ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021 справа № 914/968/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю розглянув справу за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м. Львів,

до відповідача: Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» Державного агентства резерву України», м. Стрий,

про стягнення 124053,91 грн.

За участі представників: не викликались, розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та без виклику сторін.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м. Львів, звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» Державного агентства резерву України», м. Стрий, 124053,91 грн., у тому числі: 114177,05 грн. заборгованості за спожитий природний газ, 3932,58 грн. інфляційних витрат, 1164,46 грн. трьох процентів річних, 4779,82 грн. пені та судових витрат у справі.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач посилається на те, що відповідач не оплатив поставлений йому, на підставі Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (суб`єктів господарювання) № 11410ЕFP016 від 01.01.2016 р. (з додатковими угодами до нього), протягом серпня - грудня 2020 р. природний газ вартістю 114177,05 грн. Відповідач не виконав взятих на себе за Договором зобов`язань із своєчасного та повного розрахунку за поставлену йому продукцію. На підставі статті 625 ЦК України та п. 6.2.1. Договору позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості з урахуванням трьох процентів річних від суми заборгованості, встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та пеню.

Позивач у позовній заяві як на правові підстави свого позову посилається на норми Договору № 11410ЕFP016 від 01.01.2016 р. (з додатковими угодами до нього), а також на норми статей 509, 525, 526, 530, 549, 611, 625, 692 ЦК України та статей 193, 230, 231 ГК України.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, проти позову не заперечив.

Натомість, відповідач подав суду клопотання про розстрочення виконання судового рішення в порядку статті 239 ГПК України.

Відповідач просить розстрочити виконання прийнятого судом рішення на 7 місяців шляхом сплати заборгованості на загальну суму 124053,91 грн. рівними частинами.

У згаданому клопотанні відповідач зазначає, що не мав змоги оплатити у повному обсязі позивачу надані ним протягом серпня-грудня 2020 р. послуги з постачання природного газу для потреб не побутових споживачів, у зв`язку із відсутністю у підприємства достатніх фінансових ресурсів.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду витребувано від відповідача докази надіслання позивачу клопотання № 155 від 05.05.2021 р. про розстрочення виконання судового рішення.

Позивач подав заперечення на клопотання про розстрочення виконання судового рішення, в якому зазначає, що: клопотання відповідача спрямоване на затягування виконання рішення суду; у клопотанні не наведено причин, які унеможливлюють виконання рішення суду без надання розстрочки; посилання на отримання грошових коштів від Державного агентства резерву України не підтверджено доказами; відповідач не звертався до позивача з метою врегулювання спору в позасудовому порядку.

Позивачем 07.06.2021 р. подано заяву щодо вирішення питання про судові витрати у порядку ст. 129, 221 ГПК України після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Мотивувальна частина рішення.

Враховуючи зміст позовної заяви, характер спірних правовідносин між сторонами, до переліку обставин, які є предметом доказування у справі, належить доказування існування обставин, які надають позивачу право на своєчасну та повну оплату відповідачем поставленої йому позивачем продукції, свідчать про порушення відповідачем взятих на себе за договором зобов`язань та наявність у нього обов`язку сплатити заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних та пені, або ж доказування існування обставин, які спростовують факти, викладені у позовній заяві.

Вичерпний перелік доказів, якими позивач підтверджує наявність обставин, що є предметом доказування у справі, зазначено ним в додатках до позовної заяви.

Відповідач доказів на спростування доводів позивача суду не подав, докази на підтвердження клопотання про розстрочку виконання рішення перелічені ним у додатках до відповідної заяви.

Суд визнає встановленими, з огляду на вірогідність наявних у матеріалах справи доказів, такі обставини.

Між сторонами у справі 01 січня 2016 р. укладено Договір № 11410ЕFP016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (суб`єктів господарювання).

У пунктах І, ІІ, ІІІ, IV, VІ, XI цього Договору сторони погодили його істотні умови, відповідальність сторін та строк дії Договору. Сторони домовились, що Договір діє до 31 грудня 2016 р., а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому сторони погодили, що вони повинні внести зміни до Договору щодо планових обсягів постачання газу на продовжений строк.

У матеріалах справи немає та відповідачем суду не подані докази, які б спростовували доводи позивача про те, що вказаний Договір діяв у 2020 році. Додатковою угодою № 18 до Договору № 11410ЕFP016 від 01 січня 2016 р., яку укладено між сторонами у справі у грудні 2019 р., підтверджується погодження ними планових обсягів постачання газу на 2020 рік до 8 тис. м куб. по ціні 8280 грн. за 1 тис. куб. метрів природного газу з ПДВ та внесення змін до Договору № 11410ЕFP016 від 01 січня 2016 р. в цій частині.

