РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.06.2021Справа № 910/6077/21

Суддя Господарського суду міста Києва Привалов А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/6077/21

за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Громадської організації "Київське відділення спілки кооператорів та підприємців України"

про стягнення 10 073,02 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Громадської організації "Київське відділення спілки кооператорів та підприємців України" про стягнення 10 073,02 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивача посилається на те, що відповідач фактично за його рахунок спожив теплову енергію на потреби опалення нежитлового приміщення загальною площею 18,30 кв. м, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, 9, літ. А, яке перебуває в орендному користуванні відповідача на підставі Договору №2129/11 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 26.01.2016 , у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 10 073,02 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, в ухвалі суд визнав дану справу малозначною та ухвалив розгляд справи здійснювати без виклику представників сторін.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02154, м. Київ, Русанівська Набережна, 10/1, кв. 105.

Однак, конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою "адресат відсутній за вказно. адресою".

За приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки " адресат відсутній за вказаною адресою " вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі в силу положень п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Станом на день винесення рішення від відповідача не надійшло відзиву на позовну заяву.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

26.01.2016 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Громадською організацією "Київське відділення спілки кооператорів та підприємців України" (орендар, відповідач) та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (підприємство-балансоутримувач, позивач) було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №2129/1 (далі - договір).

Відповідно до Договору відповідач є орендарем нежилого приміщення загальною площею 18,30 кв.м, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Юри Гната, 9 літ. А, вказане приміщення є вбудованим, система опалення приміщення є невід`ємною частиною системи опалення будинків.

Відповідно до п. 4.2.12. Договору оренди, відповідач зобов`язаний самостійно сплачувати вартість фактично спожитих комунальних послуг постачальникам таких послуг, які надаються за окремими договорами, укладеними відповідачем з цими організаціями, за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання.

Відповідно до п. 4.2.13. Договору, відповідач зобов`язаний самостійно сплачувати на підставі договору з постачальниками таких послуг, пропорційно орендованій площі, частку витрат на утримання прибудинкової території, на ремонт покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо, послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання внутрішньо-будинкових мереж.

Позивач листом No062/15/1/23-3783 від 13.09.2019 поінформував відповідача про те, що він фактично споживає тепло та послуги технічного обслуговування системи централізованого опалення у нежилому будинку за адресою: вул. Юри Гната, 9 літ. А, та зобов`язаний сплачувати підприємству їх вартість навіть за відсутності договору. Наведеним листом відповідачу було направлено пропозицію Позивача про укладання договору. Однак, Відповідачем не було повернуто підписаний примірник договору.

Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» як балансоутримувач нежилого будинку за адресою: вул. Юри Гната, 9 літ. А у м. Києві, віднесеного до комунальної власності територіальної громади міста Києва та переданого підприємству у господарське відання, уклало договір на постачання енергії у гарячій воді з Публічним акціонерним товариством «Київенерго» №813007 від 08.10.2012 та договір з Комунальним підприємством «Київтеплоенерго» №813007 від 30.08.2018 (далі - Теплопостачальні організації) на постачання теплової енергії у гарячій воді №813007 в наведений нежилий будинок.

Позивач зазначає, що нежиле приміщення загальною площею 18,30 кв.м, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Юри Гната, 9 літ. А, яке перебуває в оренді відповідачем, у спірний період опалювалося централізовано при відсутності укладеного відповідачем з Теплопостачальною організацією договору про постачання теплової енергії. Вказане приміщення є вбудованим, система опалення є невід`ємною частиною системи опалення будинків, а теплова енергія подавалася в опалювальні періоди 2016-2017 р.р., 2017-2018 р.р., 2018-2019 р.р., 2019-2020 р.р. та 2020-2021 р.р. Отже, в умовах єдиної системи централізованої опалення (ЦО), подача теплоносія до системи теплоспоживання будівлі забезпечує опалення всіх її приміщень, теплове обладнання яких підключено до системи ЦО. Враховуючи, що теплове обладнання приміщень відповідача підключено до системи ЦО будинку, він фактично є споживачем тепла в опалювальних періодах 2016-2017 р.р., 2017-2018 р.р., 2018-2019 р.р., 2019-2020 р.р. та 2020-2021 р.р.

