ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2021 Справа № 904/5934/20

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Чус О.В., Широбокова Л.П.,

секретар судового засідання Загреба В.С.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: - Сухина Р.В., довіреність №544/24 від 22.10.2020, юрисконсульт;

- Мотрончук А.П., довіреність №543/24 від 20.10.2020, юрисконсульт

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021 у справі №904/5394/20 (суддя Бондарєв Е.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (Дніпропетровська область, м.Покров)

до Міського комунального підприємства "Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" (Дніпропетровська область, м.Покров)

про зобов`язання вчинити заходи щодо опломбування приладів обліку

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою №28-10/20/1 від 28.10.2020 про зобов`язання Міське комунальне підприємство "Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом вжиття заходів щодо опломбування приладів обліку, встановлених у місці відповідно до повідомлення за вих. № 05/10-20/1 від 05.10.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова відповідача споживачу в опломбуванні приладів обліку, встановлених у відповідності до проектної документації та договору №12 від 01.01.2020, з причин не виконання приписів перенести на межу балансової належності вузли обліку, була б неможливою за умов існування значної конкуренції на ринку централізованого водопостачання, оскільки за умов існування значної конкуренції на ринку відбувається змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання.

Позивач також подав до суду клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Антимонопольний комітет України та про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021 у справі №904/5394/20 відмовлено у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" про розгляд справи за правилами загального позовного провадження; відмовлено у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" про залучення в якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Антимонопольний комітет України; відмовлено в позові Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" до Міського комунального підприємства "Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" про зобов`язання вчинити заходи щодо опломбування приладів обліку.

Означене судове рішення вмотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами той факт, що встановлений ним самостійно на власній земельній ділянці лічильник води є дійсно вузлом комерційного обліку (вузлом обліку), який відповідає вимогам Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та Правил №190, був встановлений відповідно до законодавства України і має бути взятий на абонентський облік відповідачем для подальших комерційних розрахунків за спожиту питну воду.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ПрАТ "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" (позивач) звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить:

1. Постановити ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

2. Постановити ухвалу про залучити в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Антимонопольний комітет України, , Україна, 03035, місто Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, будинок 45.

3. Скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021р. по справі 904/5934/20.

4. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" до Міського комунального підприємства "Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" про зобов`язання Міського комунального підприємства "Покровське Виробниче Управління Водопровідно-каналізаційного господарства", , місцезнаходження: 53300, Дніпропетровська область, м.Покров, вул. Заводська, буд. 2, припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом вжиття заходів щодо опломбування приладів обліку, встановлених у місці відповідно до повідомлення за вих. №05/10-20/1 від 05.10.2020р.

5. Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

В обґрунтуванням вимог апеляційної скарги позивач вказує, що суд вірно з`ясував предмет позову, але всупереч норм матеріального права не з`ясував обставин, що мають значення для справи, та припустився помилки щодо відсутності обставин щодо наявності правових підстав для опломбування приладів обліку, встановлених у місці відповідно до повідомлення за вих. №05/10-20/1 від 05.10.2020, як такі, що суперечать частинам 4 та 10 статті 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання". Вказує, що суд свідомо не залучив до розгляду справи антимонопольний комітет України у якості третьої особи, яка могла би підтвердити або спростувати наявність в діях відповідача порушень Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Міське комунальне підприємство "Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" (відповідач) у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що позивач не надав доказів неправомірності дій відповідача. Вимога позивача залучити Антимонопольний комітет України до участі у справі є не підлягає задоволенню, оскільки ця справа не є справою про порушення економічної конкуренції. Тому просить в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, які приймали участь у судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Орджонікідзевський рудоремонтний завод", (далі - позивач, споживач) та Міським комунальним підприємством "Орджонікідзевське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства", правонаступником якого є Міське комунальне підприємство "Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства", (далі - відповідач, водоканал) 01.01.2010 укладено договір №2 на відпуск води із комунального водопроводу та прийняття стоків в комунальну каналізацію (далі - договір).

Відповідно до п. 3.1 договору облік відпускаємої води визначається за показниками водолічильників, а саме: п. 1. СК40х-01 №00063, місце установки-вул. Г.Тикви, 3.

09 серпня 2018 року №206, позивач повідомив відповідача за вих. №05/10-20/1 від 05.10.2020 (а.с.15-17) про те, що на виконання Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та Порядку оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Приватне акціонерне товариство "Орджонікідзевський рудоремоний завод" самостійно обладнав комплекс будівель засобом комерційного обліку, відповідно вимог встановлених у статті 3 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та повідомив про необхідність протягом чотирнадцяти календарних днів з дня отримання цього звернення здійснити приймання вузла комерційного обліку Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" на абонентський облік і обслуговуванння.