Наявними у матеріалах справи належно завіреними копіями актів № ЗЛВ80056067 від 31 серпня 2020 р., № ЗЛВ800062480 від 30 вересня 2020 р., № ЗЛВ80069459 від 31 жовтня 2020 р., № ЗЛВ80077663 від 30 листопада 2020 р., № ЗЛВ80085471 від 31 грудня 2020 р. підтверджується отримання відповідачем від позивача на підставі Договору № 11410ЕFP016 від 01 січня 2016 р. 18747,09 м куб. природного газу загальною вартістю 152177,05 грн., включаючи ПДВ.

Позивач стверджує, що за вищезгаданий отриманий природний газ відповідач розрахувався частково, в сумі 41061,96 грн., на підтвердження чого долучив до позовної заяви належно завірену копію картки рахунку 361 за серпень 2020 р. березень 2021 р. Вказаних доводів позивача відповідачем не заперечено, доказів, які б їх спростовували суду не надано.

У матеріалах справи немає та відповідачем суду не надано доказів оплати ним 111115,09 грн. вартості поставленого йому позивачем на підставі Договору № 11410ЕFP016 від 01 січня 2016 р. протягом серпня-грудня 2020 р. природного газу.

У суму основного боргу позивачем додатково включено, крім 111115,09 грн. заборгованості відповідача за поставлений по Договору № 11410ЕFP016 протягом серпня-грудня 2020 р. природний газ, ще 3061,96 грн., які становлять, згідно з поданою позивачем належно завіреною копією картки рахунку НОМЕР_1 за серпень 2020 р. березень 2021 р., «поточне сальдо на початок періоду». Відповідач факту наявності у нього такої заборгованості перед позивачем не заперечив, доказів, які б спростовували наявність такої заборгованості суду не подав.

На підставі викладеного та наявних у справі перелічених вище доказів, суд дійшов висновку про порушення відповідачем взятих на себе за Договором зобов`язань (п.п. 4.1.-4.2.3., 5.4.2. Договору) з своєчасної та повної оплати, у встановлений Договором строк, поставленого йому позивачем природного газу.

За таких обставин, відповідач порушив право позивача на своєчасну та повну оплату поставленої йому продукції на суму 111115,09 грн., встановлене Договором та статтями 526, 530, 692 та 712 ЦК України, а також статтями 193 та 265 ГК України. З огляду на відсутність заперечень відповідача щодо наявності у нього 3061,96 грн. заборгованості з виплати позивачу «поточного сальдо на початок періоду» та неподання ним суду доказів, які б спростовували наявність чи розмір цієї заборгованості, суд дійшов висновку, що відповідач порушив право позивача, встановлене статтями 526, 530 ЦК України та статтею 193 ГК України, на отримання вказаної суми. Порушене відповідачем право позивача підлягає захисту в судовому порядку, а позовні вимоги про стягнення з відповідача 114177,05 грн. заборгованості - задоволенню. При вирішенні спору в частині задоволення цих позовних вимог, суд також керується приписами ч. 4 статті 165 ГПК України та бере до уваги те, що у матеріалах справи немає і відповідачем суду не подані докази наявності обставин, про які йдеться у ч. 4 статті 165 ГПК України.

В зв`язку з допущеним відповідачем простроченням виконання грошового зобов`язання за Договором, позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення з відповідача на підставі статті 625 ЦК України 3932,58 грн. інфляційних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з жовтня 2020 р. до лютого 2021 р., а також 1164,46 грн. трьох процентів річних за період з 11.11.2020 р. до 12.04.2021 р.

