ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2021 р. Справа№ 910/19275/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Поляк О.І.

секретар судового засідання Ярмоленко С.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "-Аларіт Пром-"

на рішення господарського суду міста Києва від 12.03.2021 р. (повний текст складено 12.03.2021 р.)

у справі № 910/19275/20 (суддя - Баранов Д.О.)

за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до товариства з обмеженою відповідальністю "-Аларіт Пром-"

про стягнення 249 961,70 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "-Аларіт Пром-" про стягнення 249 961,70 грн., з яких 222 790, 43 грн. боргу, 17 154,86 грн. інфляційних втрат, 10 016,41 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з оплати поставленої теплової енергії за договором № 8383025-01 від 01.12.2015 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.03.2021 р. у справі № 910/19275/20 позов задоволено: стягнуто з ТОВ "-Аларіт Пром-" на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" 222 790,43 грн. боргу, 17 154,86 грн. інфляційних втрат, 10 016,41 грн. 3 % річних та 3 749,43 грн. судового збору за подання позову.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "-Аларіт Пром-" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення з врахуванням клопотання відповідача про застосування строків позовної давності.

Наводячи підстави скасування оскаржуваного рішення, апелянт зазначив, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, у зв`язку із чим необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про застосування при вирішенні спору правил про позовну давність.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2021 р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Руденко М.А., Поляк О.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 р. відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 19.05.2021 р.

17.05.2021 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

19.05.2021 р. до Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 р. оголошено перерву у розгляді справи до 16.06.2021 р.

У судовому засіданні 16.06.2021 р. було оголошено перерву до 17.06.2021 р.

У судовому засіданні, що відбулось 17.06.2021 р., представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази долучені до матеріалів справи, заслухавши пояснення сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 01.12.2015 р. між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "-Аларіт Пром-" (абонент) укладено договір № 8383025-01 на постачання теплової енергії, відповідно до умов якого ПАТ "Київенерго" зобов`язувався постачати теплову енергію ТОВ "-Аларіт Пром-" на потреби опалення та вентиляції - в період опалювального сезону, а ТОВ "-Аларіт Пром-" зобов`язувався додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку № 1 до цього договору, не допускаючи їх перевищення, своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Згідно додатку № 8 до вказаного договору № 8383025-01 від 01.12.2015 р. постачання теплової енергії на потреби централізованого опалення та вентиляції здійснюється до нежитлових приміщень, розташованих за адресою: вул. Бестужева, 36 у м. Києві.

Відповідно до умов договору № 8383025-01, а саме розділу 5 , облік споживання теплової енергії на теплових мережах проводився розрахунковим способом та за показниками лічильника обліку теплової енергії.

Пунктом 4 додатку №1 до договору № 8383025-01 встановлено, що дата зняття "Абонентом" показників приладів обліку 25 число поточного місяця; надання звіту в РМТ "Нивки" за адресою вул. Бакинська, 2а не пізніше 28 числа звітного місяця. При відсутності звіту у встановлений термін розрахунок виконується згідно договірних навантажень.

Згідно з п. 5 додатку № 2 до договору № 8383025-01 абонент щомісячно з 12 по 15 числа отримує в РТМ "Нивки" за адресою вул. Бакинська, 2А: облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період, акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду; акт виконаних робіт.

Додатком № 3 до договору №8383025-01 передбачено, що розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами на теплову енергію затвердженими відповідним органом у встановленому законодавством порядку (1 252, 83 грн/Гкал), а згідно п. 2 додатку №3 договору № 8383025-01 можливе змінення тарифів в період дії договору у встановленому законодавством порядку, що не потребує додаткового двостороннього погодження.

Згідно до п. 2 додатку № 4 до Договору № 8383025-01 «Абонент» (Відповідач) до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує "Енергопостачальній організації" вартість, заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

11.10.2018 р. між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (кредитор) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (новий кредитор) укладено договір № 601-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями)) як такий, що підлягає стягненню з споживача (споживачів) на загальну суму 497 554 936,91 грн. станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення договору цесії та коригувань платежів.

Згідно з п. 1.2 договору перелік договорів (основних рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в додатку №1 до договору цесії. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами додатку №1 до цього договору.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що з укладенням цього договору кредитор відступає, новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення договору цесії та/або можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення договору цесії у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами та споживачами, які зазначені в додатку № 1 до цього договору. Відступлення прав вимоги за додатковими грошовими зобов`язаннями (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, втрати від інфляції, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень) до основних грошових зобов`язань, які вже є предметом судового розгляду або вже підтверджені судовими рішеннями як такі, що підлягають стягненню з споживача (споживачів), визначаються окремим договором.

Відповідно до п. 2.1 договору в рахунок оплати за відступлене право вимоги за цим договором цесії на суму 497 554 936,91 грн., новий кредитор прийняв 497 554 936, 91 грн. боргових зобов`язань кредитора перед ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що становить частину суми боргового зобов`язання за мировою угодою, затвердженою ухвалою господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі №910/7807/18.

Підпунктом 3.1.1 договору сторони договору підтверджують, що на дату підписання додатку № 1 до цього договору за актами прийому-передачі кредитор передав новому кредитору оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, що відступається, а також інші документи та інформацію (але в будь-якому випадку без виключень та обмежень договори та будь-яка первинна документація, яка підтверджує стан розрахунків споживача із кредитором, електронні інформаційні реєстри, бази, розрахунки позовних вимог, що заявлені до стягнення із споживачів у судових спорах, рішення за результатами розгляду яких на дату укладення цього договору не прийняті, акти звіряння розрахунків).