Листом за вих. №533/24 від 15.10.2020 відповідач повідомив позивача про відмову приймати самостійно встановлений власником вузол комерційного обліку пославшись на те, що вузол комерційного обліку встановлено за адресою по вул. Заводська, лічильник ЛК-40х №6977215, тобто всупереч п.3.1 договору №2 від 01.01.2020 на відпуск води із комунального водопроводу та прийняття стоків в комунальну каналізацію.

Позивач стверджує, що відмова водоканалу споживачу в опломбуванні приладів обліку, встановлених у відповідності до проектної документації та договору №12 від 01.01.2020, з причин не виконання приписів перенести на межу балансової належності вузли обліку, була б неможливою за умов існування значної конкуренції на ринку централізованого водопостачання, оскільки за умов існування значної конкуренції на ринку відбувається змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання.

Позивач посилаючись на те, що відповідач, займаючи по теперішній час монопольне становище на ринку централізованого постачання в територіальних межах м. Покрова Дніпропетровської області як таке, що не має жодного конкурента на ринку, своїми діями, що полягали у відмові споживачу в опломбуванні приладів обліку, встановлених у відповідності до проектної документації та договору №2 від 01.01.2020, з причин невиконання приписів перенести на межу балансової належності вузли обліку, призвели до ущемлення інтересів споживача, що було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку, вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", що є причиною виникнення спору.

Суд першої інстанції виходив із того, що предметом доказування у справі є обставини щодо наявності або відсутності правових підстав для опломбування приладів обліку, встановлених у місці відповідно до повідомлення за вих. №05/10-20/1 від 05.10.2020.

02 серпня 2017 року набрав чинності Закон України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" від 22.06.2017 №2119-VIII, який визначає засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" вузол комерційного обліку - це вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині, обладнаній окремим інженерним вводом.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" облік оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється відповідно до проектної документації з дотриманням будівельних норм і правил у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Таке оснащення та відповідна проектна документація не потребують видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла комерційного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, операторами зовнішніх інженерних мереж, виконавцями комунальних послуг. Місце встановлення вузла комерційного обліку визначається відповідно до будівельних норм іправил. Для споживача комунальних послуг, якому комунальна послуга постачається для групи нежитлових будівель та/або споруд, що є єдиним майновим комплексом, зовнішніми інженерними мережами, що належать споживачу, вузол комерційного обліку встановлюється на межі майнової належності в кожній точці приєднання до зовнішніх інженерних мереж.

Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" вузли комерційного обліку приймаються виконавцем відповідної комунальної послуги та оператором зовнішніх інженерних мереж: на абонентський облік протягом 14 календарних днів з дня встановлення або дня отримання виконавцем та оператором звернення власника (співвласників).

Відповідно до частини десятої статті 3 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" вузли комерційного обліку приймаються оператором зовнішніх інженерних мереж на обслуговування протягом 14 календарних днів з дня встановлення або дня отримання оператором звернення від власника (співвласників).

Відповідно до пункту 9 Порядку оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 09 серпня 2018 року №206 власник (співвласники) будівлі може(уть) самостійно обладнати будівлю вузлами комерційного обліку, про що письмово повідомляє(ють) оператора зовнішніх інженерних мереж.

У разі повідомлення власником (співвласниками) будівлі оператора зовнішніх інженерних мереж про намір самостійно обладнати будівлю вузлом комерційного обліку оператор зовнішніх інженерних мереж не перешкоджає власнику (співвласникам) будівлі в оснащенні її вузлом комерційного обліку.

Відповідно до пункту 11 вказаного Порядку оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється відповідно до проектної документації з дотриманням будівельних норм і правил та з урахуванням Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" і не потребує видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла комерційного обліку, а також погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, операторами зовнішніх інженерних мереж, виконавцями комунальних послуг.

Водночас, згідно з пунктом 13 вказаного Порядку, вузлами комерційного обліку обладнуються усі вводи зовнішніх інженерних мереж у житлових та нежитлових будівлях. Вузол комерційного обліку встановлюється на стороні споживача на межі майнової належності у точці приєднання (вводу) до зовнішніх інженерних мереж відповідних внутрішньобудинкових інженерних систем будівлі, а в разі неможливості встановлення - в іншому місці якомога ближче до точки приєднання.

Статтею 19 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" передбачено, що послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог цього Закону на підставі договору, який укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання і споживачем.

Згідно зі статтею 23 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення мають право, зокрема, здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків та споруд, забезпечувати встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку питної води відповідно до Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання".

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України визначається та регулюється відповідними Правилами, які затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 (надалі - Правила №190).