Позовні вимоги в частині стягнення пені заявлено позивачем на підставі п. 6.2.1. Договору, статей 549, 611 ЦК України та з урахуванням строку, встановленого ч. 6 статті 232 ГК України, виходячи із сум заборгованостей за поставлений у жовтні, листопаді та грудні 2020 р. природний газ, за період прострочення виконання згаданих зобов`язань з 11.11.2020 р. до 12.04.2021 р.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 4779,82 грн. підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин між сторонами у справі, суд при вирішенні справи керувався тим, що згідно із статтями 509, 526, ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених у тому числі й договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 599 ЦК України та ст. 202 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом положень статей 549, 611, 625, 626, 627, 628, 629, 655, 691, 712 ЦК України, ст.ст. 230, 265 ГК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Сторонами договору поставки можуть бути суб`єкти господарювання, зазначені у п.п. 1 та 2 частини 2 ст. 55 ГК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення в частині стягнення з нього 124053,91 грн. заборгованості, інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені підлягає задоволенню частково. Суд вважає за доцільне розстрочити виконання рішення в частині стягнення з відповідача 124053,91 грн. на два місяці, шляхом стягнення з нього протягом першого місяця 62026,95 грн. та протягом другого місяця 62026,96 грн. Такого висновку суд дійшов на підставі приписів статей 239 та 331 ГПК України, беручи до уваги: наявність у відповідача значної заборгованості з виконання судових рішень, яка істотно ускладнює своєчасне виконання судового рішення у справі шляхом сплати усієї суми одночасно; відсутність доказів поступлення коштів від Державного агентства резерву України протягом 7 місяців з 01.06.2021 р.; відсутність будь-якої сплати заборгованості з боку відповідача протягом грудня 2020 р. червня 2021 р.; наявність у відповідача 18506 тис. грн. збитків за 2020 р., відповідно до поданого ним звіту про фінансові результати; наявні у відповідача нематеріальні, оборотні та необоротні активи, утримувані для продажу, та групи вибуття, відповідно до поданого ним балансу (звіту про фінансовий стан) на 31 грудня 2020 р.

На підставі вимог статті 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на відповідача.

Що стосується доводів позивача про те, що судові витрати у справі складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу адвоката і клопотання про покладення на відповідача судових витрат, то у матеріалах справи немає та позивачем суду не надані докази погодження між ним та адвокатом такої істотної умови договору як ціна послуг з надання професійної правничої допомоги адвоката у справі № 914/968/21 (його гонорару тощо), докази здійснення відповідних витрат, детальний опис наданих послуг. Тому у суду відсутні правові підстави для покладення на відповідача, крім судового збору, й витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Заява позивача від 07.05.2021 р. щодо вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до приписів статті 221 ГПК України, сторона вправі звертатись з такою заявою лише, якщо вона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат.

Позивач в якості підстав подання такої заяви зазначає, що йому невідомо про остаточні витрати, які можуть бути понесені до ухвалення рішення суду у справі, тому він не може подати суду докази, які підтверджують розмір понесених судових витрат.

Позивачем не наведено у заяві поважних причин, з яких він не знав через 30 днів з дня відкриття (19.04.2021 р.) провадження у справі (ч. 2 ст. 252 ГПК України) розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу та інших витрат, пов`язаних із поданням позовної заяви від 13.04.2021 р., заперечень на клопотання відповідача від 05.05.2021 р. (надіслане позивачу 06.05.2021 р.). Позивачем не подано доказів наявності таких поважних причин.

Згідно з ч. 1 статті 221 ГПК України суд вправі вирішувати питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог лише за заявою згаданої вище сторони, яку подано до закінчення судових дебатів у справі.

Стаття 221 ГПК України стосується такого правового інституту господарського процесуального права як судові дебати та ухвалення рішення під час розгляду справи по суті у порядку позовного провадження (§ 4 Глава 6 ГПК України). Згідно з ч. 8 статті 252 ГПК України особливістю розгляду справи у порядку спрощеного провадження є та обставина, що судові дебати не проводяться. Суд не має права на підставі ч. 1 статті 221 ГПК України вирішувати питання про судові витрати на підставі заяви сторони, поданої під час розгляду справи по суті, як це зроблено позивачем.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 3, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 126, 129, 236, 238, 239, 240, 241, 242, 247-252, 327, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (79039, м. Львів, вул. Шевченка, 111А, ) до Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» Державного агентства резерву України» (82400, Львівська область, м. Стрий, вул. Грабовецька, буд. 2, ) задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» Державного агентства резерву України» (82400, Львівська область, м. Стрий, вул. Грабовецька, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (79039, м. Львів, вул. Шевченка, 111А, ) 114177,05 грн. заборгованості, 3932,58 грн. інфляційних, 1164,46 грн. трьох процентів річних та 4779,82 грн. пені з розстрочкою виконання рішення суду на два місяці шляхом стягнення протягом першого місяця 62026,95 грн. та протягом другого місяця 62026,96 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Стрийський комбінат хлібопродуктів № 1» Державного агентства резерву України» (82400, Львівська область, м. Стрий, вул. Грабовецька, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (79039, м. Львів, вул. Шевченка, 111А, ) 2270 грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Ю. Бортник