ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Справа № 925/68/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Пріхно Л.А.,

за участі представників сторін:

від Уманської окружної прокуратури Іванюта О.А. прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури,

від першого позивача представник не з`явився,

від другого позивача представник не з`явився,

від відповідача представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом керівника Уманської окружної прокуратури, м. Умань, Черкаська

область в інтересах держави в особі:

1. Уманської міської ради, м. Умань, Черкаська область

2. комунального некомерційного підприємства Уманська

центральна міська лікарня Уманської міської ради, м. Умань,

Черкаська область

до товариства з обмеженою відповідальністю ТД Фарго, м. Київ

про визнання частини договору недійсним та стягнення 155 439

грн. 25 коп.,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернувся з позовом керівник Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Уманської міської ради, комунального некомерційного підприємства Уманська міська лікарня Уманської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю Салюте-М в якому просить суд:

- визнати недійсним пункт 3.2 договору про закупівлю від 23 березня 2020 року №150, укладеного між комунальним некомерційним підприємством Уманська міська лікарня Уманської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю Салюте-М в частині включення податку на додану вартість до загальної ціни договору;

- стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Салюте-М на користь комунального некомерційного підприємства Уманська міська лікарня Уманської міської ради 155 439 грн. 25 коп.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 27 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 10 год. 00 хв. 25 лютого 2021 року.

Нормами ч.ч. 1, 2 ст. 27 ГПК України передбачено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що відповідач знаходиться за адресою: вул. Курнатовського, 26 А, кв. 66, м. Київ, 02139.

Згідно ч. 5 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до п. 2.1 договору поставка товару здійснюється постачальником власними силами. Товар постачається за адресою: 20300, Черкаська область, м. Умань, вул. Шевченка, 50.

Згідно п. 3.4 договору оплата товару здійснюється покупцем (комунальним некомерційним підприємством Уманська міська лікарня Уманської міської ради) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у вигляді 100% попередньої оплати, на підставі пункту 10 розділу 1 Закону України від 17 березня 2020 року №530-IV Про внесення змін до деякий законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Оскільки в договорі визначено місце його виконання - м. Умань, тому даний спір може бути розглянутий Господарським судом Черкаської області.

Будь-яких заперечень з приводу підсудності даної справи від сторін до суду не надходило.

Ухвалою суду від 25 лютого 2021 року відкладено розгляд справи в підготовчому засіданні на 12 год. 00 хв. 11 березня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 11 березня 2021 року змінено найменування відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю Салюте-М на товариство з обмеженою відповідальністю ТД Фарго. Продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. Відкладено підготовче засідання на 10 год. 00 хв. 15 квітня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 15 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 27 травня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 27 травня 2021 року змінено найменування другого позивача - комунальне некомерційне підприємство Уманська міська лікарня Уманської міської ради на комунальне некомерційне підприємство Уманська центральна міська лікарня Уманської міської ради. Відкладено розгляд справи по суті на 11 год. 00 хв. 15 червня 2021 року.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Також в судовому засіданні судом було з`ясовано, що згідно наказу Офісу Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року №2ш виключено в структурах та штатних розписах обласних прокуратур, зокрема у Черкаській обласній прокуратурі Уманську місцеву прокуратуру та встановлено в структурі та штатних розписах обласних прокуратур окружні прокуратури, зокрема, у Черкаській обласній прокуратурі Уманську окружну прокуратуру.

З урахуванням вищенаведеного, судом розглядається позов керівника Уманської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Уманської міської ради та комунального некомерційного підприємства Уманська центральна міська лікарня Уманської міської ради.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися.

В матеріалах справи містяться заяви позивачів про розгляд справи за відсутності їх представників.

Ухвалою суду від 27 травня 2021 року здійснено оголошення про виклик відповідача у справі через офіційний веб-портал судової влади України.

Крім того, копію ухвали суду від 27 травня 2021 року було надіслано відповідачу за адресою зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідач у визначені судом строки відзиву на позов не надав, своїм правом на захист не скористався.

В судовому засіданні, яке відбулося 15 червня 2021 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/68/21.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, а також дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 23 березня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю Салюте-М (в подальшому найменування товариства змінено на товариство з обмеженою відповідальністю ТД Фарго) (постачальник) та комунальним некомерційним підприємством Уманська міська лікарня Уманської міської ради (в подальшому змінено найменування лікарні на комунальне некомерційне підприємство Уманська центральна міська лікарня Уманської міської ради) (покупець) було укладено договір за №150.

