ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
15 червня 2021 рокуСправа № 921/398/21
про забезпечення позову
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Гевка В.Л. розглянувши заяву позивача про забезпечення позову від 14.06.2021 (№4975 від 14.06.2021) по справі
про визнання недійсним рішення Гримайлівської селищної ради №1017 від 03.06.2020
1. Судові процедури.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Гримайлівський консервний завод" звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою №б/н від 14.06.2021 (вх.№451 від 14.06.2021) до відповідача Гримайлівської селищної ради, у якій просить суд визнати недійсним рішення Гримайлівської селищної ради №1017 від 03.06.2020 "Про припинення права користування земельною ділянкою".
Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2021 для розгляду справи №921/398/21 визначено суддю Гевко В.Л.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 14 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 25 червня 2021 року о 10 год. 30 хв.
2. Аргументи заявника щодо заяви про забезпечення позову.
14.06.2021 позивач звернувся до Господарського суду Тернопільської області із заявою від 14.06.2021 (№4975 від 14.06.2021), у якій просить забезпечити позов в порядку статті 137 ГПК України шляхом :
- зупинення дії рішення Гримайлівської селищної ради № 1017 від 03.06.2020 року в частині виконання пунктів 2-7 цього рішення ;
- заборони відповідачу у даній справі вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,05 га., межі якої встановлені Державним актом на право постійного користування землею №ІІ-ТР №002266 від 15.08.1998 року виданого Гримайлівською радою народних депутатів.
В обґрунтування позову і заяви про забезпечення позову позивач (заявник) зазначив, що предметом позову є визнання недійсним рішення Гримайлівської селищної ради №1017 від 03.06.2020 "Про припинення права користування земельною ділянкою".
При цьому, заявник зазначає, що ТОВ «Гримайлівський консервний завод» є правонаступником Гримайлівського консервного заводу Тернопільської орендно-виробничого комерційної фірми «Харчопром».
Рішенням Гримайлівської селищної ради народних депутатів №б/н від 07.12.1995 року надано Гримайлівському консервному заводу Тернопільської орендно-виробничої комерційної фірми «Харчопром» земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,05 га у постійне користування для розміщення магазину, про що видано Державний акт на право постійного користування землею №ІІ-ТР №002266 від 15.08.1998 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею під №129.

Однак, Рішенням Гримайлівської селищної ради № 1017 від 03.06.2020 року «Про припинення права користування земельною ділянкою та надання дозволу на розроблення детального плану території забудови в АДРЕСА_1 » припинено право користування земельною ділянкою 0,05 га у ТОВ «Гримайлівський консервний завод». Вказаним рішення вилучено таку земельну ділянку з постійного користування суб`єкта господарювання.

Метою припинення, згідно оскаржуваного рішення, стало виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,05 га для будівництва та експлуатації будівель торгівлі для подальшого продажу у власність на земельних торгах. Підстав відповідного припинення регламентованими ЗК України у рішенні не зазначено.

В рішенні №1017 від 03.06.2020 орган місцевого самоврядування не зазначив підстави визначеної ст. 141 ЗК України, яка наділяє повноваженнями припинення права постійного користування. Згоди на вилучення Позивач селищній раді не давав, порушення вимог земельного законодавства щодо порядку використання земельної ділянки встановлено не було, Позивач свою господарську діяльність не припиняв.

Таким чином, Рада, приймаючи рішення про припинення права постійного користування земельною ділянкою ТОВ «Гримайлівський консервний завод», яке є безстроковим та набуте згідно з державним актом, без належних на те законодавчо встановлених підстав, порушила та припинила право постійного користування земельною ділянкою вказаної юридичної особи.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову, заявник посилається на таке.

Згідно із п.2. оскаржуваного рішенням селищною радою надано дозвіл на розроблення детального плану території забудови вказаної земельної ділянки з метою виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вилученої земельної ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів торгівлі та подальшого продажу у власність на земельних торгах.

