товару покупцем (п. 2.5 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору якість товару, що поставляється за Договором, повинна відповідати стандартам, технічним умовам та іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, а також обумовленим сторонами характеристикам та якостям.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що сума даного Договору складає 737 575,16 грн. з ПДВ.

За умовами п. 4.2 Договору оплата за товар здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування коштів у розмірі 100% обумовленої ціни Договору, відповідно до виставленого рахунку, на розрахунковий рахунок продавця, протягом 7 банківських днів з моменту поставки обладнання та підписання видаткової накладної на поставку з боку покупця.

У відповідності до п. 4.4 Договору підставою здійснення оплати є наданий постачальником рахунок-фактура, який має бути виставлений постачальником в день поставки товару покупцю, день підписання видаткової накладної з боку покупця. В разі, якщо відповідний рахунок-фактура своєчасно не одержаний покупцем, строк проведення розрахунку за товар продовжується на відповідну кількість днів затримки надання такого рахунку-фактури постачальником.

Пунктом 5.3.2 Договору визначено, що постачальник зобов`язаний сплатити вартість товару відповідно до умов розділу 4 цього Договору.

Згідно з п. 6.1 та п. 6.4 Договору прийом товару по кількості і якості проводиться за адресою відповідно до п. 2.2 даного Договору за участю представників сторін.

Разом з товаром постачальник передає покупцеві наступні документи: видаткова накладна - передається в момент приймання-передачі товару; документи, що підтверджують якість товару (в разі необхідності); гарантійні талони на товар (в разі наявності).

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін і діє до 31.12.2020, а в частині фінансових зобов`язань - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (п. 10.1 Договору).

Додатком № 1 до Договору сторонами викладено Специфікацію товару, відповідно до якої, поставці підлягає товар вартістю 737 575,16 грн. з ПДВ.

24 грудня 2020 року сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти п. 4.1 Договору в наступній редакції: сума даного договору складає 1 117 061,76 грн., у тому числі ПДВ 186 176,96 грн.

Також означеною Додатковою угодою сторони дійшли згоди доповнити Договір Додатком № 2, відповідно до якого, поставці підлягає товар вартістю 379 486,60 грн. з ПДВ.

На виконання п. 4.4 Договору позивачем виставлено відповідачу на оплату рахунки № СФ-00005287 від 24.12.2020 на суму 737 575,16 грн. та № СФ-00005291 від 24.12.2020 на суму 379 486,60 грн.

На виконання умов Договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар без заперечень та зауважень згідно видаткових накладних № 698 від 30.12.2020 на суму 379 486,60 грн. та № 699 від 30.12.2020 на суму 737 575,16 грн., що також підтверджується товарно-транспортними накладними № 698 від 30.12.2020 та № 699 від 30.12.2020.

Як зазначає позивач, в порушення умов договору, відповідач розрахунки за отриманий товар не здійснив, в зв`язку з чим, за відповідачем обліковується я заборгованість в розмірі 1 117 061,76 грн.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе за Договором зобов`язань в частині здійснення розрахунків, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 27 268,53 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем поставлено відповідачу товар згідно видаткових накладних № 698 від 30.12.2020 на суму 379 486,60 грн. та № 699 від 30.12.2020 на суму 737 575,16 грн., які підписані сторонами без заперечень та зауважень, що також підтверджується товарно-транспортними накладними № 698 від 30.12.2020 та № 699 від 30.12.2020,

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами п. 4.2 Договору оплата за товар здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування коштів у розмірі 100% обумовленої ціни Договору, відповідно до виставленого рахунку, на розрахунковий рахунок продавця, протягом 7 банківських днів з моменту поставки обладнання та підписання видаткової накладної на поставку з боку покупця.

У відповідності до п. 4.4 Договору підставою здійснення оплати є наданий постачальником рахунок-фактура, який має бути виставлений постачальником в день поставки товару покупцю, день підписання видаткової накладної з боку покупця. В разі, якщо відповідний рахунок-фактура своєчасно не одержаний покупцем, строк проведення розрахунку за товар продовжується на відповідну кількість днів затримки надання такого рахунку-фактури постачальником.

На виконання п. 4.4 Договору позивачем виставлено відповідачу на оплату рахунки № СФ-00005287 від 24.12.2020 на суму 737 575,16 грн. та № СФ-00005291 від 24.12.2020 на суму 379 486,60 грн.

Згідно ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Приписами ст. 252 Цивільного кодексу України встановлено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Частиною 1 статті 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З огляду на наведене вбачається, що умови укладеного між сторонами договору (п.п. 4.2), відповідно до якого відповідач здійснює оплату за товар відповідно до виставленого рахунку протягом 7 банківських днів з моменту поставки обладнання та підписання видаткової накладної на поставку з боку покупця, не є ні визначенням строку/терміну виконання зобов`язання, адже не є подією, яка має неодмінно настати, ні відкладальною обставиною, так як в даному випадку вона стосується лише обов`язків відповідача щодо оплати наданих послуг, а відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України відкладальна обставина має змінювати права та обов`язки сторін.

За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.

В свою чергу, невиставлення/ненаправлення позивачем рахунку на оплату не звільняє відповідача від обов`язку оплатити послуги, надані позивачем. Ненадання рахунку (рахунку-фактури) не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18 від 07.02.2018 у справі №910/49/17.

За приписами ст. 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Статтею 213 Цивільного кодексу України визначено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Керуючись наведеними нормами законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був оплачувати вартість поставленого позивачем товару протягом 7 банківських днів з моменту поставки обладнання та підписання видаткової накладної.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із Вимогою вих. № 05/01-21 від 18.01.2021 про сплату боргу у розмірі 1 117 061,76 грн., у відповідь на яку, відповідач Листом вих. № 42 від 18.01.2021 гарантував здійснення оплати до 28.02.2021.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 1 117 061,76 грн., що відповідачем не заперечується.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів оплати вартості отриманого товару в розмірі 1 117 061,76 грн., в тому числі в процесі розгляду справи, відповідачем до матеріалів справи не надано, як і не заперечно наявність означеної заборгованості.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу узгодженого товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 1 117 061,76 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 27 268,53 грн.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 7.3 Договору при порушенні погодженого терміну оплати за товар, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожний день прострочення.

Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, судом встановлено, що позивачем не враховано, що оплата за товар здійснюється протягом 7 банківських днів, а не календарних, в зв`язку з чим, невірно визначено період прострочення.

Відтак, здійснивши перерахунок пені, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 24 330,51 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТДК Терра Агро Астард" (04074, м. Київ, вул. Вишгородська, 12, прим. 407-А ідентифікаційний код: 40330020) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Айті-Солюшнс" (01004, м. Київ, вул. Крутий Узвіз, 6/2А ідентифікаційний код: 38239436) заборгованість в розмірі 1 117 061 (один мільйон сто сімнадцять тисяч шістдесят одна) грн. 76 коп., пеню в розмірі 24 330 (двадцять чотири тисячі триста тридцять) грн. 51 коп., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 17 120 (сімнадцять тисяч сто двадцять) грн. 88 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.06.2021

Суддя О.А. Грєхова