ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року Справа № 915/2163/19

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участі секретаря судового засідання Сьянової О.С., розглянувши матеріали

за позовом: Керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області (вул. Івана Виговського, 18, м. Первомайськ, 55213)

в інтересах держави

до відповідачів:

1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Інвест Сервіс" (вул. Пушкінська, 21, п. №2, м. Київ, 01004, );

2.Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради (вул. Дружби Народів, 23, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55000, );

3.Южноукраїнської міської ради (вул. Дружби Народів, 48, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55002, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Комунальне підприємство «Критий ринок м. Южноукраїнська» (55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби народів, 19Б)

про: визнання незаконним та скасування рішень Южноукраїнської міської ради, визнання недійсним інвестиційного договору та договору оренди земельної ділянки, повернення майна та земельної ділянки, -

за участі представників учасників справи:

від відповідача 1: не з`явився,

від відповідача 2: не з`явився,

від відповідача 3: не з`явився,

прокурор Дзюбан О.В.,

встановив:

22 жовтня 2019 року керівник Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області (надалі - прокурор) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №35/5-1217вих.19 від 18.10.2019 в інтересах держави до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Інвест Сервіс", Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради, Южноукраїнської міської ради, якою просить суд:

1.Визнати недійсним Інвестиційний договір щодо реалізації Інвестиційного проекту "Реконструкція та розбудова об`єкту "Критий ринок" від 26.04.2017, укладений між управлінням житлово-комунального господарства (департаментом інфраструктури міського господарства) Южноукраїнської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю "ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС" () та додаткові угоди від 27.06.2017 та 25.04.2018.

2.Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 13.06.2017, укладений між Южноукраїнською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС" (), на підставі якого передано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :04:004:0009 площею 3,1684 га.

3. Визнати незаконним та скасувати рішення Южноукраїнської міської ради №650 від 27.04.2017, яким затверджено інвестиційний договір щодо реалізації Інвестиційного проекту "Реконструкція та розбудова об`єкту "Критий ринок" від 26.04.2017.

4. Визнати незаконним та скасувати рішення Южноукраїнської міської ради №734 від 25.05.2017, яким надано згоду на укладення договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0009 з ТОВ "ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС".

5. Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю "ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС" () повернути у розпорядження територіальної громади в особі Южноукраїнської міської ради об`єкт комунальної форми власності "Критий ринок", що складається з матеріальних цінностей у кількості 360 одиниць, розташований по вул. Дружби Народів, 19Б, в м. Южноукраїнську Миколаївської області.

6. Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю "ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС" () повернути у розпорядження територіальної громади в особі Южноукраїнської міської ради земельну ділянку з кадастровим номером :04:004:0009 площею 3,1684 га, розташовану по вул. Дружби Народів, 19Б, в м. Южноукраїнську Миколаївської області.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що ним установлено неправомірне використання об`єкту комунальної власності на території м. Южноукраїнська Миколаївської області, яке виникло через незаконну передачу об`єкта комунальної власності та земельної ділянки у користування товариству. З посиланням на норми ст. ст. 203, 326, 626, 632, 759, 1212 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" позов мотивований тим, що незаконна передача об`єкта комунальної власності у користування товариства грубо порушує інтереси держави та територіальної громади, оскільки унеможливлює реалізацію громадою повноважень щодо ефективної та економічно вигідної передачі комунального майна та землі у користування. Зокрема, це майно могло б бути передано в користування іншим особам в передбаченому законом порядку, що в свою чергу розширило б коло осіб, які мали намір брати участь в аукціоні, призвело до отримання міською радою орендної плати та підвищило б ефективність використання майна комунальної власності.

Проте, міською радою, як представницьким органом місцевого самоврядування, при наявності таких порушень, та в порушення інтересів громади прийнято спірні рішення та надано дозвіл на укладення спірних договорів, що спричинило вибуття із користування територіальної громади міста об`єктів комунальної власності - нерухомості та земельної ділянки - без досягнення соціально значущого ефекту - поліпшення таких об`єктів, що було єдиною метою проведення інвестиційного конкурсу.

Окрім того, відповідно до умов Інвестиційного договору замовник має право контролювати строки та якість виконання предмету даного Договору. Водночас, не дивлячись на невиконання товариством умов договору, ні міською радою, ні департаментом не вживались заходи до поновлення порушених інтересів громади.

Також, в порушення вимог ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, Методики розрахунку орендної плати за оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Южноукраїнська та пропорції її розподілу, що затверджена рішенням Южноукраїнської міської ради № 414 від 29.12.2011 (з урахуванням змін внесених рішенням Южноукраїнської міської ради № 1288 від 25.06.2014), оцінка вартості комунального майна - об`єкту "Критий ринок" - перед передачею його у користування на підставі спірного інвестиційного договору, що в дійсності є договором оренди комунального майна, не проводилась.

Відсутність наміру на укладення саме інвестиційного договору та виконання в подальшому його умов підтверджується і бездіяльністю товариства, яке всупереч ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України не забезпечило належне виконання взятих на себе зобов`язань за відповідним договором та лише свідчить про мету отримання у користування ринку та отримання прибутку у вигляді ринкового збору, не маючи на меті виконання його умов - інвестування 15,3 млн грн у розвиток ринку.

Наявність підстав для представництва, прокурор, посилаючись на положення ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", мотивував тим, що за умов допущення порушень з боку відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави є подання позову прокурором. Ураховуючи викладене та оскільки порушення інтересів територіальної громади відбулось внаслідок незаконних дій органу місцевого самоврядування, прокурор звернувся із зазначеним позовом як самостійний позивач в інтересах держави, який виражається в інтересах частини українського народу - членів територіальної громади м. Южноукраїнськ, яка є власником спірного комунального майна.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2019, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/2163/19 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою від 28.10.2019 позовну заяву Керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області №35/5-1217 вих 19 від 18.10.2019 разом з доданими документами судом повернуто заявнику.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 задоволено апеляційну скаргу заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави, ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.10.2019 у справі №915/2163/19 про повернення позовної заяви скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

13.01.2021 Господарським судом Миколаївської області справу надіслано до апеляційної інстанції.

Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 20.01.2021 виправив допущену в постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 у справі №915/2163/19 описку, ухвалив в абзаці 5 сторінки 9 та абзаці 2 резолютивної частини постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 у справі №915/2163/19 замість помилкового зазначення "Господарський суд Одеської області", вважати вірним "Господарський суд Миколаївської області".

Справа надійшла на адресу Господарського суду Миколаївської області 28.01.2021.

Ухвалою суду від 04.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 01 березня 2021 року об 11:30 год., встановлено сторонам процесуальний строк для подання заяв по суті справи.

24.02.2021 від Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву № 303 від 22.01.2021, яким відповідач 2 проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в повному обсязі.

Заперечення обґрунтовано посиланням на норми ст. 203, 215, 1212 Цивільного кодексу України, ст. 42 Господарського кодексу України, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. 1, 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність», Положення про здійснення інвестиційної діяльності у м. Южноукраїнську, що затвердженого рішенням ЮМР від 23.03.2017 №564 та мотивовано тим, що на виконання рішення Южноукраїнської міської ради (далі за тексом - ЮМР) від 23.03.2017 № 566 між управлінням житлово-комунального господарства (на дату укладення договору), а в даний час ДІМГ ЮМР, та Інвестором укладено інвестиційний договір щодо реалізації інвестиційного проекту «Реконструкція та розбудова об`єкту «Критий ринок», затверджений рішенням Южноукраїнської міської ради від 27.06.2017 № 650.

Метою Інвестиційного проекту «Реконструкція та розбудова об`єкту «Критий ринок» є зацікавлення Інвестора вкладати кошти в розвиток об`єкту «Критий ринок», а засобами досягнення вказаної мети, перш за все: відновлення існуючого стану основних засобів та впорядкування його торгівельних рядів на внутрішньому дворі для сприяння зменшення обсягів стихійної торгівлі на прилеглій до ринку території.

