ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2021 р. м. Київ Справа № 911/115/21

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я., за участю секретаря судового засідання Майбороди В.М. розглянувши господарську справу

За позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", Київська обл., с. Гора

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД", Київська обл., с. Мартусівка

про стягнення 1 063 грн. 01 коп.

Представники сторін:

позивача Приходько Я.М.;

відповідача Гаврин Д.В.

обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 063 грн. 01 коп., з яких: 1 009 грн. 22 коп. борг; 35 грн. 20 коп. пеня; 8 грн. 46 коп. 3% річних; 10 грн. 13 коп. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідач повинен був відшкодувати йому вартість наданих комунальних послуг за квітень, травень 2020 р.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що з незалежних від Орендаря обставин, пасажирський термінал «D» в період з 17.03.2020 р. по 15.06.2020 р. не функціонував, майно не використовувалось, всередині не перебували працівники відповідача, а позивачем не доведено самого факту надання послуг.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 12.05.2021 р. по 19.05.2021 р.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

встановив:

11.06.2014 року між РВ ФДМ України по Київській області та Товариством з обмеженою відповідальністю БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 1576 з Додатковими угодами, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: частину приміщення № 3.3.10 та частину приміщення № 3.2.60, на третьому поверсі термінала D, загальною площею 68, 7 кв. м.

Відповідно до п. 5.10. договору оренди орендар зобов`язаний своєчасно здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, шляхом компенсації комунальних послуг та податку на землю або укладення цивільно-правових угод із постачальниками послуг. Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі компенсувати витрати на утримання майна з переліком всіх видів послуг та згідно діючих тарифів, в тому числі податку на землю. При цьому, витрати на утримання майна компенсуються залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної орендарем площі майна на підставі тарифів та розрахункових документів, наданих орендареві.

Пунктом 5.18 договору оренди передбачено, що орендар зобов`язується на наступний робочий день, що слідує за днем підписання договору, звернутися до балансоутримувача для отримання проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Згідно з п. 7.1 договору оренди орендодавець зобов`язується передати орендарю в оренду майно згідно з договором за актом приймання- передавання майна.

Зазначений вище договір укладено строком на 10 років, що діє з 11.06.2014р. до 10.06.2024р. включно (пункт 10.1 договору оренди).

На виконання умов договору 01.07.2014р. актом приймання-передавання Орендодавець передав, а Відповідач прийняв в строкове платне користування майно - частину приміщення № 3.3.10 та частину приміщення № 3.2.60, на третьому поверсі пасажирського терміналу D, загальною площею 68,7 кв. м., яке розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт Бориспіль.

09.09.2014р. між Державним підприємством Міжнародний аеропорт Бориспіль та Відповідачем укладено договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю № 80.1-14/1-27, відповідно до умов якого балансоутримувач надає, а орендар отримує послуги, вказані в таблиці № 1 (п. 1 - п. 5) цього договору, а саме: забезпечення теплом (теплова енергія), забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці, використання води для прибирання орендованого майна самостійно орендарем, прибирання (сміттєзбірника) та вивезення твердих побутових відходів, сплата за які визначається від обсягу наданих послуг в місяць з урахуванням встановленої оплати за одиницю вимірювання щодо кожного виду послуг.

Відповідно до п. 2.2.3 договору орендар зобов`язується щомісяця з 12 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок та акт приймання-здачі виконаних послуг та раз в рік рахунок на оплату земельного податку згідно пункту 1.1.3 договору. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт приймання-здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

На підставі вказаного Договору позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури за надані послуги із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника, води, використаної для прибирання 1 кв.м приміщення самостійно та із постачання теплової енергії, які були були отримані представником відповідача в бухгалтерії Балансоутримувача 13.05.2020 року та 09.06.2020 року відповідно.

Таким чином, як стверджує позивач, відповідач повинен був відшкодувати отримані послуги в квітні 2020 року не пізніше 20.05.2020 року, в травні 2020 року не пізніше 20.06.2020 року.

Однак, відповідач, в порушення п. 2.2.3 Договору, своєчасно та в повному обсязі свої зобов`язання з оплати наданих послуг не виконав, відтак, за відповідачем рахується заборгованість в сумі 1 009 грн. 22 коп. (559 грн. 46 коп. + 449 грн. 76 коп.)

Відповідач заперечив проти позову посилаючись на те, що у відповідності до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 11.03.2020 року № 211 на усій території України з 12 березня по 03.04.2020 року установлено карантин, який згідно постанов Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392, 17.06.2020 року № 500, від 22.07.2020 року № 641 було продовжено, при цьому згідно пп. 8 п. 2 постанови № 211 з 17.03.2020 року по 22.05.2020 року запроваджено заборону роботи суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів.