Відповідно до пунктів 3-7 оскаржуваного рішення визнано замовником та відповідальним за розроблення детального плану території - виконавчий комітет Гримайлівської селищної ради. Після розроблення детального плану території зобов`язано провести громадські слухання та оприлюднення виконавчим комітетом детального плану території району забудови, після чого подати на затвердження такий план до селищної ради із врахуванням громадських обговорень.

Станом на даний час, аналізом сайту Гримайлівської селищної ради не встановлено оприлюднених рішень виконавчого комітети та/або селищної ради щодо реалізації пунктів 2-7 оскаржуваного рішення.

В той же час в силу ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, які відповідно до ст. 73 цього Закону є обов`язковими для виконання.

В даному випадку позивач звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру.

В немайнових спорах має досліджуватися питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Водночас, наслідком виконання рішення селищної ради № 1017 від 03.06.2020 року може стати: внесення відповідних змін до державного земельного кадастру та реєстру речових прав на нерухоме майно за результатами розроблення та затвердження детального плану території забудови, розроблення та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, набуття у власність з присвоєнням кадастрового номера земельної ділянки за Відповідачем, проведення земельних торгів (аукціону), і відповідно, набуття у власність земельної ділянки за третіми особами.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи, що предметом спору у даній справі є визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яким припинено позивачу право постійного користування земельною ділянкою, в подальшому прийняте відповідачем рішення стосуються передачі цієї ж земельної ділянки у власність третім особам, а також обов`язковий характер щодо виконання рішення органу місцевого самоврядування, вважає виправданим, адекватним та співмірним заходом забезпечення позову буде:

- зупинення дії рішення Гримайлівської селищної ради № 1017 від 03.06.2020 року в частині виконання пунктів 2-7 цього рішення.

- заборона відповідачу у даній справі вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,05 га.

Враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнює та взагалі унеможливлює ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а тому заявник просить суд задовольнити заяву від 14.06.2021 (№4975 від 14.06.2021) про забезпечення позову та забезпечити позов шляхом зупинення дії рішення Гримайлівської селищної ради № 1017 від 03.06.2020 року в частині виконання пунктів 2-7 цього рішення ; заборони відповідачу у даній справі вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,05 га., межі якої встановлені Державним актом на право постійного користування землею №ІІ-ТР №002266 від 15.08.1998 року виданого Гримайлівською радою народних депутатів.

3. Мотиви з яких суд дійшов висновків, і закон, яким керувався суд,

постановляючи ухвалу.

Розглянувши та оцінивши заяву про забезпечення позову від 14.06.2021 (вх. №4975 від 14.06.2021), матеріали справи в частині, що її стосуються та оцінивши їх у сукупності суд вважає, що дана заява підлягає до задоволення частково, з огляду на таке.

Відповідно до статті 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно до частини 1 статті 137 ГПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами 4,10 статті 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Із змісту частини 1 статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у ч. 2 ст. 136 ГПК України.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Разом із тим, у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення, у разі задоволення позову, не вимагатиме примусового виконання, тому, в даному випадку, має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів до забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18).

Із змісту частини 1,2 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції). Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття "ефективний засіб", за висновками Європейського суду з прав людини передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права (рішення від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії").

В ході вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до частини 1,2 статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги у даній справі стосуються захисту порушених прав ТзОВ "Гримайлівський консервний завод" щодо земельної ділянки, право власності на яку останній обґрунтовує Державним актом серії ІІ-ТР №002266 від 15.08.1998 року на право постійного користування землею.

Предметом позову у даній справі є вимоги про визнання недійсним рішення Гримайлівської селищної ради №1017 від 03.06.2020.

Як на підставу вжиття заходів забезпечення позову позивач посилається на те, що ТОВ «Гримайлівський консервний завод» є правонаступником Гримайлівського консервного заводу Тернопільської орендно-виробничого комерційної фірми «Харчопром».

Рішенням Гримайлівської селищної ради народних депутатів №б/н від 07.12.1995 року надано Гримайлівському консервному заводу Тернопільської орендно-виробничого комерційної фірми «Харчопром» земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,05 га у постійне користування для розміщення магазину, про що видано Державний акт на право постійного користування землею №ІІ-ТР №002266 від 15.08.1998 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею під №129.