Твердження позивача про не виконання Інвестором умов договору, спростовуються, оскільки Звітом про хід реалізації Інвестиційного проекту, який є додатком до рішення ЮМР від 23.08.2018 № 1226, навіть при акцентуванні уваги про надходження інформації від Інвестора з порушенням строків та не в повному обсязі, не спростовує здійснених інвестиційних вкладень в сумі 1550,47 тис. грн.

Посилаючись на практику Верховного Суду відповідач 2 зазначає, що набуття майна в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

25.02.2021 від Южноукраїнської міської ради до суду надійшла заява про сплив строку позовної давності щодо частини заявлених позовних вимог №21/02-34/515 від 22.02.2021, в якій відповідач 3 просить суд застосувати сплив позовної давності стосовно позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Южноукраїнської міської ради №650 від 27.04.2017, яким затверджено інвестиційний договір щодо реалізації «Інвестиційного проекту «Реконструкція та розбудова об`єкту «Критий ринок» від 26.04.2017.

В обґрунтування зазначає, що керівник Первомайської місцевої прокуратури звернувся до суд із вимогою про визнання незаконним та скасування акту органу місцевого самоврядування - рішення Южноукраїнської міської ради №650 від 27.04.2017, тобто, суб`єкт владних повноважень керівник Первомайської місцевої прокуратури, оскаржив рішення іншого суб`єкта владних повноважень Южноукраїнської міської ради Миколаївської області.

Процесуальні строки для оскарження рішень суб`єктів владних повноважень визначені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України,

Абзацом 2 ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право па пред`явлення визначених законом вимог.

Оскаржуване керівником Первомайської місцевої прокуратури рішення №650 прийняте Южноукраїнською міською радою 27.04.2017.

Оскільки для прокуратури, як суб`єкта владних повноважень встановлено тримісячний строк для звернення до суду, то строк позовної давності за позовом керівника Первомайської місцевої прокуратури до Южноукраїнської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення міської ради №650 від 27.04.2017 сплив 25.07.2017.

Керівником Первомайської місцевої прокуратури позовну заяву про скасування рішення Южноукраїнської міської ради № 650 від 27.04.2017 подано лише 18.10.2019, тобто більш ніж через два роки після спливу строку позовної давності. До позовної заяви керівника Первомайської місцевої прокуратури не додано заяви про поновлення процесуальних строків для звернення до суду, не наведено обгрунтованих підстав для поновлення такого пропущеного строку.

25.02.2021 від Южноукраїнської міської ради до суду надійшла заява про сплив строку позовної давності щодо частини заявлених позовних вимог №21/02-34/523 від 22.02.2021, в якій відповідач 3 просить суд застосувати сплив позовної давності стосовно позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Южноукраїнської міської ради №734 від 25.05.2017, яким надано згоду на укладення договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0009 з Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС".

В обґрунтування зазначає, що керівник Первомайської місцевої прокуратури звернувся до суд із вимогою про визнання незаконним та скасування акту органу місцевого самоврядування - рішення Южноукраїнської міської ради №734 від 25.05.2017, тобто, суб`єкт владних повноважень керівник Первомайської місцевої прокуратури, оскаржив рішення іншого суб`єкта владних повноважень Южноукраїнської міської ради Миколаївської області.

Процесуальні строки для оскарження рішень суб`єктів владних повноважень визначені ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України,

Абзацом 2 ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право па пред`явлення визначених законом вимог.

Оскаржуване керівником Первомайської місцевої прокуратури рішення №734 прийняте Южноукраїнською міською радою 25.05.2017.

Оскільки для прокуратури, як суб`єкта владних повноважень встановлено тримісячний строк для звернення до суду, то строк позовної давності за позовом керівника Первомайської місцевої прокуратури до Южноукраїнської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення міської ради №734 від 25.05.2017 сплив 26.08.2017.

Керівником Первомайської місцевої прокуратури позовну заяву про скасування рішення Южноукраїнської міської ради №734 від 25.05.2017подано лише 18.10.2019, тобто більш ніж через два роки після спливу строку позовної давності. До позовної заяви керівника Первомайської місцевої прокуратури не додано заяви про поновлення процесуальних строків для звернення до суду, не наведено обґрунтованих підстав для поновлення такого пропущеного строку.

25.02.2021 від Южноукраїнської міської ради надійшов відзив №21/02-34/516 від 25.02.2021 на позовну заяву в якому відповідач 3 проти позовних вимог заперечує, вважає, що у прокурора відсутні правові підстави для звернення до суду із позовом та просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на підстави, аналогічні викладеним у відзиві Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради за вих. № 303 від 22.01.2021.

Крім того, відповідачем 3 зазначено, що результати інвестиційного конкурсу, на підставі яких Южноукраїнською міською радою прийнято оспорювані рішення станом на 22.02.2021 є чинними, ніким не оспорені, відсутні докази, якими б підтверджувалось порушення конкурсною комісією умов такого Інвестиційного конкурсу.

Отже, на думку відповідача у керівника Первомайської місцевої прокуратури відсутні правові підстави ствержувати, що конкурсною комісією допущено порушення під час проведення інвестиційного конкурсу.

Також відповідач 3, посилаючись на норми ст. 129, 131-1 Конституції України, ст. 53 ГПК України, вважає, що у прокурора відсутні правові підстави для звернення до суду із вказаним позовом.

25.02.2021 відповідачем 3 подано до господарського суду заяву №21/02-34/524 від 22.02.2021 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунального підприємства «Критий ринок м. Южноукраїнська» (, 55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 19Б).

25.02.2021 від Южноукраїнської міської ради до суду надійшла заява № 21/02-34/525 від 22.02.2021 про залишення позову без розгляду, якою відповідач 3 зазначає, що з дати винесення судом ухвали про відкриття провадження поданій справі (з 04.02.2021) Южноукраїнська міська рада Миколаївської області набула статусу Позивача у справі, тому на підставі п.5 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України. користуючись набутим в силу закону статусом позивача у даній справі, Южноукраїнська міська рада Миколаївської області просить залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвалою від 29.03.2021 судом відмовлено у задоволенні заяви Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 22.02.2021 №21/02-34/525 про залишення позову без розгляду.

26.02.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Інвест Сервіс" на адресу суду надійшов відзив, яким відповідач 1 проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заперечення обґрунтовано тим, що рішенням Южноукраїнської міської ради № 566 від 23.03.2017 року (зазначене рішення не скасовано та не оскаржується), затверджено Інвестиційний проект «Реконструкція та розбудова об`єкту «Критий ринок».

Вказаним рішенням затверджено умови майбутнього Інвестиційного договору, які й знайшли своє відображення в ньому.

Відповідно до зазначеного рішення в розділі «IV. План-графік реалізації проекту» вказано, що «Передача в управління (користування) об`єкта «Критий ринок» інвестору на строк 15 років з встановленням плати за користування вказаним вище майном недостаючі кошти для утримання 3 штатних одиниць КП «Критий ринок м. Южноукраїнськ» або до 15 тис. гри. в місяць (плата може переглядатись).»

Отже, ще до укладання Інвестиційного договору, держава, в особі Южноукраїнської міської ради, вказала що плата в розмірі 15 тис. гри. в місяць необхідна для утримання 3 штатних одиниць КП «Критий ринок м. Южноукраїнськ», тобто досягнення соціальної мети спрямованої на забезпечення трьох працівників роботою.

Згідно розділу «V. Очікувані результати проекту», в результаті реалізації проекту буде збережено робочі місця працівників, які працювали в КП «Критий ринок м. Южноукраїнська», інвестор гарантуватиме створення близько 100 нових робочих місць (наймані працівники інвестора, працівники задіяні в розбудові ринку та нові торговельні місця).

Отже, Інвестиційний договір несе соціальне навантаження, що не притаманне договорам оренди.