Згідно п. 1.1. договору за цим договором постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупця товар необхідний для запобігання виникнення та поширення коронавірусної хвороби (СОVID-19), а покупець - прийняти та оплатити цей товар, ДК 021:2015:33170000-2-Обладнання для анестезії та реанімації Класифікатор НК 024:2019-47244 (Апарат штучної вентиляції легень загального призначення для інтенсивної терапії) - Апарат штучної вентиляції легень CWH-3010-3 шт., визначений в асортименті, кількості та за цінами, що зазначені у специфікації Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно зі специфікацією до договору про закупівлю №150 від 23 березня 2020 року, що є його невід`ємною частиною, предмет договору становить поставка апарату штучної вентиляції легень CWH-3010 у кількості 3 шт. за ціною 2 376 000 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 7% - 155 439 грн. 25 коп.

Загальна сума договору становить 2 376 000 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 7% - 155 439 грн. 25 коп. (п. 3.2. договору).

Як вбачається з інформації, отриманої з єдиного веб-порталу використання публічних коштів, попередня повна оплата за поставку товару на суму 2 376 000 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 7% 155 439 грн. 25 коп. була проведена 24 березня 2020 року, трансакція №165847813 на рахунок постачальника, визначеного в договорі №150 від 23 березня 2020 року (а.с. 30).

Пунктом 3.4 договору визначено, що оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у вигляді 100% попередньої оплати, на підставі п. 10 розділу 1 Закону України від 17 березня 2020 року № 530-ІV Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19).

Вищевказаний нормативно-правовий акт був прийнятий на виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України №87 від 13 березня 2020 року, введеного в дію Указом Президента України №87/2020 від 13 березня 2020 року Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Підпунктом 5 п. 1 цього рішення передбачено забезпечення розроблення та внесення на розгляд Верховної Ради України законопроекту про внесення змін до Закону України Про публічні закупівлі щодо непоширення дії названого Закону на випадки, якщо предметом закупівлі є засоби медичного призначення та спеціалізоване медичне обладнання для надання допомоги хворим на COVID-19.

На виконання рішення РНБО України 17 березня 2020 року Верховною Радою України прийнято Закон України №530-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), що цього ж дня набрав чинності, згідно якого розділ X Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про публічні закупівлі доповнено пунктом 31 такого змісту:

3 1. Установити, що дія цього Закону не поширюється на випадки, якщо предметом закупівлі є товари, роботи чи послуги, необхідні для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19). Перелік таких товарів, робіт чи послуг та порядок їх закупівлі затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Крім того, пунктом 4 розділу І цього ж Закону підрозділ 2 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України доповнено пунктом 71, за змістом якого тимчасово, для здійснення заходів щодо запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №224 від 20 березня 2020 року затверджено Перелік товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

За змістом вказаного переліку апарати штучної вентиляції легень віднесені до медичного обладнання для закладів охорони здоров`я, що надають допомогу хворим на COVID-19.

Таким чином, медичне обладнання, що є предметом договору про закупівлю №150 від 23 березня 2020 року станом на момент укладення цього договору та його виконання, віднесено до товарів, звільнених від оподаткування податком на додану вартість.

Законом України від 30 березня 2020 року №540-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) пункт 71 підрозділу 2 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України викладено в новій редакції: Тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

У разі здійснення операцій, звільнених відповідно до цього пункту, положення пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу та положення статті 199 цього Кодексу не застосовуються щодо таких операцій.

Норми цього пункту застосовуються до операцій, здійснених починаючи з 17 березня 2020 року.

У контексті вищенаведеної правової норми фактичне постачання товару за договором №150 від 23 березня 2020 року постачальником здійснено після набрання чинності Закону України від №540-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Так, відповідно до видаткової накладної №33 від 25 березня 2020 року постачальником передано замовнику товар на суму 2 376 00 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 155 439 грн. 25 коп.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 встановлено карантин на всій території України, дія якого продовжувалася відповідними постановами Кабінету Міністрів України.

З наведеного вбачається, що включення до вартості закуповуваного медичного обладнання, згідно договору про закупівлю №150 від 23 березня 2020 року, податку на додану вартість у розмірі 155 439 грн. 25 коп. та подальша його сплата постачальнику не відповідає вимогам пункту 71 підрозділу 2 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України та постанові Кабінету Міністрів України №224 від 20 березня 2020 року.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України).

Підпунктами а і б пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України унормовано, що об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 ПКУ.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Отже, порядок та механізм нарахування і сплати ПДВ чи навпаки (операції, які не є об`єктом оподаткування або звільнені від оподаткування тощо) врегульовано відповідними нормами податкового законодавства та, відповідно, не можуть самостійно встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю.

Отже, хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися на власний розсуд та за погодженням сторін.

Відтак, приймаючи до уваги, що грошовий вираз податку на додану вартість не є договірною ціною в розумінні ст. 632 ЦК України, а отже і істотною умовою договору, його наявність чи відсутність не впливає на чинність і дійсність решти умов договору, та не може розцінюватися обставиною, що має вирішальне значення для укладення такого договору.

