ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2021 р. Справа №914/213/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желік М.Б.

Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Онур Конструкціон Інтернешнл» б/н від 19.04.2021 (Вх № ЗАГС 01-05/1363/21 від 19.04.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 29.03.2021 (повний текст складено 30.03.2021)

у справі №914/213/21

за позово Служби автомобільних доріг у Львівській області, м. Львів,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Онур Конструкціон Інтернешнл», м. Київ,

про стягнення грошових коштів у розмірі 48 701,74 грн

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 29.03.2021 у справі №914/213/21 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» на користь Служби автомобільних доріг у Львівській області грошові кошти в сумі 27 265,91 грн інфляційних втрат та 1 270,87 грн відшкодування витрат на оплату судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що нарахування індексу інфляції здійснюється на суму попередньої оплати (авансу) за весь час користування чужими коштами, у разі неподання актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ № 3) про використання суми попередньої оплати (авансу). Прострочення грошового зобов`язання не відбулось, адже невикористаний аванс повернуто замовнику ще до спливу передбаченого п. 3.4 договору терміну. Відтак стягнення 3% за період з моменту перерахування відповідачу авансу та до моменту його повернення умовами договору не передбачено, на відміну від передбаченого п. 3.4 договору обов`язку повернення невикористаних коштів з врахуванням індексу інфляції.

Короткий зміст вимог апеляційної скари.

ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 29.03.2021 в частині стягнення з ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» на користь Служби автомобільних доріг у Львівській області грошові кошти в сумі 27 265,91 грн інфляційних втрат та 1 270,87 грн відшкодування витрат на оплату судового збору, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині, посилаючись на те, що рішення суду є необгрунтованим, судом неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, судом при прийнятті рішення неправильно застосовано норми матеріального права. Зокрема, скаржник вважає, що той факт, що залишок невикористаного авансу повернуто буз врахування індексу інфляції не суперечить умовам п.3.4 договору, оскільки відповідні умови регулюють повернення залишку авансу по закінченню зазначеного терміну, а не до закінчення.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подано.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2021, вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою. Апеляційну скаргу вирішено розглядати без повідомлення учасників спрви за навяними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

26.06.2018 між Службою автомобільних доріг у Львівській області (замовник) та ТОВ «ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ» (підрядник) укладено договір № 51-06/18 про закупівлю робіт: «Реконструкція автомобільної дороги загального користування державного значення Т-14-16 Львів - Пустомити - Меденичі на ділянці км 28+775 - км 38+200 Львівської області» (зі змінами та доповненнями) (а.с.16-27).

Відповідно до п.3.3 договору для виконання робіт з реконструкції автомобільних доріг загального користування державного значення з метою реалізації державного інвестиційного проекту «Покращення стану автомобільних доріг загального користування у Львівській області» замовник може провести з дозволу Головного розпорядника бюджетних коштів попередню оплату (аванс) в розмірі до 50 відсотків вартості робіт згідно з договором на строк не більше як вісім місяців.

Згідно з платіжним дорученням № 84 від 26.12.2019 (а.с.9) замовником, на виконання умов договору та постанови КМУ від 23.04.2014 № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» (зі змінами від 04.12.2019 № 1070) здійснено попередню оплату (аванс) підряднику у розмірі 2 240 548,55 грн.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що підрядник зобов`язується використати одержаний аванс на придбання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів тощо протягом восьми місяців після одержання авансу. Зарахування авансу здійснюється відповідно до актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ № 3). По закінченню вищезазначеного терміну невикористані суми авансу повертаються замовнику з наданням пояснень про причини невикористання підрядником вказаного авансу і можуть слугувати підставою для розірвання замовником договору в односторонньому порядку. У разі неподання актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ № 3) про використання суми попередньої оплати (авансу), підрядник зобов`язаний повернути надану йому суму попередньої оплати (авансу) з урахуванням індексу інфляції протягом наступного дня з моменту закінчення вищезазначеного терміну.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що 25.06.2020 ТОВ «ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ» частково закрило суму авансового платежу в розмірі 885 594,59 грн.

Згідно виписки від 09.07.2020 залишок не використаного авансового платежу у розмірі 1 354 953,96 грн повернутий замовнику без урахування індексу інфляції всупереч вимогам п.п. 3.4 договору.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем надіслано на адресу відповідача претензію від 01.09.2020 №01н-4245/01-06 про сплату індексу інфляції у розмірі 27 265,93 грн (а.с.11).