Крім того, зазначеним рішення міської ради визначено основні критерії визначення інвестора: 1. Найкращі умови використання об`єкту інвестування «Критий ринок». 2. Інвестор вкладатиме достатні кошти для відновлення занедбаного стану основних засобів об`єкту «Критий ринок». 3. Найбільш вигідна та надійна схема реалізації інвестиційного проекту. 4. Відповідність заявки та пропозиції основним умовам інвестиційного конкурсу. 5. Дотримання вимог експлуатації об`єкту, в т. ч. екологічних, санітарно-епідеміологічних, протипожежних норм, вимог Стратегії сталого розвитку «Україна 2020». б. Збереження робочих місць, безпечних умов праці та створення нових робочих місць. 7. Ліквідація основного середовища розростання несанкціонованої (стихійної) торгівлі.

Зі змісту Інвестиційний проекту та спірного договору вбачається, що в якості інвестиційного внеску Южноукраїнська міська рада від імені якої діє управління житлово-комунального господарства та будівництва ЮМР надає у користування терміном на 15 років нерухоме майно «Критий ринок» та зобов`язується інвестувати грошові кошти розмірі 3150 тис. грн за це громада міста Южноукраїнська отримує нерухоме майно після реконструкції, новий торговельний майданчик «Привокзальний ринок», новий заїзд на «Критий ринок» з республіканської автодороги, нові місця для паркування транспортних засобів, які залишаться у власності територіальної громади міста Южноукраїнська.

З іншого боку, Інвестор, у разі належного виконання умов договору, отримує можливість здійснити ринкову забудову вільної території об`єкту «Критий ринок» вздовж республіканської автодороги площею в 1,3 га, з подальшим упорядкуванням права власності на новозбудовані об`єкти та земельних відносин.

Крім того, громада міста Южноукраїнська отримує близько 100 нових робочих місць (наймані працівники інвестора, працівники задіяні в розбудові ринку та нові торговельні місця). Згідно повідомлення про прийняття працівника на роботу від 31.05.2017, 20.06.2017 та 23.06.2017, згідно Податкового розрахунку сум доходу. нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ) відповідачем, на виконання Інвестиційного договору у 2 кварталі 2017 року прийнято на роботу 23 працівника.

Підтвердженням дійсності намірів сторін за договором виконання саме інвестиційної діяльності є укладання додаткових угод від 27.06.2017 та 25.04.2018, згідно яких уточнюються кроки сторін по реалізації спільного інвестиційного проекту.

Отже, сторони за договором у відповідності до вимог ст.203 ЦК України, уклали правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

У відповідності до ч.1 рішення Южноукраїиської міської ради, надано згоду на укладання договору оренди землі ТОВ "ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС" під розміщення та обслуговування нежитлової будівлі «Критий ринок» та інші ринкові інфраструктури на вулиці Дружби Народів, 19-Б у місті Южноукраїнську, кадастровий номер земельної ділянки :04:004:0009 терміном на 15 років.

За такого та враховуючи передання пунктом 1.1. Інвестиційного договору об`єкту інвестування, який складається з нерухомого майна, право користування земельною ділянкою переходить до нового користувача, тобто відповідача 1, без проведення аукціону.

Отже, на думку відповідача, Южноукраїнська міська рада діяла в межах компетенції та у відповідності до вимог Земельного кодексу України приймаючи рішення №734 від 25.05.2017 та надаючи згоду на укладання договору оренди земельної ділянки від 13.06.2017, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Також відповідач 1 зазначає, що згідно рішення виконавчого комітету, затверджено рішення Конкурсної комісії з проведення інвестиційного конкурсу в місті Южноукраїнську. створеної рішенням Южноукраїнської міської ради від 23.03.2017 № 564, про визначення переможцем конкурсу щодо реалізації Інвестиційного проекту «Реконструкція та розбудова об`єкта «Критий ринок», затвердженого рішенням Южноукраїнської міської ради від 23.03.2017 № 566, товариство з обмеженою відповідальністю "ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС", код ЄДРПОУ - 40851385, юридична адреса: м. Київ, вул. Пушкінська, 21, н/п № 2, зазначене рішення є дійсним та не оскаржується.

01.03.2021 судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання у справі на 29 березня 2021 року об 11:00 год.

04.06.2021 на адресу суду надійшла відповідь прокурора на відзив на позовну заяву Департаменту інфраструктури міського господарства міської ради від 22.02.2021.

Прокурор просить суд позовні вимоги заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури в інтересах держави до ТОВ «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС», Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради, Южноукраїнської міської ради про визнання незаконними та скасування рішень міської ради, визнання недійсними інвестиційного договору та договору оренди земельної ділянки, повернення майна та земельної ділянки задовольнити в повному обсязі.

Зокрема прокурором зазначено наступне:

1) спірний Інвестиційний договір було укладено з порушенням вимог ст. 632, ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 180, ч. ч. 1, 3 ст. 326 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 1, ч. 7 ст. 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність», ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 10, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, п. п. 6.1, 7.1, 7.2, 7.22, 8.26 Положення про залучення інвесторів до інвестиційної діяльності у м. Южноукраїнську, затвердженого рішенням Южноукраїнської міської ради №564 від 23.03.2017, п. п. 3.2, 3.4 розділу 3 Умов проведення інвестиційного конкурсу щодо реалізації інвестиційного проекту «Реконструкція та розбудова об`єкту «Критий ринок», затверджених рішенням міської ради №566 від 23.03.2017, що зумовлює його недійсність в силу приписів ст. ст. 203, 215 ЦК України. Стверджувана Департаментом наявність чи відсутність обставини затвердження Інвестиційного договору рішенням Южноукраїнської міської ради №650 від 27.06.2017, яка, до речі, мала місце після його фактичного укладення відповідачем 2, жодним чином не впливає і не може вплинути на факт недійсності такого правочину через порушення вказаних вище норм законів та локальних нормативно-правових актів;

2) посилання відповідача 2 на не відповідність обставинам справи та нормам чинного законодавства доводів прокурора щодо відсутності у ТОВ «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» фінансової спроможності здійснювати інвестиційну діяльність не витримують жодної критики.

Зокрема, всупереч вимогам п. п. 6.1, 7.1, 7.2, 7.22 Положення про залучення інвесторів до інвестиційної діяльності у м. Южноукраїнську та п. п. 3.4 розділу 3 Умов проведення інвестиційного конкурсу ТОВ «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» при поданні конкурсної пропозиції не було підтверджено фінансової спроможності здійснити інвестування у об`єкт «Критий ринок».

Натомість, товариством до змісту конкурсної пропозиції було додано документи, що підтверджують збитковість його діяльності, а саме: довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04.04.2017 про поточний стан рахунку, копії фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва за 2016 рік та дані ЄДРПОУ, згідно яких фінансовий результат діяльності підприємства за 2016 рік призвів до зменшення його активів з 1 тис грн до 850 грн.

У судовій практиці Верховного Суду збитковість господарської діяльності суворо пов`язується із досягненням мети такої діяльності -економічного ефекту.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 у справі №826/10852/15 наголосив на відсутності економічного ефекту в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат суб`єкта та зменшення об`єкту його оподаткування (наявного доходу, активів) без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження "їхньої вартості.

Посилання ж Департаменту у цьому контексті на правову позицію, викладену в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15.12.2011 у справі №К-35575/09, не спростовує вказаних вище доводів та стосується окремої господарської операції, а не діяльності суб`єкта підприємництва загалом.

Діяльність ТОВ «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» упродовж 2016 року, який передував проведенню інвестиційного конкурсу, була збитковою, що підтверджується доданими товариством до пропозиції документами.

Поданими ТОВ «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» для участі у конкурсі документами такої спроможності не підтверджено, що повинно було мати своїм наслідком відхилення його пропозиції, чого Департаментом в порушення вимог чинного законодавства зроблено не було;

3) не відповідає дійсності посилання відповідача 2 на обставину наявності саме інвестиційних вкладень з боку товариства у об`єкт інвестування, яким Департамент нібито обґрунтовує наявність у сторін волевиявлення на укладення саме інвестиційного договору (відсутність удаваності правочину).