Згідно з витягу з додатку №1 до договору сторони узгодили, що до нового кредитора переходить право вимоги за договором (особистий рахунок) № 8383025-01 до Товариства з обмеженою відповідальністю "-Аларіт Пром-" () на суму 222 790,43 грн.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовом позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що ПАТ "Київенерго" належним чином поставлялась відповідачу теплова енергія на потреби опалення та вентиляції до нежитлових приміщень за адресою: вул. Бестужева, 36. Однак, з огляду не несплату відповідачем коштів за спожиту теплову енергію за період з січня 2016 по квітень 2018 у останнього утворилася заборгованість в розмірі 222 790, 43 грн, яка зазначена у довідці про стан розрахунків за спожиту від ПАТ «Київенерго» теплову енергію.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір № 8383025-01 від 01.12.2015 р. є договором енергопостачання.

Частинами 1 і 2 ст.714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження постачання теплової енергії за договором відповідачу та її обсягу за період з січня 2016 року по квітень 2018 року позивачем подано до суду:

- облікові картки фактичного споживання теплової енергії за період січня 2016 - квітень 2018р.р., які є паперовим відображенням програмного комплексу - білігінгових систем ПК «Бітек» та «Уніван-Термал»;

- довідку про стан розрахунків за спожиту від ПАТ «Київенерго» теплову енергію, складені начальником управління продажу теплової енергії СП «Енергозбут» КП «Київтеплоенерго».

З наявних в матеріалах справи облікових карток за період з січня 2016 року по квітень 2018 року вбачається обсяги та розмір поставленої у спірний період теплової енергії відповідачу.

Судом також враховано, що питання прийняття облікових карток (табуляграм) в якості доказів у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі - продажу) теплової енергії у гарячій воді, у контексті їх оцінки судами, неодноразово вирішувалося у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/6652/17, від 12.07.2018 у справі № 910/6654/17, від 12.10.2018 у справі № 910/30728/15, від 03.09.2020 у справі №910/17662/19).

Відповідно до пунктів 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Процедура відключення приміщення від внутрішньобудинкових мереж, встановлена Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22 листопада 2005 (в редакції станом на момент надання послуг).

Згідно з пункту 40 Правил користування тепловою енергією облік обсягу споживання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.07 № 1198, споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Колегією суддів встановлено, що відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження відключення від теплопостачання, а тому у відповідача існує обов`язок у відшкодуванні вартості спожитої теплової енергії у гарячій воді, яка встановлена облікованими картками наявними в матеріалах справи у сумі 222 790, 43 грн.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

На підставі договору № 601-18 про відступлення права вимоги (цесії), Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" отримало від Публічного акціонерного товариства "Київенерго" право вимоги до відповідача на суму 222 790,43 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів належної сплати відповідачем коштів за поставлену теплову енергію за період з січня 2016 по квітень 2018, колегія суддів дійшла висновку, що дійсний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за договором № 838025-01 від 01.05.2018 р. становить 222 790, 43 грн.

Водночас, відповідачем у суді першої інстанції було подано клопотання про застосування при вирішенні спору правил про позовну давність .

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, виходив з того, що позивач дізнався про порушення свого права в день укладення договору про відступлення права вимоги (цесії) № 601/18, а саме 11.10.2018 р. Разом з тим позов було подано 03.12.2020 р., а отже в межах встановленого законом трирічного строку.

Однак, колегія суддів не може погодитися із вказаними висновками суду першої інстанції , враховуючи наступне.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Між тим, в силу ст. 262 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Вказана позиція була підтверджена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 лютого 2019 року в рамках справи № 904/3280/18.

При цьому, як зазначає Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, зокрема на імперативний характер ст. 262 ЦК України, судом першої інстанції неправомірно відхилено клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, що вплинуло на законність прийнятого ним рішення.

Тож, враховуючи, що позивач звернувся з позовом до суду першої інстанції 03.12.2020 р., останній має право на стягнення заборгованості, яка виникла за період з 03.12.2017 р. до моменту подання позовної заяви.

Беручи до уваги зазначене, здійснивши перерахунок заборгованості за спожиту теплову енергію з врахуванням пропущеного позивачем строку позовної давності, колегія судді приходить до висновку, що основний борг відповідача перед позивачем становить 75 784,61 грн., а тому підлягає задоволенню у зазначеному розмірі.

Крім того, позивачем внаслідок несплати відповідачем коштів за поставлену теплову енергію нараховано інфляційні втрати у розмірі 17 154,86 грн. та 3 % річних у сумі 10 016,41 грн. за період з листопада 2018 р. по квітень 2010 р.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, здійснивши перерахунок інфляційних нарахувань та 3% річних на суму боргу задоволену судом, а саме 75 784,61 грн., колегія судді приходить до висновку про задоволення інфляційних нарахувань у розмірі 6 062,77 грн. та 3 % річних у сумі 3 405,13 грн.

За умовами п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України порушення норм матеріального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - частковому скасуванню.

В силу частини 4 статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: на відповідача щодо відшкодування позивачу 1 377,92 грн. судового збору за подання позову, а на позивача - 3 557,27 грн. судового збору за подання відповідачем апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "-Аларіт Пром-" на рішення господарського суду міста Києва від 12.03.2021 р. у справі № 910/19275/20 задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 12.03.2021 р. у справі № 910/19275/20 скасувати частково.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "-Аларіт Пром-" (01103, м. Київ, вул. Німанська, 10; ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, 5; ) заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 75 784,61 грн., інфляційні втрати у розмірі 6 062,77 грн., 3% річних у розмірі 10 016,41 грн. та витрати по сплаті судового збору за подання позову у сумі 1 377, 92 грн.

В решті позову відмовити".

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, пл. Івана Франка, 5; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "-Аларіт Пром-" (01103, м. Київ, вул. Німанська, 10; ) 3 557,27 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду міста Києва видати накази.

Матеріали справи № 910/19275/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.06.2021 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

О.І. Поляк