Обсяг наданої теплової енергії у нежилі будинки за адресою: вул. Юри Гната, 9 літ. А, в опалювальних періодах 2016-2017 р.р., 2017-2018 р.р., 2018-2019 р.р., 2019-2020 р.р. та 2020-2021 р.р. зазначено у облікових картках Теплопостачальної організації на підставі показників вузла комерційного обліку теплової енергії. Обсяг та вартість отриманої відповідачем теплової енергії визначені пропорційно опалювальній площі приміщень відповідача із застосуванням тарифів, затверджених уповноваженим органом. Акти обстеження та розрахунки нарахувань за спожиту теплову енергію у будинку No9 літ. А по вул. Юри Гната наявні в матеріалах справи.

Позивач стверджує, що відповідач фактично спожив за рахунок позивача без договору теплову енергією на потреби опалення в опалювальних періодах 2016-2017 р.р., 2017-2018 р.р., 2018-2019 р.р., 2019-2020 р.р. та 2020-2021 р.р. на суму 10073,02 грн.

Вимога позивача від 27.04.2020 №062/15/1/03-1739 про оплату фактично спожитої теплової енергії, направлена відповідачу, залишилась без задоволення.

З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 10 073,02 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Згідно п. 4 Правил користування тепловою енергією, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1197, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідач не надав докази на підтвердження укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до облікових карток КП "Київтеплоенерго" нау спірний період в будинок по а адресою: м. Київ, вул. Юри Гната, 9 літ. А, надходила теплова енергія.

Кількість теплової енергії протягом опалювального сезону 2016-2017 років підтверджується відомостями про обліку теплової енергії, що додані позивачем до позовної заяви.

При цьому, відповідач не надав докази на підтвердження відсутності централізованого опалення у спірний період, або відключення належного позивачу нежитлового приміщення від внутрішньо-будинкових інженерних систем централізованого опалення.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не спростовано споживання теплової енергії на потреби централізованого опалення у нежитловому приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Юри Гната, 9 літ. А, на загальну суму 10 073,02 грн.

Частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна;

б) набуття або збереження за рахунок іншої особи;

в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із частиною першою, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. (Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 3 червня 2016 року у справі № 6-100цс15).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі №927/468/17 від 04.05.2018, у справі № 910/21154/17 від 15.02.2019, № 918/47/18 від 23.04.2019.

З огляду на відсутність укладеного відповідачем договору про надання послуг на теплопостачання, спожита відповідачем теплова енергія на загальну суму 10 073,02 грн, яка була поставлена позивачу і оплачена останнім на користь енергопостачальної організації на підставі договору, вважається такою, що набута відповідачем без достатньої правової підстави.

За приписами ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, та зокрема, до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У зв`язку з тим, що відповідач не може повернути спожиту теплову енергію, тому на підставі частини 2 статті 1213 Цивільного кодекс України, зобов`язаний відшкодувати її вартість як безпідставно набутого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач направив на адресу відповідача вимогу від 27.04.2020 №062/15/1/03-1739 про оплату заборгованості за спожиту теплову енергію, однак заборгованість відповідачем сплачена не була, доказів протилежного суду не надано.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, судом встановлено, що протягом 2016-2021 років відповідач безпідставно набув теплову енергію на суму 10 073,02 грн. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Громадської організації "Київське відділення спілки кооператорів та підприємців України" (02154, м. Київ, Русанівська Набережна, 10/1, кв. 105, ) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А, ) заборгованість в сумі 110 073 грн 02 коп. та 2 270,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 15.06.2021.

Суддя А.І. Привалов