Інвестиціями, в силу приписів ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність», є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) та/або досягається соціальний та екологічний ефект.

При цьому, основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода) (ч. 1 ст. 9 такого Закону).

Згідно звіту про хід реалізації Інвестиційного проекту, що є додатком до рішення міської ради №1226 від 23.08.2018, товариством начебто здійснено інвестування у об`єкт розбудови «Критий ринок» на суму 1 051,27 грн (іншу частину профінансовано Департаментом).

Разом з тим, жоден із профінансованих товариством видатків не віднесений до визначених Інвестиційним договором, а є лише видатками поточної діяльності об`єкту комунальної власності.

За даними інформації про хід реалізації протягом двох років Інвестиційного проекту «Реконструкція та розбудова об`єкту «Критий ринок», що є додатком до рішення міської ради №1704 від 03.10.2019, виконання Інвестиційного договору склало 1,6% від запланованої суми (рішення міської ради №1704 від 03.10.2019 з відповідною інформацією додаються).

Вказане свідчить про намір товариства укласти Інвестиційний договір лише з метою отримання у користування ринку та отримання прибутку у вигляді ринкового збору, не маючи на меті виконання його умов -інвестування 15,3 млн грн у розвиток ринку, про що і зазначалось у позові прокурора;

4) необґрунтованими є посилання відповідача 2 на відсутність правових підстав для застосування положень ст. 1212 ЦК України задля повернення спірного майна (майнового комплексу та земельної ділянки).

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Саме такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18 та від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, зокрема у разі визнання відповідного правочину недійсним (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15).

Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення, а тому, відповідно до ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За таких обставин, у разі, коли предметом спору у справі є недійсність договору, такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, що, з метою забезпечення ефективного захисту порушеного права, дає правові підстави для подання у змісті однієї позовної заяви додаткової позовної вимоги про повернення майна на підставі правової конструкції ст. 1212 ЦК України.

09.03.2021 на адресу суду надійшла відповідь прокурора на відзив на позовну заяву Южноукраїнської міської ради.

Прокурор вважає позовні вимоги обґрунтованими та законними та просить позов задовольнити у повному обсязі.

Заперечення прокурора доводів відповідача 3 аналогічні запереченням тверджень відповідача 2.

Також прокурор, посилаючись на норми ст. 235 Цивільного кодексу України, зазначає, що предметом дослідження у даній справі є обставина укладення Інвестиційного договору як удаваного правочину, що має на маті приховати вчинення між сторонами - Департаментом інфраструктури міського господарства та ТОВ «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» - іншого правочину, яким є договір оренди комунального майна.

Принцип ефективного способу захисту порушених прав не вимагає визнання недійсними результатів інвестиційного конкурсу, оскільки сам по собі такий конкурс не мав юридичного втілення через укладення удаваного правочину, що за своєю суттю не являється інвестиційним договором.

Крім того, щодо правильності визначення місцевою прокуратурою сторін у справі прокурор зазначає, що порушення інтересів територіальної громади м. Южноукраїнська органом її представництва - Южноукраїнською міською радою - в силу норм ст. ст. 15, 16, 21, 238 ЦК України, ст. 45 ГПК України дає підстави констатувати обставину відсутності органу, уповноваженого на захист відповідних інтересів.

У рішенні ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного королівства» суд наголосив, що засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Подання позову прокурором за умов допущення порушень з боку відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави.

У такому випадку прокурор виступає як єдиний можливий суб`єкт звернення до суду, забезпечуючи європейський принцип рівності сторін у процесі шляхом здійснення представництва інтересів держави у суді та усунення виниклої невигідності у становищі між сторонами правовідносин.

Аналогічну позицію підтримано у постановах Великої Палати Верховного суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц і від 12.03.2019 у справі №903/456/18 та постановах Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №916/749/17, від 25.04.2018 у справі №904/5974/16 та від 12.02.2019 у справі №911/414/18, від 15.10.2019 у справі №810/3894/17, від 21.06.2018 у справі №824/3129/14-а, від 26.11.2019 у справі №183/6195/17, від 21.08.2019 у справі №1304/8585/12, де прокурор виступав позивачем, представляючи інтереси територіальної громади, порушені органом місцевого самоврядування.

До того ж, обставина відсутності у даній справі суб`єкту владних повноважень, якому належить здійснювати захист інтересів держави, та, відповідно, правомірності звернення прокурором з даним позовом у якості самостійного позивача вже була предметом апеляційного розгляду та постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 повністю підтверджено наявність у прокурора правових підстав для звернення до суду з цим позовом у якості самостійного позивача, а отже спростовано необхідність залучення у цій якості міської ради.

09.03.2021 на адресу суду надійшли заперечення прокурора на заяву Южноукраїнської міської ради про сплив позовної давності від 22.02.2021.

Прокурор просить відмовити у задоволені заяви.

Заперечення обґрунтовано посиланням на те, що спірна правовідносини виникли внаслідок прийняття Южноукраїнськю міською радою рішень індивідуальної дії щодо затвердження інвестиційного договору, за яким між Департаментом інфраструктури міського господарства міської ради, що діяв у господарських відносинах від імені відповідача 3 як його структурний підрозділ, та ТОВ «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» виникли господарські відносини, а також і результаті надання відповідачем 2 згоди на укоадення договору оренди землі - тобто внаслідок реалізації міською радою повноважень власника комунального майна та земельної ділянки - то вони являються спором про право і не є публічно-правовими, отже їх захист належить здійснювати в порядку господарського судочинства, а тому до даного спору не застосовуються строкові обмеження для звернення до адміністративного суду.

15.03.2021 прокурором подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву представника ТОВ «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» від 26.02.2021.

Прокурор просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилаючись на норми ст.ст. 16, 21. 203, 215, 759, 760, 762, 765, 776 ЦК України, ст. 152, 153 Земельного кодексу України, ст. 2, 13, 18, 181 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» прокурор зазначає наступне:

1) спірний Інвестиційний договір за своєю правовою природою являється договором оренди комунального майна, а тому при вирішені питання про визнання його недійсним, в силу приписів ч. 2 ст. 235 ЦК України, мають застосовуватись правові норми, що регулюють вчинення саме такого виду правочинів;

2) рішенням міської ради №734 від 25.05.2017 надано згоду на укладення договору оренди землі на виконання фактично недійсного Інвестиційного договору, що згідно норм ст. ст. 16, 21 ЦК України, ст. 152, 153 ЗК України, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» слугує підставою для визнання такого рішення незаконним і його скасування;

3) рішення міської ради №650 від 27.06.2017, яким затверджено Інвестиційний договір, прийнято з порушенням приписів зазначених вище норм, що зумовлює наявність правових підстав для визнання його незаконним та скасування в судовому порядку;

4) у разі, коли предметом спору у справі є недійсність договору, такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, що з метою забезпечення ефективного захисту порушеного права, дає підстави для заявлення позовної вимоги про повернення майна на підставі ст. 1212 ЦК України;

5) на підтвердження обґрунтування судових витрат представником відповідача 1 надано суду виписку з рахунку від 26.02.2021, втім, з такого документу не можливо встановити ані справу, у якій здійснюється надання правничої допомоги, ані підстави визначення та спосіб розрахунку розміру понесених витрат в сумі 10000,00 грн.

23.03.2021 представником відповідача подано до суду заяву про приєднання документів до матеріалів справи копії договору про надання правової допомоги №К-21/0202-01 від 02.02.2021 та копії акту №001 від 01.03.2021.

Ухвалою суду від 29.03.2021 задоволено заяву Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 22.02.2021 №21/02-34/524, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - комунальне підприємство "Критий ринок м. Южноукраїнська" (, 55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби народів, 19Б), встановлено прокурору 5-денний строк з дня отримання даної ухвали для надання суду доказів надіслання третій особі копії позовної заяви з доданими до неї документами, запропоновано третій особі - КП "Критий ринок м. Южноукраїнська" подати до суду пояснення щодо позовних вимог, які мають відповідати вимогам ч. ч. 3-7 ст. 165 та ст. 168 ГПК України, в 5-денний строк з дня отримання позовної заяви.