Однак, Рішенням Гримайлівської селищної ради № 1017 від 03.06.2020 року «Про припинення права користування земельною ділянкою та надання дозволу на розроблення детального плану території забудови в АДРЕСА_1 » припинено право користування земельною ділянкою 0,0500 га у ТОВ «Гримайлівський консервний завод». Вказаним рішення вилучено таку земельну ділянку з постійного користування суб`єкта господарювання.

Метою припинення, згідно із оскаржуваного рішення, стало виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0500 га для будівництва та експлуатації будівель торгівлі для подальшого продажу у власність на земельних торгах. Підстав відповідного припинення регламентованими ЗК України у рішенні не зазначено.

В рішенні №1017 від 03.06.2020 орган місцевого самоврядування не зазначив підстави визначеної статті 141 ЗК України, які наділяють повноваженнями припинення права постійного користування. Згоди на вилучення Позивач селищній раді не давав, порушення вимог земельного законодавства щодо порядку використання земельної ділянки встановлено не було, Позивач свою господарську діяльність не припиняв.

Таким чином, заявник вказує на те, що Рада, приймаючи рішення про припинення права постійного користування земельною ділянкою ТОВ «Гримайлівський консервний завод», яке є безстроковим та набуте згідно з державним актом, без належних на те законодавчо встановлених підстав порушила та припинила право постійного користування земельною ділянкою вказаної юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. ч. 1-2 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В силу статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Долучена заявником до позовної заяви у справі №921/398/21 копія рішення Гримайлівської селищної ради за №1017 від 03.06.2020 «Про припинення права користування земельною ділянкою та надання дозволу на розроблення детального плану території забудови в АДРЕСА_1 » підтверджує доводи заявника (позивача) про те, що вказаним рішенням припинено право користування земельною ділянкою 0,0500 га та вилучено у ТОВ «Гримайлівський консервний завод» вказану земельну ділянку з постійного користування.

Суд зауважує, що правовий механізм реалізації захисту порушеного права шляхом визнання недійним рішення селищної ради про припинення права користування земельної ділянки щодо постійного користувача передбачає подання позову таким постійним користувачем до сільської ради, яка прийняла таке рішення.

В даному випадку позивач звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру.

В немайнових спорах має досліджуватися питання, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Суд враховує те, що в силу порядку визначеному чинним законодавством, наслідком виконання рішення селищної ради № 1017 від 03.06.2020 року може стати: внесення відповідних змін до державного земельного кадастру та реєстру речових прав на нерухоме майно за результатами розроблення та затвердження детального плану території забудови, розроблення та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, набуття у власність з присвоєнням кадастрового номера земельної ділянки за іншою а не позивачем особою, і відповідно, набуття у власність земельної ділянки за іншими, а не позивачем особами.

Таким чином, можливе прийняття сільською радою - відповідачем будь-яких рішень щодо розпорядження (будь-якого роду відчуження) чи передачу в користування іншим особам спірної земельної ділянки, у випадку встановлення судом обґрунтованості позовних вимог та їх задоволення, призведе до неможливості чи утруднення ефективного реального захисту прав позивача та їх поновлення зазначеним шляхом.

Разом з цим, суд має за необхідне зазначити, що в переліку визначеному частиною 1 статті 137 ГПК України, не передбачено такого способу забезпечення позову, як зупинення дії рішення відповідача, разом з цим, передбачено такий спосіб, як заборона відповідачу вчиняти певні дії, який у даному випадку є адекватним і ефективним, на думку суду,

Крім того, вимога заявника про заборону відповідачу у даній справі вчиняти «будь які» дії щодо земельної ділянки без їх конкретизації є, на думку суду, необґрунтованою, нерозумною, і не є співмірною із заявленими позивачем вимогами, як і такою, що порушує баланс інтересів відповідача і його користувача.

Зокрема, відповідач як селищна рада вправі, все таки, здійснювати певні контрольні дії щодо законності використання вказаної земельної ділянки, наприклад, щодо дотримання природоохоронного, земельного чи іншого законодавства.