Відповідно до пункту 5.2 Правил №190 вузли обліку повинні розташовуватись на мережі споживача, як правило, на межі балансової належності мереж виробника та споживача.

Згідно з пункту 1.2. Правил №190 межею балансової належності є лінія розподілу елементів систем водопостачання та водовідведення і споруд на них між власниками або користувачами.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачу належить вузол комерційного обліку холодної питної води, який знаходиться в оглядовому колодязі по вул. Заводська в м. Покров в місці приєднання водопровідної мережі позивача до централізованої водопровідної мережі міста Покров (на стороні позивача).

Відповідно до підпункту 4.1. пункту 4 Правил №190 для приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення споживач отримує у виробника послуг технічну умови.

Виданими Позивачу технічними умов №3/5 від 08.02.2012 передбачено встановлення вузлу комерційного обліку з лічильником води у місці підключення водопровідної мережі Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" до централізованої водопровідної мережі міста Покров (зовнішніх водопровідних мереж до вузла комерційного обліку) по вул. Заводська, що є точкою розподілу (точка "В"), та відповідає вимогам пунктів 3 та 8 технічних умов, Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" і Правилам №190.

Згідно обстеження, проведеного працівниками відповідача та позивача 12.10.2020 року, встановлено, що в оглядовому колодязі по вул. Заводська в м. Покров знаходиться належний позивачу засіб обліку - лічильник води ЛК-40х №6977215, опломбований пломбою Міського комунального підприємства "Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства".

Відповідач веде облік води, отриманої позивачем з централізованого водогону міста, та проводить розрахунки за спожиту позивачем питну воду та скид стічних вод на основі показів вказаного вузла комерційного обліку по вул. Заводська (лічильник ЛК-40х №6977215) керуючись підпунктом 3.1. пункту 3 Правил №190.

Таким чином, на даний час єдиним місцем, в якому відповідно до законодавства України може вестись зняття показів вузла обліку з метою визначення обсягів спожитої позивачем питної води (для потреб комерційного обліку питної води), є вказана у технічних умовах точка "В", розташована в оглядовому колодязі по вул. Заводська в м. Покров.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Приватне акціонерне товариство "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" на свій розсуд може використовувати на власних водопровідних мережах і для власних потреб будь-які інші засоби обліку води, але для розрахунків з Міським комунальним підприємством "Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" має використовувати лічильник ЛК-40х №6977215, що знаходиться в точці розмежування балансової відповідальності підприємств, а саме в точці "В" згідно технічних умов №3/5 від 08.02.2012, яка є місцем приєднання водопровідних мереж позивача до зовнішніх водопровідних мереж, які обслугуються відповідачем, і місцем встановлення вузла комерційного обліку.

До того ж, відповідно до пункту 5.7. Правил №190 установка засобів обліку здійснюється відповідно до проекту, погодженого виробником. Позивачем не доведено факт попереднього погодження з відповідачем проекту установки лічильника на належній позивачу земельній ділянці.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачем не доведено, що на належній йому земельній ділянці перебувають централізовані водопровідні мережі міста Покров, які обслуговуються відповідачем, до яких можуть бути приєднані водопровідні мережі позивача відповідно до Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" і Правил №190 (з окремим інженерним вводом і на межі розподілу балансової належності).

Посилання позивач на те, що ним встановлено лічильник води MDC smart+DN40/300 16,0 (R80) T50 заводський №02007281 на належній позивачу земельній ділянці кадастровий номер :01:112:0001 та, що за допомогою саме цього лічильника має здійснюватись комерційний облік спожитої позивачем води не спростовують той факт, що місце розташування самостійно встановленого ним лічильника дійсно є місцем розташування лінії розподілу елементів систем водопостачання та водовідведення і споруд на них між відповідачем та позивачем (межею балансової належності) відповідно до Правил №190.

Таким чином, позивачем не доведено належними і допустимими доказами той факт, що встановлений ним самостійно на власній земельній ділянці лічильник води є дійсно вузлом комерційного обліку (вузлом обліку), який відповідає вимогам Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" та Правил №190, був встановлений відповідно до законодавства України і має бути взятий на абонентський облік відповідачем для подальших комерційних розрахунків за спожиту питну воду.

Крім того, відповідно до пункту 6.3.2 договору №2 від 01.01.2020, а також норм Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" і Правил №190, межею відповідальності за стан та експлуатацію водопровідних мереж між позивачем та відповідачем є місце підключення водопроводу позивача до водопровідних мереж відповідача, в якому встановлено лічильник води (вузол комерційного обліку), а це є саме оглядовий колодязь по вул. Заводська та ніяких централізованих водопровідних мереж міста Покров, до яких може приєднатись позивач по вул.Тикви-3, не існує та відповідно до технічних умов №3/5, в яких місцем встановлення лічильника води (водомірного вузла) вказаний оглядовий колодязь по вул. Заводська, а не по вул. Тикви-3.