29.03.2021 судом постановлено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладення розгляду справи на 27.04.2021 об 11.00 год.

27.04.2021 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення розгляду справи по суті на 25.05.2021 об 11:00 год.

25.05.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 08.06.2021 об 11:30 год.

Під час розгляду справи по суті прокурор підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, відповідях на відзиви та просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача 1 позовні вимоги під час розгляду справи по суті заперечував з підстав, викладених у відзиві, просив суд відмовити у задоволені позову повністю.

08.06.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

Рішенням Южноукраїнської міської ради №565 від 23.03.2017 затверджено перелік об`єктів інвестування, до п. п. 1, 4 якого включено об`єкт комунальної форми власності «Критий ринок», розташований за адресою вул. Дружби Народів, 19Б, в м. Южноукраїнську, та земельну ділянку площею 0,5 га, розташовану по вул. Дружби Народів у м. Южноукраїнську між об`єктом «Критий ринок» та виробничо-адміністративною будівлею «Чайка».

Рішенням міської ради №566 від 23.03.2017 затверджено Інвестиційний проект «Реконструкція та розбудова об`єкту «Критий ринок», зобов`язано комісію з проведення інвестиційного конкурсу у м. Южноукраїнськ в термін до 19.04.2017 провести інвестиційний конкурс із визначення кращої пропозиції щодо об`єкту інвестування та передано управлінню житлово-комунального господарства та будівництва міської ради повноваження на укладення договору з переможцем інвестиційного конкурсу.

Відповідно до п.7.1., 7.2. Положення про здійснення інвестиційної діяльності у місті Южноукраїнську, затвердженого рішенням Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №564 від 23.03.2017, проведення інвестиційного конкурсу здійснюється за наявністю не менше як двох учасників; при наявності одного учасника, у разі відповідності його пропозиції кваліфікаційним вимогам, за рішенням конкурсної комісії його може бути визначено переможцем конкурсу.

Виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради 31.03.2017 у місцевій газеті «Контакт» будо оприлюднено оголошення про проведення інвестиційного конкурсу за вказаним вище проектом, зокрема, характеристики об`єктів інвестування та орієнтовний план реалізації проекту, якими передбачались умови і строки здійснення інвестування переможцем конкурсу в об`єкт «Критий ринок» коштів розмірі 15350 тис. грн.

Для участі в конкурсі заяву 12.04.2017 подано одним учасником - товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС».

Конкурсною комісією з проведення інвестиційного конкурсу 21.04.2017 здійснено відкриття та розгляд поданої заяви та прийнято рішення про визнання товариства переможцем конкурсу, що оформлено протоколом конкурсної комісії №2 (т.1, а.с.82).

На виконання цього рішення 26.04.2017 між ТОВ «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» та управлінням житлово-комунального господарства та будівництва Южноукраїнської міської ради (в подальшому реорганізовано у департамент інфраструктури міського господарства) укладено Інвестиційний договір щодо реалізації Інвестиційного проекту «Реконструкція та розбудова об`єкту «Критий ринок» (далі - Договір), який затверджено рішенням міської ради №650 від 27.06.2017 (т.1, а.с.92-119).

За п. п. 1.1, 1.4 цього договору товариство отримало у користування терміном на 15 років об`єкт комунальної форми власності «Критий ринок» та прийняло обов`язок здійснити фінансування робіт по реконструкції та розбудові цього об`єкту в порядку, визначеному договором, на суму 15350 тис. грн.

Пунктами 1.3, 3.2 Договору сторони узгодили право ТОВ «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» отримати на праві оренди строком на 15 років земельну ділянку площею 3,1684 га під об`єктом інвестування «Критий ринок», розташовану по вул. Дружби Народів, 19Б, в м. Южноукраїнськ, та земельну ділянку площею 0,5 га, розташовану по вул. Дружби Народів у м. Южноукраїнськ між об`єктом «Критий ринок» та виробничо-адміністративною будівлею «Чайка».

Рішенням Южноукраїнської міської ради №734 від 25.05.2017 погоджено укладення радою договору оренди землі з товариством, на підставі якого 13.06.2017 між міською радою та ТОВ «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0009 площею 3,1684 га, розташованої по вул. Дружби Народів, 19Б, в м. Южноукраїнську. Відомості про право оренди товариства 13.06.2017 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №20926313.

В подальшому додатковою угодою від 27.06.2017, що затверджена рішенням міської ради №780 від 13.07.2017, та угодою від 25.04.2018 до Договору внесено зміни в частині визначення переліку робіт, що підлягали виконанню інвестором за умовами договору та збільшено обов`язки замовника за договором (т.1. а.с.126-129).

Звертаючись до суду в інтересах держави прокурор вважає, що рішення Южноукраїнської міської ради №650 від 27.06.2017, яким затверджено укладений інвестиційний договір, рішення №734 від 25.05.2017 про надання згоди на укладення договору оренди землі і №780 від 13.07.2017 про затвердження додаткової угоди підлягають визнанню незаконними та скасуванню, а інвестиційний договір і додаткові угоди до нього від 27.06.2017 та 25.04.2018 та договір оренди земельної ділянки -визнанню недійсними.

Оцінюючи доводи прокурора, господарський суд виходить з того, що як витікає зі змісту позову та пояснень прокурора в судових засіданнях, основними позовними вимогами в розумінні положень ст. 173 ГПК України в цій справі є вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Южноукраїнської міської ради №650 від 27.04.2017, яким затверджено інвестиційний договір щодо реалізації Інвестиційного проекту «Реконструкція та розбудова об`єкту «Критий ринок» від 26.04.2017 та визнання недійсним інвестиційного договору щодо реалізації Інвестиційного проекту «Реконструкція та розбудова об`єкту «Критий ринок» від 26.04.2017, укладений між управлінням житлово-комунального господарства (департаментом інфраструктури міського господарства) Южноукраїнської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» () та додаткових угод від 27.06.2017 та 25.04.2018.

Саме від встановлення судом факту незаконності наведеного рішення та удаваності інвестиційного договору залежить задоволення решти позовних вимог, які, таким чином, в процесі обґрунтування цього рішення вважаються судом похідними.

Позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення Южноукраїнської міської ради №650 від 27.04.2017, яким затверджено інвестиційний договір щодо реалізації Інвестиційного проекту «Реконструкція та розбудова об`єкту «Критий ринок» від 26.04.2017 господарським судом відхиляються з таких міркувань.

Відповідно до ст. 140 Конституції України, місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; органи самоорганізації населення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до п. 4 рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 по справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), в Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Верховним Судом в постанові від 24 липня 2019 року у справі №182/2428/16-а(2-а/0182/102/2016) висловлено правову позицію, що визначальною особливістю нормативного акта є його спрямованість на врегулювання відносин множинної кількості суб`єктів відповідних правовідносин - двох чи більше учасників певного виду відносин. Тобто об`єктом правового регулювання є встановлення загальних правил поведінки між декількома суб`єктами, що беруть на себе права чи обов`язки, що призводить до виникнення, зміни чи припинення відповідних правовідносин. Адресата юридичних приписів нормативного акта неможливо чітко ідентифікувати, оскільки ним потенційно може бути кожна особа, що зацікавлена у реалізації свого суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу.

Тим часом ненормативні акти мають своїм предметом вплив на чітко визначеного суб`єкта права, якому надаються певні права або на якого покладається певні обов`язки. І об`єктом правового регулювання тут виступає потреба закріплення певної суб`єктивної волі щодо конкретної особи, що зумовлює виникнення певних змін у правовому статусі цієї особи. Тож адресат юридичних приписів ненормативного акта завжди чітко визначений, і залежно від обставин, ініціатором його видання може бути як адресат, так і видавник відповідного акта.

