ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року м.Харків Справа № 913/220/21

Провадження №19/913/220/21

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області (вул. Грушевського М. ім., б. 7, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдвуд" (вул. Жуковського Василя, б. 4-А, кв. 31, м. Дніпро, 49005)

про стягнення 240 455 грн 69 коп

Суддя Господарського суду Луганської області Косенко Т.В.

Секретар судового засідання - Сокрута Н.М.

У засіданні брали участь:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув

ВСТАНОВИВ:

Лисичанська міська військово-цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області звернулась до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдвуд" про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою у розмірі 240 455 грн 69 коп.

Позовні вимоги заявника обґрунтовані тим, що на підставі договорів купівлі-продажу від №494 і №495 17.05.2018 право власності на нежитлову будівлю з підвальним приміщенням за адресою: кв. Ленінського комсомолу (Центральний), 5а, м. Лисичанськ , перейшло до ТОВ "Білдвуд". Вказана нежитлова будівля з підвальним приміщенням знаходиться на земельній ділянці комунальної власності загальною площею 0,1416 га, кадастровий номер земельної ділянки :55:002:0137. У зв`язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Білдвуд" набуло право власності на будівлю з підвальним приміщенням, розміщену на вказаній земельній ділянці, що перебувала у користуванні, то до нього відповідно до положень ст.120 Земельного кодексу України перейшло право користування земельною ділянкою, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Між Лисичанською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Білдвуд" договір оренди земельної ділянки не укладався. Отже, після набуття права власності на нежитлову будівлю з підвальним приміщенням за адресою: кв. Ленінського комсомолу (Центральний), 5а, м. Лисичанськ , Товариство з обмеженою відповідальністю "Білдвуд", всупереч вимогам чинного законодавства, здійснює використання земельної ділянки, без оформлення належним чином права користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, при цьому не сплачуючи орендну плату за землю. Рішенням Господарського суду Луганської області у справі №913/339/19 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдвуд" в доход місцевого бюджету міста Лисичанськ безпідставно збережені кошти у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 17.05.2018 по 31.05.2019. До теперішнього часу відповідач не здійснив будь-яких дій щодо оформлення права землекористування. З огляду на це, на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України Лисичанською міською військово-цивільною адміністрацією Сєвєродонецького району Луганської області за період з 01.06.2019 по 01.04.2021 нараховані до стягнення з відповідача безпідставно збережені кошти у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою на суму 240 455 грн 69 коп.

Ухвалою суду від 23.04.2021 відкрито провадження у справі та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 24.05.2021.

Ухвалою суду від 24.05.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 07.06.2021.

Представники сторін в судове засідання 07.06.2021 не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Неподання відзиву на позовну заяву та неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті.

Згідно положень ст.165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-021 від 23.03.2021 земельну ділянку площею 0,1416 га, кадастровий номер :55:002:0137, за адресою кв. Ленінського комсомолу (Центральний), 5а, м. Лисичанськ зареєстровано в Управлінні Держгеокодастру у м. Лисичанську Луганської області 27.06.2012. Категорія земель - землі житлової та громадської забудови; цільове призначення: комерційного використання; вид використання - для реконструкції нежитлової будівлі під торговий комплекс; форма власності - комунальна.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №249045985 від 19.03.2021, з 17.05.2018 власником об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: кв. Ленінського комсомолу (Центральний), 5а, м. Лисичанськ є Товариство з обмеженою відповідальністю "Білдвуд" на підставі договорів купівлі - продажу №494 від 17.05.2018 та №495 від 17.05.2018, посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. (а.с.17).

Відповідач, набувши право власності на будівлю, не вчинив будь-яких дій для оформлення права землекористування відповідною земельною ділянкою та, як наслідок, для внесення плати за землю.

Вказаний факт було встановлено рішенням Господарського суду Луганської області від 27.08.2019 у справі № 913/339/19 за позовом Лисичанської міської ради Луганської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акцент-М" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдвуд", яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдвуд" безпідставно збережені кошти у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою в сумі 135 536 грн. 70 коп. за період з 17.05.2018 по 31.05.2019.

24.09.2019 зазначене рішення набрало законної сили та на його виконання Господарським судом Луганської області видані відповідні накази.

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ураховуючи склад сторін у цій справі та справі №913/339/19, обставини, встановлені судовим рішенням у справі №913/399/19, є преюдиційними для цієї справи.

Як вбачається із матеріалів справи, після винесення судом вказаного рішення відповідачем також не було вчинено дій з оформлення прав на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до положень ст.80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

У відповідності до ст.ст.122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки.

В силу ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч.1 ст.21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з п."д" ч.1 ст.156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно п.2 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом вказаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати у сумі 240 455 грн 69 коп. за період з 01.06.2019 по 01.04.2021.на підставі статті 1212 ЦК України за фактичне користування земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщено, без оформлення відповідного права на цю земельну ділянку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом положень глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України (наведену правову позицію викладено у пункті 94 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц).