Відповідно до частин 1,2 статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи що предметом спору у даній справі є визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яким припинено позивачу право постійного користування земельною ділянкою, а практична реалізація прийнятого відповідачем рішення буде стосуватися передачі цієї ж земельної ділянки у власність чи користування іншим особам, а також обов`язковий характер щодо виконання рішення органу місцевого самоврядування, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення.

Так, достатньо ефективними, обґрунтованим, адекватними, співмірними, та такими, що відповідають приписам статтей 136,137 ГПК України заходами забезпечення позову є, на думку суду, заходи щодо заборони відповідачеві Гримайлівській селищній раді до набрання законної сили рішення в межах даної справи № 921/398/21 вчиняти дії щодо:

- виконання рішення Гримайлівської селищної ради № 1017 від 03.06.2020 року «Про припинення права користування земельною ділянкою та надання дозволу на розроблення детального плану забудови в АДРЕСА_1 » в частині виконання пунктів 2-7 цього рішення,

- розпорядження (будь-якого роду відчуження) чи передачу в користування (оренду найм, лізинг, тощо) іншим особам, спірної земельної ділянки земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0500 га. межі якої встановлені Державним актом на право постійного користування землею № ІІ-ТР №002266 від 15.08.1998 року виданою Гримайлівською радою народних депутатів.

Також суд звертає увагу на те, що позивачем у поданій заяві зазначено, що заходи забезпечення позову не повпливають на майнові інтереси Відповідача, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, забезпечувати відшкодування можливих збитків не вбачається за необхідне та відповідно застосовувати зустрічне забезпечення не вбачається за можливе.

З приводу такої мотивації позивача, щодо відсутності пропозиції зустрічного забезпечення суд вказує на таке.

Частиною 1 статті 141 ГПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), а тому розгляд судом заяви про забезпечення позову без вирішення питання зустрічного позову не є порушенням наведених вимог законодавства та не свідчить про незаконність оскаржуваної ухвали місцевого суду, а відповідно і постанови апеляційного суду про залишення її без змін. Крім цього, виходячи з приписів частини 4 статті 141 ГПК України, ухвалення рішення про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не позбавляє заявника звернутись із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подане після застосування судом заходів забезпечення позову (постанова від 15.01.2019 у справі № 915/870/18).

Таким чином, наявність у заяві про забезпечення позову прохання позивача «не застосовувати зустрічне забезпечення, оскільки відсутні підстави для його застосування» свідчить про відповідність заяви вимогам статті 139 ГПК України (постанова від 14.08.2019 у справі № 910/3802/19).

А тому, з огляду на наведене суд вважає, що заяву подано із дотриманням вимог ст.139 ГПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 136-140, 233-235, 253-259 та іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити частково заяву про забезпечення позову від 14.06.2021 (№4975 від 14.06.2021) по справі № 921/398/21 Товариства з обмеженою відповідальністю "Гримайлівський консервний завод".

2. З метою забезпечення позову заборони відповідачеві Гримайлівськійї селищній раді 48210, Тернопільська область, Гусятинський район, с. Гримайлів, вул. Мазепи, буд.20, до набрання законної сили рішенням в межах даної справи № 921/398/21 вчиняти дії щодо:

- виконання рішення Гримайлівської селищної ради № 1017 від 03.06.2020 року «Про припинення права користування земельною ділянкою та надання дозволу на розроблення детального плану забудови в АДРЕСА_1 » в частині виконання пунктів 2-7 цього рішення,

- розпорядження (будь-якого роду відчуження) чи передачу в користування (оренду найм, лізинг, тощо) іншим особам, земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0500 га. межі якої встановлені Державним актом на право постійного користування землею № ІІ-ТР №002266 від 15.08.1998 року виданою Гримайлівською радою народних депутатів.

3. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею з 15.06.2021.

Ухвалу може бути оскаржено за правилами ст.ст. 253-259 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за Веб-адресою сторінки https://court.gov.ua/sud5022/.

Суддя В.Л. Гевко