Водночас, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 14.03.2020 року № 287-р, з 17.03.2020 року тимчасово було закрито пункти пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення, в тому числі в Міжнародному аеропорту Бориспіль. При цьому, роботу пунктів пропуску через державний кордон відновлено після втрати чинності розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.03.2020 року № 287-р.

Відповідач в строк встановлений в договорі надав вмотивовану відмову від підписання актів, та просив провести перерахунок послуг та надати нові рахунки, однак з боку балансоутримувача відмови орендаря були проігноровані.

Позивач у відповіді на відзив заперечує посилаючись на те, що пасажирський термінал «D» ДП «Міднародний аеропорт «Бориспіль» не припиняв свою діяльність, а відповідач не був позбавлений доступу до орендованого майна. Щодо посилання відповідача на постанову КМ України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року № 211, то відповідач не надав доказів які б підтверджували, що даною постановою було обмежено відповідача у справі здійснювати господарську діяльність.

Крім того відповідачем не надано доказів, що його працівники були позбавлені права доступу до орендованого майна.

Відповідач у своїх запереченнях на відповідь на відзив зазначає, що з урахуванням пункту 2 Додаткового договору, відповідно до якого встановлено, що враховуючи інформацію від Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (лист від 06.01.2021 р. № 23/128) у зв`язку із тимчасовим закриттям пунктів пропуску через державний кордон України для міжнародного пасажирського сполучення, зупиненням діяльності міжнародного пункту пропуску через державний кордон України для повітряного сполучення «Бориспіль», обмеженням доступу до термінального комплексу (пасажирський термінал) «D», неможливістю потрапляння на територію пункту пропуску «Бориспіль» та неможливістю користування орендованим майном через обставини, які знаходяться поза волею Орендаря (не належить до його прав чи обов`язків згідно Договору) та Орендодавця, керуючись п. 6 ст. 762 та п. З ст. 631 ЦК України, Закону України від 04.12.2020 № 1071-ІХ «Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та п. 3.12. Договору - на період часу, починаючи з 18.03.2020 по 14.06.2020 включно, протягом якого майно не могло використовуватись Орендарем за цільовим призначенням згідно Договору через обставини, за які Орендар та Орендодавець не відповідають, сторони зупинили виконання ними умов Договору, передбачених п. 3.6., 5.3., 8.4.

Таким чином, вказані обставини додатково підтверджують факт неможливості використання Орендарем орендованого майна в період часу, починаючи з 18.03.2020 по 14.06.2020, за цільовим призначенням.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами Договір за правовою природою є договором про надання послуг, за яким, згідно ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно умов п.п. 5.1, 5.2, 5.4 Договору Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків, передбачених Договором, якщо це є наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення Договору в результаті подій надзвичайного характеру, які жодна з Сторін не могла ні передбачити, ні попередити, включаючи, але не обмежуючись переліченим: пожежі, повені, землетруси, воєнні дії, страйки, що перешкоджають виконанню договірних зобов`язань у цілому або частково, якщо ті обставини безпосередньо вплинули на виконання обов`язків, передбачених Договором, на період їх дії (далі - Форс-мажор). Сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за Договором, зобов`язана у письмовій формі повідомити іншу Сторону протягом 14 календарних днів з моменту настання Форс-мажору. Відсутність такого повідомлення позбавляє відповідну Сторону права посилатись на Форс-мажор у майбутньому. Достатнім доказом дії Форс-мажору є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, як це передбачено умовами п.п. 5.1, 5.2, 5.4 Договору, посвідченні Торгово-промисловою палатою України про настання форс-мажорних обставин.

Водночас, суд зазначає, що загальновідомим є той факт, що у зв`язку з розповсюдженням на території України гострої распіраторної хвороби COVID-19, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, із змінами та доповненнями, з 12.03.2020 року на всій території України введено карантин та запроваджено низку заборон щодо роботи суб`єктів господарювання.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 № 287-р від 14.03.2020 року, з 17.03.2020 року закрито пункт пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення в МА Бориспіль та, оскільки, працівники відповідача можуть дістатися орендованих приміщень лише через проходження через пункт пропуску через державний кордон, який було закрито, зазначені обставини в достатній мірі підтверджують, що з 17.03.2020 року надання відповідачу послуг, що обліковуються в залежності від кількості працівників або кількості та можливості використання води для самостійного прибирання було неможливим та фактично не здійснювалося, що свідчить про безпідставність позовних вимог в цій частині (щодо стягнення вартості послуг наданих в квітні-травні 2020 року за забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці та за воду, використану для прибирання 1 кв.м. приміщення самостійно) на загальну суму 1 009 грн. 22 коп.