Як убачається з матеріалів справи, позивач 03.12.2020 подав до суду клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Антимонопольний комітет України (, Україна, 03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, будинок 45) посилаючись на те, що відповідач, займаючи по теперішній час монопольне (домінуюче) становище на ринку централізованого постачання в територіальних межах м. Покрова Дніпропетровської області (де розташовані діючі водопровідні мережі) як таке, що не має жодного конкурента на ринку, своїми діями, що полягали у відмові споживачу в опломбуванні приладів обліку, встановлених у відповідності до проектної документації та договору №2 від 01.01.2020, з причин невиконання приписів перенести на межу балансової належності вузли обліку, призвели до ущемлення інтересів споживача, що було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку, вчинив порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (витяг з рішення адміністративної колегії Антимонопольний комітет України Запорізького обласного територіального відділення справа №02/11-18 від 12.02.2020). Відповідно до ч. 7 ст. 61 Закону України "Про захист економічної конкуренції" прийняте рішення у справі № 904/5934/20 на користь позивача може вплинути на права та обов`язки Антимонопольного комітету України та на його територіальні відділення при здійсненні державного контролю щодо захисту економічної конкуренції.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачами не доведено належними доказами наявність в діях відповідача порушення вимог Закону України "Про захист економічної конкуренції" і оскільки цей спір за своїм характером не є справою про порушення економічної конкуренції, суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні клопотання позивача про залучення Антимонопольного комітету України у якості третьої особи на стороні позивача, так як рішення у справі не може вплинути на права та обов`язки цього органу щодо однієї із сторін, як це передбачає стаття 50 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із цим судом апеляційної інстанції встановлено з матеріалів справи, що при прийнятті позовної заяви до розгляду та відкритті провадження у справі суд першої інстанції у відповідній ухвалі від 09.11.2020 суд першої інстанції визнав цю справу малозначною та ухвалив розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, враховуючи на незначну складність цієї справи, на що вказує характер спірних правовідносин та предмет доказування.

У задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження суд, керуючись положеннями статей 12, 247 та 250 Господарського процесуального кодексу України, відмовив з посиланням на те, що судом не встановлено, а позивачем не доведено складність даної справи.

Між тим відповідно до частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами пункту 5 частини четвертої статті 247 Господарського процесуального кодексу України У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції.

Як убачається з предмету та підстав заявлених у цій справі позовних вимог, позивач вважав, що цей спір пов`язаний із захистом його прав, порушення яких відбулось внаслідок порушення відповідачем законодавства про економічну конкуренцію.

Таким чином, на стадії відкриття провадження у справі у суду першої інстанції ще не було підстав не враховувати зазначені вище приписи пункту 5 частини четвертої статті 247 Господарського процесуального кодексу України. Відтак відкриття та розгляд цієї справи мав здійснюватися за правилами загального позовного провадження.

Відмовляючи в клопотанні позивача про розгляд справи в загальному позовному провадженні, суд першої інстанції не навів аналізу характеру спірних правовідносин, як таких, що не виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, а виходив тільки з оцінки спірних правовідносин на предмет складності даної справи.

Внаслідок таких дій судом першої інстанції допущено порушення процесуальних норм права.

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (абзац 2 частини другої статті 277 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За наведеного колегія судді погоджується з аргументом позивача про наявність процесуальних порушень, які є обов`язковою підставою для повного скасування оскаржуваного рішення та ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення.

Разом із цим при ухваленні нового рішення колегія суддів виходить із того, що частина перша статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи, колегія суддів доходить висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Зважаючи на повну відмову в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати в сумі 2102,00 грн. у зв`язку розглядом справи судом першої інстанції та в сумі 3153,00 грн. судового збору у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника (апелянта) у скарзі, а тому відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277 ч.1 п.4, ч.2 та ч.3 п.7, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021 у справі №904/5394/20 - скасувати повністю та ухвалити нове рішення:

"В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Орджонікідзевський рудоремонтний завод" до Міського комунального підприємства "Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом вжиття заходів щодо опломбування приладів обліку, встановлених у місці відповідно до повідомлення за вих. № 05/10-20/1 від 05.10.2020, - відмовити".

Судові витрати у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Приватне акціонерне товариство "Орджонікідзевський рудоремонтний завод".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 14.06.2021.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя О.В. Чус

Суддя Л.П. Широбокова