Тобто співвідношення між нормативними актами та ненормативними визначається, зважаючи на мету їхнього видання: ненормативний акт є актом реалізації норм права, який видається тільки задля розв`язання певної ситуації за індивідуально-визначених обставин та умов, тоді як нормативні акти містять приписи права, що стосуються прав та інтересів невизначеного кола суб`єктів, і яке реалізуються без темпоральних обмежень.

Таким чином, спірне рішення Южноукраїнської міської ради №650 є ненормативним актом органу місцевого самоврядування та може бути визнано незаконним та скасоване в судовому порядку.

При цьому, господарський суд відзначає, що статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів судом може бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування визнаються незаконними в судовому порядку з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України.

Посилання прокурора в цій частині на порушення відповідачем умов Положення про здійснення інвестиційної діяльності у м. Южноукраїнську та Умов проведення інвестиційного конкурсу, не відповідають наведеним вище положенням ч. 1 ст. 21 ЦК України та ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки ці документи не містять ознак актів цивільного законодавства.

Крім того, ці твердження не можуть бути покладені в основу судового рішення враховуючи узагальнений (абстрактний) характер термінів, вжитих в положеннях п.п. 7.1., 7.2., та п. 3.4. Умов проведення інвестиційного конкурсу.

Зокрема термінів: «кваліфікаційні вимоги» та «належне фінансування інвестиційної діяльності», яким не надається ані змістовного ані кількісного визначення.

Отже рішення органу місцевого самоврядування не може бути скасовано в судовому порядку з підстав наявності обставин, наприклад, недоцільності, наявності недоліків розсуду, якщо наявність цих обставини окремо або в сукупності прямо або опосередковано не суперечить тим чи іншим положенням чинного законодавства.

Прокурором в якості підстав незаконності рішення Южноукраїнської міської ради №650 наведено міркування, які в цілому зводяться до висновку щодо недоцільності вибору саме цього інвестора (тобто до твердження, що кандидатура цієї особи не є достатньо прийнятною для виконання завдань інвестиційного договору), що не може бути підставою для скасування відповідного рішення.

Загалом, орган місцевого самоврядування, виходячи з повноважень закріплених в Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» (зокрема, ч. 2 ст. 2, ст. 4, ст. 10, ст.ст. 25, 26), при прийнятті своїх рішень має право виходити з власного (колективного) уявлення про мету прийняття кожного конкретного рішення, його значення, ризики та користь для громади.

Недоліки такого розсуду з точки зору іншої особи не можуть бути підставою для визнання відповідного рішення незаконним.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 30.07.2020 у справі 826/10085/16-а, від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справа №461/2579/17, від 20.03.2018 у справі №820/4554/17, від. 03.04.2018 у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 справа №826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Отже, прийняття рішення конкурсною комісією про визначення переможця та прийняття рішення виконавчим комітетом ІОжноукраїиської міської ради про визначення переможця конкурсу є їх дискреційними повноваженнями, адже ґрунтуються на власній суб`єктивній оцінці якості наданих документів та без законодавчо визначених критеріїв для прийняття того чи іншого рішення.

Враховуючи наведене, господарський суд не знаходить в твердженнях прокурора, які стосуються незаконності рішення Южноукраїнської міської ради №650, ознак такої незаконності, визначених положеннями ч. 1 ст. 21 ЦК України, ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а отже з урахуванням наведених міркувань, підстав для його скасування немає.

Рівною мірою ці міркування відносяться і до позовних вимог прокурора в частині доводів на користь недійсності інвестиційного договору, оскільки визначення умов ведення інвестиційної діяльності в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці відноситься до компетенції органу місцевого самоврядування та визначаються ним на власний розсуд.

Отже, за відсутності у договорі ознак недійсності, визначених Законом, твердження прокурора про наявність тих чи інших недоліків його положень не можуть бути підставою для визнання цього договору недійсним.

З позовної заяви та відповіді на відзив (т. 3, а.с. 217) вбачається, що твердження прокурора в частині недійсності інвестиційного договору витікають з висновку про його удаваність.

Господарський суд надає таку правову оцінку доводам прокурора в цій частині.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частинами першою, третьою статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Виконання господарського зобов`язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов`язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов`язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

З аналізу статей 202, 203, 235 ЦК України вбачається, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, тобто на набуття зміну або припинення відповідних прав та обов`язків, що обумовлені цим правочином. Вчинення сторонами правочину для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, не визначено підставою для визнання його недійсним. Однак удаваний правочин може бути визнаний недійсним, зокрема, у разі його невідповідності вимогам законодавства, яке регулює правовідносини щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону визначені параграфом 2 глави 16 ЦК України.

Так, у статті 235 ЦК України передбачено правові наслідки удаваного правочину.

Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин за своєю формою прикриває реальний правочин.

Ознакою удаваного правочину є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі для обох учасників.

Для вчинення удаваного правочину необхідна спільна мета двох сторін приховати інший правочин, який бажають вчинити обидві сторони та настання відповідних результатів. Таким чином, обов`язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин ніж ті, щодо яких його було оформлено.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі № 916/933/17.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Предметом спору в цій частині є вимога прокурора про визнання недійсним інвестиційного договору, який на думку останнього не спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним, а має ознаки правочину, спрямованого на передання в оренду нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (у редакції, чинній на момент укладання Договору) інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

Інвестиційною діяльністю, згідно із статтею 2 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (у редакції, чинній на момент укладання Договору), є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

За змістом статті 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" (в редакції чинній на час укладення спірного договору) об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права.

Частиною п`ятою статті 7 вказаного Закону інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

За змістом зазначених норм, отримання прибутку інвестором, досягається саме внаслідок володіння, користування і розпорядження об`єктами та результатами інвестицій.

З викладеного вбачається, що інвестиційні правовідносини є різновидом господарських правовідносин, які виникають між суб`єктами інвестиційної діяльності (інвесторами та іншими учасниками) щодо підготовки, реалізації інвестицій, відшкодування витрачених коштів та отримання прибутку від такої діяльності.

При цьому основним способом реалізації інвестицій є інвестиційна діяльність, яка полягає у практичних організованих діях відповідних суб`єктів з метою знаходження інвестиційних ресурсів (майнових та інтелектуальних цінностей), виборі об`єктів підприємницької та інших видів діяльності і вкладення в ці об`єкти зазначених ресурсів для отримання прибутку (доходу) або досягнення певного соціального ефекту.

Таким чином, за своїм змістом інвестиційна діяльність полягає у трансформації цінностей (інвестицій) в об`єкти такої діяльності та наступне одержання доходу за рахунок приросту капітальної вартості вказаних інвестицій або від їх використання.

Відповідно до пункту 1.1. Інвестиційного договору, за цим договором інвестор отримує на конкурсній основі у користування терміном на 15 років об`єкт комунальної форми власності «критий ринок» та зобов`язується здійснити фінансування робіт по реконструкції та розбудові об`єкту комунальної форми власності «Критий ринок» на умовах та в порядку, передбачених даним договором.

Відповідно до пункту 1.2., 1.3. Інвестиційного договору, під об`єктом інвестування «Критий ринок» сторони домовились вважати таке майно, а саме: будівля «Критий ринок А-2Н», адміністративно-побутовий корпус АБК-В-2н, навіс-Б-1, бетонне, асфальтове вимощення №І-ХІІ, газони, фонтан-№15, підпірна стінка-№16-21, огородження, ворота та інші об`єкти благоустрою згідно з технічним паспортом, виготовленим комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації міста Южноукраїнська» від 31.05.2013 №134 та інше майно комунальної форми власності, що знаходиться на території об`єкту «Критий ринок», розташованого за адресою: Миколаївська область, місто Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 19Б , згідно з додатком 1, що є невід`ємною частиною даного договору.