Частина 1 ст.93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (п."в" ч.1 ст.96 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст.120 Земельного кодексу України Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

В силу ст.125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно з п. "е" ч.1 ст.141 Земельного кодексу України набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача.

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, та від 20.11.2018 № 922/3412/17, постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справі № 922/207/15 і № 922/5468/14.

Відповідач з 17.05.2018 по теперішній час є власником нерухомого майна. Матеріали справи не містять доказів належного оформлення відповідачем права користування вказаною земельною ділянкою, зокрема, укладення відповідного договору оренди з позивачем та державної реєстрації такого права на відповідній земельній ділянці.

Згідно з частинами 1-4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Про необхідність застосування статті 79-1 Земельного кодексу України та положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у виді недоотриманої орендної плати неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема у постановах від 29.01.2019 у справах №922/3780/17 та №922/536/18, від 11.02.2019 у справі №922/391/18, від 12.04.2019 у справі №922/981/18 та від 12.06.2019 у справі №922/902/18, в яких міститься висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою Лисичанська міська військово-цивільна адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 Податкого кодексу України (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17).

Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Верховний суд неодноразово зазначав, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (постанови Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 у справі №922/1276/18, від 01.10.2019 у справі №922/2082/18, від 06.11.2019 у справі №922/3607/18).

Стосовно здійсненого позивачем розрахунку розміру позовних вимог за період з 01.06.2019 по 01.04.2021, враховуючи положення статті 79-1 ЗК України та статей 20, 23 Закону України "Про оцінку земель", суд зазначає, що обґрунтованість вказаного розрахунку підтверджується наявними в матеріалах справи витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від №124 від 25.03.2021, а також рішенням Лисичанської міської ради №83/1343 від 03.07.2015 про затвердження нормативної грошової оцінки землі міста Лисичанська та рішенням №33/445 від 10.07.2017 про затвердження розмірів орендної плати за земельні ділянки комунальної власності міста Лисичанська.

Чинне земельне законодавство, в тому числі стаття 20 Закону України "Про оцінку земель", не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі; витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі "реального часу", тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула. (Відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19).

Позивачем надано суду розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати Товариством з обмеженою відповідальністю "Білдвуд" на суму 240 455 грн 69 коп. за період з 01.06.2019 по 01.04.2021.

Даний розрахунок зроблено позивачем у відповідності до коефіцієнтів, які зазначені у витязі №124 від 25.03.2021 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,1416 га за адресою: м. Лисичанськ, кв. Центральний (колишня назва Ленінського комсомолу), 5а кадастровий номер: :55:002:0137 за період з 01.06.2019 по 01.04.2021.

Відповідачем не надано суду належним чином обґрунтованого контррозрахунку пред`явлених до стягнення позивачем безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в загальній сумі 240 455 грн 69 коп.

Враховуючи, що відповідач як користувач земельної ділянки з 17.05.2018 по теперішній час, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти у розмірі орендної плати в загальній сумі 240 455 грн. 51 коп. за період з 01.06.2019 по 01.04.2021, що мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки - Лисичанській міській військово-цивільній адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Ураховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При зверненні з позовом до суду позивачем сплачено судовий збір згідно платіжного доручення №71 від 05.04.2021 у розмірі 3606 грн 85 коп., у той час як, виходячи з розміру заявлених позовних вимог, повинен був сплачений судовий збір у сумі 3 606 грн 84 коп.

З огляду на викладене, на цей час існує переплата судового збору в загальній сумі 0,01 коп., який відповідно до приписів Закону України "Про судовий збір" може бути повернутий ухвалою господарського суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Судовий збір у розмірі 3 606 грн 84 коп. покладається на відповідача згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.232, 233, 236, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдвуд" про стягнення 240 455 грн 69 коп задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдвуд" (вул. Жуковського Василя, б. 4-А, кв. 31, м. Дніпро, 49005, ідентифікаційний код 41329571) на користь територіальної громади Лисичанськ в особі Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області (вул. Грушевського М. ім., б. 7, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100, ідентифікаційний код 44044068) на р/р (IBAN): UA0012419, отримувач: ГУК у Луганській області/МТГ м. Лисичанськ /24060300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37991110, банк отримувача: Казначейство України (електронний адміністративний податок), код класифікації доходів бюджету: 24060300, найменування коду класифікації бюджету: інші надходження безпідставно збережені кошти у вигляді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою в сумі 240 455 грн. 69 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдвуд" (вул. Жуковського Василя, б. 4-А, кв. 31, м. Дніпро, 49005, ідентифікаційний код 41329571) на користь управління власності Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області (вул. Штейгерська, б. 31, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100, ідентифікаційний код 33537796) на р/р UA0027161, отримувач: Управління власності Лисичанської міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, код отримувача (ЄДРПОУ): 33537796, банк отримувача: Держказначейська служба України, м. Київ судовий збір у розмірі 3 606 грн 84 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та порядку, визначеному пп.17.5 пп.17 ч.1 розділу XI Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 14.06.2021.

Суддя Т.В. Косенко