Разом із цим, для зазначених висновків суду неповідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин або ж неукладення сторонами акту претензії, в порядку, визначеному в договорі, жодного значення не має, адже відмова суду в цій частині ґрунтується на недоведеності позивачем самого факту надання зазначених послуг.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що 16.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях укладено Додатковий договір за реєстровим номером 968 до Договору оренди № 1575 від 11.06.2014 року, відповідно до якого (п. 2) встановлено, що враховуючи інформацію від Окремого контрольно-пропускного пункту Київ Державної прикордонної служби України (лист від 06.01.2021 року № 23/128), в зв`язку із тимчасовим закриттям пунктів пропуску через державний кордон України для міжнародного пасажирського сполучення, зупиненням діяльності міжнародного пункту пропуску через державний кордон України для повітряного сполучення Бориспіль, обмеженням доступу до термінального комплексу (пасажирський термінал) D, неможливістю потрапляння на територію пункту пропуску Бориспіль та неможливістю користування орендованим майном через обставини, які знаходяться поза волею Орендаря (не належить до його прав чи обов`язків згідно Договору) та Орендодавця, керуючись п. 6 ст. 762 та п. 3 ст. 631 ЦК України, Закону України від 04.12.2020 № 1071-ІХ Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та п. 3.12. Договору - на період часу, починаючи з 18.03.2020 року по 14.06.2020 року включно, протягом якого майно не могло використовуватись Орендарем за цільовим призначенням згідно Договору через обставини, за які Орендар та Орендодавець не відповідають, зупинити виконання сторонами умов Договору, передбачених п. 3.6, 5.3, 8.4.

Отже, суд дійшов висновку про те, що вказані обставини додатково підтверджують факт неможливості використання Орендарем орендованого Майна за цільовим призначенням в період часу, починаючи з 18.03.2020 року по 14.06.2020 року.

Поряд із цим, щодо відшкодування витрат на постачання теплової енергії у розмірі 109 грн. 70 коп., що включені позивачем до рахунку за квітень 2020 року, то, оскільки, орендоване приміщення є вбудованим, опалення є централізованим, і, вірогідно, технічна можливість відключення від постачання тепла частини площі терміналу аеропорту відсутня, та оскільки відповідачем не спростовано, що такі послуги протягом квітня 2020 року фактично надавалися, а також приймаючи до уваги, що такі послуги не пов`язані із безпосереднім доступом працівників відповідача до орендованих приміщень та фактичним функціонуванням приміщення, тягар утримання орендованого приміщення в цій частині, цілком справедливо має бути покладено на відповідача.

Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що належною до стягнення та такою, що підлягає задоволенню є сума заборгованості у розмірі 109 грн. 70 коп, а саме згідно Акту від 30.04.2020 року (послуги з постачання теплової енергії).

У задоволенні решти заявлених позовних вимог за надані позивачем послуги, що відображені у Актах від 30.04.2020 року та від 31.05.2020 року, суд відмовляє з огляду на їх необґрунтованість.

У зв`язку з простроченням відповідачем строків оплати наданих послуг, позивач просить стягнути з відповідача 35 грн. 20 коп. пені на підставі п. 4.2 Договору, 10 грн. 13 коп. інфляційних втрат та 8 грн. 46 коп. 3% річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України за загальний період з 21.05.2020 року по 28.12.2020 року.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

У відповідності до п. 4.2. Договору Орендар зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих Послуг, сплачувати Балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення дебіторської заборгованості за цим Договором.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, судом встановлено прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати Акту від 30.04.2020 року на суму 109 грн. 70 коп., базою для нарахування пені, 3% річних є саме сума встановлена судом.

Судом здійснено розрахунок пені, інфляційних та 3% річних за допомогою інформаційно-пошукової системи Ліга Закон, за фактичний період існування встановленої судом заборгованості в сумі 109 грн. 70 коп., за заявлений позивачем період, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, в межах шестимісячного строку нарахування пені, передбаченого п. 6 ст. 232 Господарського кодексу, згідно з яким, з відповідача підлягає стягнення 8 грн. 25 коп. пені, 2 грн. 18 коп. 3% річних та 3 грн. 43 коп. інфляційних втрат.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 109 грн. 70 коп. основного боргу, 8 грн. 25 коп. пені, 2 грн. 18 коп. 3% річних та 3 грн. 43 коп. інфляційних втрат. В решті позов на суму 941 грн. 63 коп. задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, у зв`язку тим, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися з позовом до суду та здійснювати додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого частиною 9 ст.129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД (08343, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Мартусівка, вул. Мойсеєва, буд. 70, ) на користь Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (08301, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7, ) 109 (сто девять) грн. 70 коп. основного боргу, 2 (дві) грн. 18 коп. 3% річних, 3 (три) грн. 43 коп. інфляційних втрат, 8 (вісім) грн. 25 коп. пені та 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору.

3. В решті в позові відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст рішення підписано 18.06.2021 року.

Суддя Л.Я. Мальована