Характеристика об`єкту інвестування, згідно плану території ринку «Критий ринок», затвердженого рішенням Южноукраїнської міської ради від 31.07.2014 №1329:

Земельна ділянка загальною площею - 3,1684 га,

Кількість торгових місць - 1200 од., торговельна площе -4750 кв.м. та 214 м.п.,

Загальна площа АБК (з вбудованим туалетом) - 263,7 кв.м.,

Загальна площа будівлі торгового павільйону - 2273,3 кв.м.,

Площа стоянки - 522,5 кв.с., 50 місць для розміщення автотранспортних засобів,

Площа земельної ділянки торговельного майданчику «Привокзальний ринок» об`єкту «Критий ринок» по вул. Дружби Народів, розташованої між об`єктом «Критий ринок» та виробничо-адміністративною будівлею «Чайка» - 0.5 га.

Згідно з пунктом 1.5. Інвестиційного договору, реалізація інвестиційного договору має здійснюватися відповідно о погодженого сторонами плану-графіку реалізації проекту (додаток 1), що є невід`ємною частиною цього договору, та передбачає виконання інвестором 100 (ста) % обсягів узгоджених сторонами робіт по реконструкції та розбудові об`єкту «Критий ринок» без конкретної суми грошових коштів, які необхідно витратити на кожен окремо взятий захід.

Розділом 3 Інвестиційного договору погоджено зобов`язання інвестора.

Так, відповідно до п.п. 3.1., інвестор зобов`язаний здійснити за рахунок власних, позичених та залучених коштів, у строки та на умовах, визначених договором, роботи по реконструкції та розбудові об`єкту інвестування «Критий ринок», а саме:

П.3.1.1. капітальний ремонт покрівлі будівлі «Критий ринок»;

- капітальний ремонт інженерних мереж 9тепло-, водопостачання та водовідведення, електропостачання та вентиляції) будівлі «Критий ринок»;

- капітальний ремонт торговельного залу та адміністративних приміщень будівлі «Критого ринку», реконструкція торгових місць;

- відновлення технологічного холодильного обладнання;

- облаштування внутрішнього двору об`єкту «Критий ринок», реконструкція торгових місць, збільшення їх кількості;

- розбудову ринкової інфраструктури на вільній території об`єкту «Критий ринок» вздовж республіканської автодороги площею в 1,3 га;

- забезпечення працевлаштування вивільнених внаслідок укладення даного договору працівників КП «Критий ринок м. Южноукраїнська» без погіршення умов оплати праці;

- повне фінансування видатків, пов`язаних з утриманням об`єкта «Критий ринок»;

- фінансування видатків, пов`язаних з підготовкою проектно-кошторисної документації для реконструкції об`єкту «Критий ринок» та розбудови об`єкту «Критий ринок»;

- ліквідацію (спільно із замовником) основного середовища розростання стихійної торгівлі поряд з ринком, шляхом облаштування торговельного майданчику «Привокзальний ринок» об`єкту «Критий ринок»;

- здійснення щомісячного перерахування на розрахунковий рахунок комунального підприємства «Критий ринок м. Южноукраїнська» грошових коштів за користування об`єктом «Критий ринок» у розмірі 15 тис. грн з урахуванням ПДВ (сума може змінюватись за домовленістю сторін).

В розділі 3.3. договору наведено кореспондуючі зобов`язання Замовника.

Так, відповідно до п.п. 3.3.1-3.3.7., замовник зобов`язаний:

- надати інвестору дозвіл на облаштування території об`єкту інвестування «Критий ринок» по вул. Дружби Народів, 19 Б, м. Южноукраїнськ (п.3.3.1.);

- укласти з інвестором договір оренди на строк 15 років на земельні ділянки:

- під об`єктом інвестування «Критий ринок», за адресою: вул. Дружби Народів, 19Б, місто Южноукраїнськ, Миколаївська область площею 3,1684 га;

- для влаштування торговельного майданчика «Привокзальний ринок» об`єкту «Критий ринок» за адресою: вул. Дружби Народів, розташовану між об`єктом «Критий ринок» та виробничо-адміністративною будівлею «Чайка» площею 0,5 га (п. 3.3.2.);

- облаштувати заїзд на об`єкт «Критий ринок» з республіканської автодороги (п.3.3.3.);

- ліквідувати (спільно з інвестором) основне середовище розростання стихійної торгівлі поряд з ринком, шляхом облаштування торговельного майданчику «Привокзальний ринок» об`єкту «Критий ринок» (п.3.3.4.);

- влаштувати місця для паркування транспортних засобів покупців та торгуючих на ринку в районі пр. Соборності (п. 3.3.5.);

- всебічно сприяти інвестору для виконання ним обов`язків за даним інвестиційним договором (п.3.3.6.);

- оформити всі необхідні дозволи, узгодження та інші документи для реалізації інвестиційного проекту з облаштування та благоустрою території «Критий ринок» (п.3.3.7.).

Таким чином, за змістом умов Договору, фінансовим внескам інвестора в об`єкт інфраструктури відповідають обов`язки замовника, які в своїй сукупності відповідають меті цього правочину та не обмежені правовідносинами оренди комунального майна.

Верховним Судом в постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 910/21935/17 висловлено правову позицію про те, що виходячи з системного аналізу статей 1, 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, якими є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) та/або досягається соціальний і екологічний ефект.

При цьому отримання прибутку (доходу) та/або досягнення соціального й екологічного ефекту інвестором та іншими учасниками інвестиційної діяльності передбачається саме від об`єкту інвестиції або діяльності з його використання.

Господарський суд вважає, що характер правовідносин, врегульованих спірним договором має чітко визначені ознаки спільного отримання його сторонами ефекту, на який спрямовано їхні дії.

Так, інвестор отримавши в користування комунальне майно, здійснює обумовлені договором поліпшення, що в свою чергу кореспондує отриманню органом місцевого самоврядування доходу за рахунок приросту капітальної вартості об`єкту інфраструктури та відповідного соціального ефекту, пов`язаного з цим поліпшенням.

Твердження прокурора щодо наявності у Департаменту інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради та ТОВ «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» наміру виключно на передання комунального майна в оренду спростовуються наведеними вище положеннями Договору щодо спільних зобов`язань сторін, які не є характерними для договорів оренди комунального майна.

Додатково на користь цієї відмінності свідчать також умови інвестиційного договору щодо перерахування коштів, які у разі вірності тверджень прокурора щодо наявності у органу місцевого самоврядування тільки наміру на отримання прибутку від оренди комунального майна, мали б бути спрямовані останньому. Разом з тим, абзацом 11. п.3.1.1 Договору, встановлено, що щомісячні перерахування ТОВ «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» здійснює не Южноукраїнській міській раді або Департаменту, а на розрахунковий рахунок КП «Критий ринок м. Южноукраїнська», що в цілому відповідає меті інвестування, оскільки грошові кошти інвестора спрямовуються безпосередньо в цей об`єкт інфраструктури.

Таким чином, господарський суд не вбачає в положеннях інвестиційного договору умов, які б свідчили про його удаваність.

Стосовно тверджень прокурора, які ґрунтуються на доказах невиконання інвестором умов спірного договору, господарський суд зазначає, що за загальним правилом невиконання договору після його укладення не може бути підставою для визнання його недійсним, в тому числі ці обставини не можуть підтверджувати і відсутність у сторін наміру на укладення інвестиційного договору, оскільки цей факт повинен був мати місце станом на момент укладення договору.

Такий висновок, підтверджується чисельною судовою практикою.

Зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19) вказано, що «наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним».

Отже, твердження прокурора, які витікають з обставин неналежного виконання інвестором договору не можуть бути прийняті в якості належних підстав для висновку про удаваність цього правочину.

Таким чином, враховуючи, що дії сторін інвестиційного договору спрямовані передусім на дотримання інтересів місцевої територіальної громади з метою облаштування та вдосконалення інфраструктури міста із залученням коштів Інвестора, вони не можуть розцінюватися як такі, що порушують інтереси держави в особі територіальної громади м. Южноукраїнська.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Враховуючи вищенаведене, господарський суд не вбачає, що прокурором доведено наявність підстав вважати порушеними права територіальної громади в цій частині та підстав для визнання недійсним інвестиційного договору.

