РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.06.2021Справа № 910/5433/21

За позовом Акціонерного товариства «БІОЛІК»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕРІС ГРУП»

про стягнення 37 269,00 грн,

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОЛІК» (далі - позивач, ТОВ «БІОЛІК») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕРІС ГРУП» (далі - відповідач, ТОВ «ДЕРІС ГРУП») про стягнення 37 269,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на виконання умов Договору поставки № 2206/2 від 22.06.2020 позивач сплатив попередню оплату за товар у розмірі 37 269,00 грн. Оскільки відповідач протягом тривалого строку не здійснив поставку товару, позивач вимагає повернення суми попередньої оплати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 позовну заяву ТОВ «БІОЛІК» залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

20.04.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про прийняття до провадження позовної заяви та виправлення технічної помилки у позовній заяві, направлене до суду засобами поштового зв`язку 12.04.2021. Зокрема, позивач просив суд замість помилково зазначеної у позовній заяві дати Договору поставки № 2206/2 від «23.06.2020» вважати вірною датою цього договору «22.06.2020».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2021 позовну заяву Акціонерного товариства «БІОЛІК» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/5433/21, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/5433/21.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 про відкриття провадження у справі № 910/5433/21.

24.05.2021 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

01.06.2021 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, клопотання про прийняття до провадження позовної заяви та виправлення технічної помилки у позовній заяві, письмові пояснення відповідача, відповідь на відзив та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

22.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕРІС ГРУП» (постачальник, відповідач) та Акціонерним товариством «БІОЛІК» (замовник, позивач) був укладений Договір поставки № 2206/2 (далі - Договір або Договір № 2206/2 від 22.06.2020), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити товари виробничо-технічного призначення (надалі - товар) в асортименті, кількості, за цінами та у строки, які зазначені у рахунках-фактурах та видаткових накладних постачальника на кожну партію товару.

Цей Договір набирає чинність з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020 або до його припинення у встановленому порядку (п. 11.1 Договору).

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами Договір № 2206/2 від 22.06.2020 є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 2.3 Договору ціна товару, що поставляється за цим Договором, визначається у рахунках-фактурах та видаткових накладних постачальника на кожну партію товару. Загальною сумою Договору є сукупність вартості товару, поставленого протягом дії Договору, та орієнтовно складає 600 000,00 грн з урахуванням ПДВ.

Пунктом 5.1 Договору сторони погодили, що оплата товару за даним Договором здійснюється наступним чином: 50% попередня оплата та 50% протягом 7 календарних днів з моменту здійснення поставки товару на склад покупця.

На підставі виставленого відповідачем позивачу рахунку на оплату по замовленню № 720 від 17.06.2020 на суму 74 538,00 грн з ПДВ позивачем було сплачено відповідачу 37 269,00 грн 50% передоплати, що підтверджується платіжним дорученням № 3524 від 23.06.2020, копія якого наявна в матеріалах справи.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, надане позивачем платіжне доручення є належним доказом сплати грошових коштів відповідачу в якості попередньої оплати за товар, що підлягає поставці за Договором № 2206/2 від 22.06.2020.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що позивач належним чином виконав свій обов`язок з попередньої оплати за товар за Договором на суму 37 269,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно п. 3.3 Договору постачальник зобов`язаний поставити товар замовникові протягом 7 календарних днів з моменту погодження заявки замовника, якщо інше не погоджено та не вказано в рахунку. Датою погодження заявки є дата виставлення рахунку.

Судом встановлено, що згідно рахунку на оплату по замовленню № 720 від 17.06.2020 сторонами не було погоджено іншого, відмінного від положень п. 3.1 Договору, строку поставки товару.

Таким чином, враховуючи умови Договору та дату погодження заявки (17.06.2020) поставка товару за Договором мала бути здійснена відповідачем у строк до 24.06.2020 включно.

Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором № 2206/2 від 22.06.2020 відповідач у визначений Договором строк поставку товару не здійснив.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем не подано жодних належних доказів, які свідчили б про виконання відповідачем зобов`язання за Договором № 2206/2 від 22.06.2020 щодо своєчасної поставки товару.

Отже, оскільки в порушення умов Договору № 10 від 16.03.2020 відповідач не поставив позивачу оплачений товар, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приписами ст. 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можливо встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статей 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Судом встановлено, що відповідачем не було здійснено поставку обумовленого Договором товару у визначені строки, а відповідно позивач має право на повернення суми здійсненої ним передоплати в порядку ч. 2 ст. 693 ЦК України, за приписами якої визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У письмових поясненнях, поданих 24.05.2021 через відділ діловодства суду, відповідач зазначив, що 17.08.2020 він поставив позивачу товар на суму 74 538,00 грн, однак позивач відмовився його приймати.

Однак, по матеріалам справи судом встановлено, що відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження факту поставки ним товару згідно з умовами укладеного Договору № 2206/2 від 22.06.2020 та відповідно до приписів чинного законодавства, що регулюють договірні зобов`язальні відносини.

Також, відповідачем не доведено існування обставин, які б свідчили про відсутність його вини у невиконанні відповідного зобов`язання.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З урахуванням наведеного, тягар доведення належного виконання відповідачем свого обов`язку з поставки товару, несе відповідач як боржник у цьому зобов`язанні.

Враховуючи наведене, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази поставки товару або повернення грошових коштів, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача про стягнення з відповідача 37 269,00 грн попередньої оплати за товар за Договором № 2206/2 від 22.06.2020.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві викладено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 2 270,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕРІС ГРУП» (Україна, 04060, місто Київ, вулиця Ольжича, будинок 27/22, офіс 1/2; ідентифікаційний код 39025310) на користь Акціонерного товариства «БІОЛІК» (Україна, 61070, Харківська обл., місто Харків, ПОМІРКИ; ідентифікаційний код 01973452) 37 269,00 грн (тридцять сім тисяч двісті шістдесят дев`ять гривень 00 коп.) попередньої оплати та 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (чч 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені стст 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 07.06.2021.

Суддя Гумега О.В.