За таких обставин, недотримання при укладенні договору про закупівлю №150 від 23 березня 2020 року вимог законодавства, зумовлює існування підстав для визнання в судовому порядку такого договору недійсним в частині включення податку на додану вартість до загальної ціни договору.

Таким чином суд погоджується з доводами прокурора щодо невідповідності актам цивільного законодавства умови договору про включення податку на додану вартість в розмірі 155 439 грн. 25 коп. до загальної ціни договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 (провадження №12-83гс18) зроблено висновок, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Крім того суд зважає на висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) в яких зазначено, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язані повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Аналогічні положення наведено у статті 208 Господарського кодексу України.

Реституція - це поновлення порушених майнових прав, приведення їх до стану, що існував на момент вчинення дії, якою заподіяно шкоду, тобто повернення або відновлення матеріальних цінностей у натурі - тих самих, або подібних, або речей такої самої вартості. Якщо їх неможливо повернути у натурі, то відшкодовується їх вартість у грошах.

За правилами цієї статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Системне тлумачення абзацу 2 частини першої статті 216 ЦК України та пункту 1 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що: (а) законодавець не передбачив можливість здійснення односторонньої реституції; (б) правила абзацу 1 частини першої статті 216 ЦК України застосовуються тоді, коли відбувається саме двостороння реституція; (в) в тому разі, коли тільки одна із сторін недійсного правочину здійснила його виконання, то для повернення виконаного підлягають застосуванню положення глави 83 ЦК України (висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 396/29/17, а також у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі №906/775/17).

В даному випадку двостороння реституція не застосовується, оскільки договір визнано судом недійсним лише в частині.

Водночас, оскільки судом визнано недійсним пункт 3.2 договору про закупівлю від 23 березня 2020 року №150 в частині включення податку на додану вартість до загальної ціни договору, то як наслідок з відповідача підлягає стягненню податок на додану вартість в розмірі 155 439 грн. 25 коп.

Щодо питання представництва прокурором інтересів держави в суді слід зазначити, що стаття 23 Закону України Про прокуратуру визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 звернула увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц зазначила, що системне тлумачення абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор звертався листом від 15 січня 2021 року №34-69 вих. -21 до Уманської міської ради, в якому просив першого позивача проінформувати прокурора про пред`явлення до товариства з обмеженою відповідальністю Салюте-М позову про визнання правочину недійсним та стягнення коштів за договором поставки товару в частині включення податку на додану вартість до загальної ціни договору в сумі 155 439 грн. 25 коп.

Згідно листа Уманської міської ради №01/01-20/392/01/427 від 18 січня 2021 року заходи щодо визнання правочину недійсним та стягнення коштів з товариства з обмеженою відповідальністю Салюте-М міською радою не вживалися та підстави її представництва оскаржуватися не будуть.

Також прокуратурою було направлено лист позивачам від 17 грудня 2020 року №34-2785 вих-20 в якому просив повідомити чи вживалися у судовому порядку заходи щодо стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю Салюте-М безпідставно набутих грошових коштів.

Листом від 18 січня 2021 року №33 КНП Уманська міська лікарня інформувало місцеву прокуратуру про відсутність коштів, необхідних для звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, враховуючи нездійснення позивачами в розумні строки заходів для звернення до суду з позовом стосовно захисту інтересів територіальної громади та держави, враховуючи повноваження прокурора самостійно визначати, у чому полягає порушення інтересів держави і визначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, суд дійшов висновку, що прокурор в даному випадку належним чином обґрунтував та довів підстави для представництва інтересів держави в суді, а тому підстав для залишення позову без розгляду не вбачається.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним пункт 3.2 договору про закупівлю від 23 березня 2020 року № 150, укладеного між комунальним некомерційним підприємством Уманська міська лікарня Уманської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю Салюте-М в частині включення податку на додану вартість до загальної ціни договору.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ТД Фарго, проспект Перемоги,16, м. Київ, ідентифікаційний код 42581044 на користь комунального некомерційного підприємства Уманська центральна міська лікарня Уманської міської ради, вул. Шевченка, 50, м. Умань, Черкаської області, ідентифікаційний код 02005036 - 155 439 грн. 25 коп. шляхом зарахування їх за реквізитами: , отримувач ГУК у Черк.обл./тг м. Умань/24060300, Казначейство України, номер рахунку (IBAN) UA 0023755.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ТД Фарго, проспект Перемоги,16, м. Київ, ідентифікаційний код 42581044 на користь Черкаської обласної прокуратури, бул. Шевченка, 286, м. Черкаси, ідентифікаційний код 02911119 4 602 грн. 00 коп. судового збору.

Видати відповідні накази після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 22 червня 2021 року.

Суддя А.В.Васянович