Докази надання відповіді на претензію, а також докази сплати суми індексу інфляції у розмірі 27 265,93 грн в матеріалах справи відстуні.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення Служби автомобільних доріг у Львівській області з позовом до ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» про стягнення грошових коштів: індексу інфляції у розмірі 27 265,91 грн та 3 % річних у розмірі 21 435,83 грн, що становить 48 701,74 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини, які виникли внаслідок укладення договору підряду, предметом якого є реконструкція автомобільних дороги.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частинами 1, 2 та 3 статті 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно з положеннями частини 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

За приписами положень ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі Контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як зазначалось вище, на виконання п.3.3 договору та постанови КМУ від 23.04.2014 № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» (зі змінами від 04.12.2019 № 1070) платіжним дорученням № 84 від 26.12.2019 позивач здійснив попередню оплату (аванс) підряднику у розмірі 2 240 548,55 грн.

Як передбачено пунктом 3.4 укладеного між сторонами договору, у разі неподання актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ № 3) про використання суми попередньої оплати (авансу), підрядник зобов`язаний повернути надану йому суму попередньої оплати (авансу) з урахуванням індексу інфляції протягом наступного дня з моменту закінчення вищезазначеного терміну.

Отже, нарахування індексу інфляції здійснюється на суму попередньої оплати (авансу) за весь час користування чужими коштами, у разі неподання актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ № 3) про використання суми попередньої оплати (авансу).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено та не заперечується в апеляційній скарзі відповідачем, акти приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ № 3) про використання суми попередньої оплати (авансу) позивачу не надавались, а відтак суми невикористаного авансу з урахуванням індексу інфляції повинні були бути повернуті позивачу.

Як зазначає позивач, порушення зобов`язання відповідачем полягає у не виконанні ним вимог пункту 3.4 Договору, згідно з якими, Відповідач зобовязувався використати одержаний аванс на придбання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів тощо протягом восьми місяців після одержання авансу.

Аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено та відповідачем не спростовано факту повернення залишку невикоританого авансу 09.07.2020 у розмірі 1 354 953,96 грн замовнику.

Однак, відповідно до п.п. 3.4 договору підрядник зобов`язаний був повернути надану йому суму попередньої оплати (авансу) з урахуванням індексу інфляції протягом наступного дня з моменту закінчення вищезазначеного терміну.

З огляду на наведені обаставини, твердження скаржника щодо безпідставності нарахування інфляційних втрат (відповідно до п. 3.4 договору) з посиланням на те, що, на його думку, порушення господарського зобов`язання не відбулось і аванс повернутий ще до закінчення восьмимісячного строку, є необгрунтованими, оскільки відповідно до умов укладеного між сторонами договору, нарахування інфляційних на невикористану суму авансу, які підлягають поверненню замовнику, не залежить від дати його повернення, а є обов`язковою умовою договору, у разі відсутності доказів (актів та довідок) про його використання.

Щодо строку повернення авансу, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що у випадку порушення такого строку, встановленого п.3.4 договору , у відповідача наступила б відповідальність за порушення грошових зобов`язань, встановлена умовами договору та актами законодавства.

Факти укладення договору, факти отримання авансу, його часткового використання і повернення відповідачем в ході розгляду справи не заперечувались.

Враховуючи наведене, правомірним є висновок суду першої інстанції, що оскільки відповідач не довів перед судом належного виконання взятого на себе зобов`язання щодо використання одержаного авансу на придбання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів тощо протягом восьми місяців після одержання авансу і не надав доказів повернення суми попередньої оплати (авансу) з урахуванням індексу інфляції, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають до задоволення.

Здійснивши перевірку розрахунків позивача, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що стягненню підлягає 27 265,91грн інфляційних втрат на підставі п.п. 3.4 договору.

Щодо вимоги позивача про стягнення 3 % річних від суми заборгованості (відповідно до ст. 625 ЦК України), судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції щодо помилковості даних вимог, оскільки прострочення грошового зобов`язання не відбулось, адже невикористаний аванс повернуто замовнику ще до спливу передбаченого п. 3.4 договору терміну, стягнення 3% за період з моменту перерахування відповідачу авансу та до моменту його повернення умовами договору не передбачено, на відміну від передбаченого п. 3.4 договору обов`язку повернення невикористаних коштів з врахуванням індексу інфляції. В той же час судова колегія зазначає, що в цій частині судове рішення не оскаржується.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

За змістом частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 29.03.2021 у справі №914/213/21 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 29.03.2021 у справі №914/213/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Онур Конструкціон Інтернешнл» б/н від 19.04.2021 (Вх № ЗАГС 01-05/1363/21 від 19.04.2021) без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника

2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 23.06.2021.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.