УХВАЛА

м. Київ

08.06.2021Справа № 50/311-б (754/2632/19)

За позовом ОСОБА_1

до публічного акціонерного товариства "Київський завод гумових та латексних виробів"

про стягнення 177.915,64 грн. в межах справи № 50/311-б

Суддя Пасько М.В.

Представники:

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 - адвокат Кунаха Г.А.

від відповідача Кіцул Л.Б. - ліквідатор ТОВ "Торговий дім "Київський завод гумових та латексних виробів", ОСОБА_3 - адвокат Кіцула С.Б.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості в розмірі 177.915,64 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21.04.2020 передано справу № 754/2632/19 про стягнення 177.915,64 грн. за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи № 50/311-б про банкрутство публічного акціонерного товариства "Київський завод гумових та латексних виробів".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 прийнято справу № 754/2632/19 до розгляду в межах справи № 50/311-б про банкрутство публічного акціонерного товариства "Київський завод гумових та латексних виробів" та призначено підготовче засідання у справі на 03.12.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 призначено розгляд спарви по суті на 13.04.2021.

13.04.2021 суд намісці ухвали відкласти судове засідання на 20.05.2021.

20.05.2021 суд намісці ухвали відкласти судове засідання на 08.06.2021.

У судовому засіданні розглянувши заявлені позовні вимоги та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

В поданій позовній заяві позивач просить суд стягнути з боржника заборгованість по заробітній 27.425, 63 грн., компенсацію за втрату частини заробітної плати 46.429, 36 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 138.447, 50 грн., а також моральну шкоду в розмірі 50.000, 00 грн. та заборгованість до Пенсійного Фонду України по страховим внескам.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів повного розрахунку з позивачем.

Відповідач в своєму відзиві заперечував щодо задоволення позовних вимог, однак, належних доказів погашення заборгованості по заробітній платі суду не надав.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник, або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

До структури заробітної плати в силу ст. 2 Закону України "Про оплату праці" включаються виплати за виконану роботу, а також гарантії та компенсації за невідпрацьований час.

Так, згідно статті 3 Кодексу законів про працю України ( далі - КзПП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами у сфері державного і договірного регулювання оплати праці, визначено Законом України "Про оплату праці".

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 34 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок нарахування та виплати компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати встановлено Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), що передбачено ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

На заперечення позовних вимог в частині стягнення компенсації відповідач посилається на положення ст. ст. 4,7 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та на ту обставину, що позивачем не надано доказів на підтвердження виплати заборгованості та даних про відмову роботодавця у виплаті компенсації.

Відповідно до вищезазначених норм, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, також передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Разом з тим, згідно розрахунку боржника, який на думку суду є вірним, розмір компенсації втрати частини доходів заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати становить 46.429, 36 грн.

В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі №6-76цс14 суд дійшов висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є обставини невиплати належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Таким чином, чинним законодавством покладено на роботодавця, який перебуває у процедурах банкрутства, обов`язок щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Як роз`яснено п. 20 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Суд погоджується з розрахунком позивача про нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 138.447, 50 грн.

Щодо стягнення моральної шкоди з боржника в розмірі 50.000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 Кодексу Законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди не є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки ним не надано доказів того, що йому було нанесено маральних страждань.

Щодо вимоги про стягнення з боржника на користь Пенсійного Фонду України заборгованість зі сплати страхових внесків, то вона не підлягає задоволенню, оскільки Пенсійний фонд України не є позивачем у справі.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 116, 117 Кодексу Законів про працю України та ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з публічного акціонерного товариства "Київський завод гумових та латексних виробів" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі 27.425, 63 грн., компенсацію за втрату частини заробітної плати 46.429, 36 грн., середній заробіток 138.447, 50 грн. та судові витрати 4.204, 00 грн.

3.В решті позовних вимог відмовити повністю.

4.Видати накази відповідно до ст. 327 ГПК України.

5.Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та строк визначені розділом ІV ГПК України.

Суддя М.В. Пасько

Повний текст ухвали складено 16.06.2021.