Щодо позовних вимог прокурора, які стосуються визнання незаконним рішення Южноукраїнської міської ради №734 від 25.05.2017 про надання згоди на укладення договору оренди землі, господарський суд виходить з такого.

У відповідності до ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 2 ст. 127 цього Кодексу передбачено, що продаж земельних ділянок державної та комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) на конкурентних засадах у формі аукціону здійснюється у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.134 цього Кодексу визначено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб; падання земельної ділянки державної або комунальної власності в користування (оренду) інвестору із значними інвестиціями для реалізації інвестиційного проекту із значними інвестиціями.

Згідно з пунктом "б" статті 80 та частиною 1 статті 83 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Відповідно до частини 1 статті 122, частини 1 статті 123 і частини 1 статті 124 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

У відповідності до ч.1 рішення Южноукраїнської міської ради, надано згоду на укладання договору оренди землі товариству з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» під розміщення та обслуговування нежитлової будівлі «Критий ринок» та інші ринкові інфраструктури на вулиці Дружби Народів, 19-Б у місті Южноукраїнську, кадастровий номер земельної ділянки :04:004:0009, терміном на 15 років.

За такого та враховуючи передання пунктом 1.1. Інвестиційного договору об`єкту інвестування, який складається з нерухомого майна, право користування земельною ділянкою переходить до нового користувача, тобто відповідача 1, без проведення аукціону.

Господарським судом, враховуючи відсутність підстав вважати інвестиційний договір удаваним, не встановлено ознак незаконності (невідповідності наведеним положенням Закону) прийнятого відповідачем рішення №734 від 25.05.2017 про надання згоди на укладання договору оренди землі товариству з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» під розміщення та обслуговування нежитлової будівлі «Критий ринок» та інші ринкові інфраструктури на вулиці Дружби Народів, 19-Б у місті Южноукраїнську Миколаївської області.

Прокурором в судовому засіданні 25.05.2021 зазначено, що він вважає позовні вимоги про визнання незаконним рішення №734 від 25.05.2017 про надання згоди на укладання договору оренди землі товариству з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» під розміщення та обслуговування нежитлової будівлі «Критий ринок» та інші ринкові інфраструктури на вулиці Дружби Народів, 19-Б у місті Южноукраїнську Миколаївської області та недійсним договору оренди землі від 13.06.2017 похідними від вимог про скасування рішень ради.

Аналогічні доводи містяться також у відповіді на відзив (т. 3, а.с. 215).

Як витікає із заяв по суті справи, поданих прокурором, його висновки щодо незаконності рішення №734 від 25.05.2017 про надання згоди на укладання договору оренди землі товариству з обмеженою відповідальністю «ГРАНД ІНВЕСТ СЕРВІС» витікають з тверджень про відсутність в органу місцевого самоврядування наміру укласти інвестиційний договір та незаконності рішень про його затвердження.

Ті самі доводи покладені в основу позовних вимог прокурора про визнання недійсним договору оренди землі від 13.06.2017 та повернення майна (в тому числі, земельної ділянки).

Враховуючи, що позовні вимоги в цій частині не мають самостійних підстав, а зазначені в позові підстави (зокрема, щодо порядку прийняття рішення, ціни договорів) могли б бути прийнятними тільки у разі визнання обґрунтованими тверджень прокурора про удаваність інвестиційного договору, а саме: у разі встановлення факту укладення замість нього, відповідно, договорів оренди комунального майна та оренди землі, які визнані господарським судом необґрунтованими, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині як похідні від тих, в задоволенні яких господарський суд відмовляє, також не підлягають задоволенню.

Стосовно заяв відповідача 3 про застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Заяву за вих. №21/02-34/523 від 22.02.2021 про сплив позовної давності щодо частини позовних вимог головою Южноукраїнської міської ради не підписано.

Отже, на підставі ст. 170 ГПК України, заява не підлягає розгляду судом.

Заява відповідача 3 за вих. №21/02-34/515 від 22.02.2021 про сплив позовної давності щодо частини позовних вимог не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що її обґрунтовано помилковим уявленням відповідача про правовий статус учасників цього спору, який за своїм змістом є приватноправовим, а не спором між суб`єктами владних повноважень.

Крім того, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Разом з тим, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму), тільки якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими.

(правова позиція підтверджена, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17)

Враховуючи, що суд в цій справі позовні вимоги обґрунтованими не визнав, підстав для застосування наведених положень немає.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, відомості про розподіл судових витрат.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1, п.2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Стосовно заяви представника відповідача 1 про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідачем у відзиві зазначається наступний розрахунок сум судових витрат на підставі договору про надання правової допомоги №К-21/0202-01 від 02.02.2021:

- на підготовку відзиву на позовну заяву - 10000,00 грн;

- на підготовку заперечень на відповідь на відзив - 5000,00 грн;

- по 1500,00 грн за участь адвоката в одному судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.ч. 3 - 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України;

3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 Верховний Суд звернув увагу, що визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

За відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно -виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 було здійснено висновок про те, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат.

Відповідно, обґрунтованість її стягнення підлягає оцінці з урахуванням співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача.

В підтвердження витрат на правову допомогу відповідачем подано до суду:

1) Договір №К-21/0202-01 про надання правової допомоги від 02.02.2021 (т.4, а.с.64-65), яким встановлено розмір плати за послуги з надання правової допомоги у справі №915/2163/19 в суді першої інстанції:

- вивчення позовної заяви та доданих до неї документів, підготовка відзиву на позовну заяву - 10000,00 грн;

- вивчення відповіді на відзив, підготовка заперечень на відповідь на відзив - 5000,00 грн;

- участь в судовому засіданні - 1500,00 грн за кожне судове засідання (п.7.1.1.).

Пунктом 8.1 Договору сторони погодили, що сума, яка передбачена п.7.1.1. та 7.1.2 підлягає сплаті замовником:

- за підготовку відзиву - до 04 лютого 2021р;

- за підготовку заперечень - протягом п`яти днів з дати отримання замовником або виконавцем відповіді на відзив;

- за участь в судових засіданнях - протягом п`яти днів з дати проведення судового засідання;

2) акт №001 від 01.03.2021 про прийняття замовником наданих виконавцем за договором №К-21/0202-01 про надання правової допомоги на суму 10000,00 грн (т.4, а.с.66);

3) виписка з рахунку про перерахування 10000,00 грн за надання правової допомоги за договором №К-21/0202-01 (т. 3, а.с.177);

4) платіжні доручення про сплату за надання правової допомоги за договором №к-21/0202-01 від 02.02.2021: №1461 від 06.05.2021 на суму 1500,00 грн, №1439 від 12.04.2021 та 1488 від 04.06.2021 на суму 1500,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, приймаючи до уваги надані відповідачем 1 докази, на підставі п.2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати відповідача 1 по оплаті витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14500,00 грн слід покласти на прокурора.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 77, 79, 86, 126, 129, 201, 219, 220, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1.Відмовити у задоволені позову повністю.

2.Стягнути з Миколаївської обласної прокуратури (, 54001, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул.Спаська, будинок 28) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд Інвест Сервіс" (вул. Пушкінська, 21, п. №2, м. Київ, 01004, ) 14500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4.Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

5.Рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Сторони у справі:

особа, яка звернулась до суду за захистом інтересів держави: Керівник Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області (вул. Івана Виговського, 18, м. Первомайськ, 55213)

відповідачі:

1.Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранд Інвест Сервіс" (вул. Пушкінська, 21, п. №2, м. Київ, 01004, );

2.Департамент інфраструктури міського господарства Южноукраїнської міської ради (вул. Дружби Народів, 23, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55000, );

3.Южноукраїнська міська рада (вул. Дружби Народів, 48, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55002, ).

Повний текст судового рішення складено і підписано суддею 18.06.2021.

Суддя В.О. Ржепецький