РІШЕННЯ

Іменем України

18 червня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/406/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "АРНІКА ФІД",

, тупік Автопарківський, будинок 5, м. Глобине,

Глобинський район, Полтавська область, 39001

електронна пошта:

відповідач: Державне підприємство "Дослідне господарство "Іванівка" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України", , електронна пошта:

вул. Перемоги, 5, село Іванівка, Борзнянський район, Чернігівська область, 16433

предмет спору: про стягнення 503095,17 грн

Учасники справи не викликались.

Товариством з обмеженою відповідальністю "АРНІКА ФІД" подано позов до Державного підприємства "Дослідне господарство "Іванівка" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України" про стягнення 503095,17 грн, з яких: 363500,00 грн основної заборгованості; 70420,67 грн відсотків; 44192,36 грн пені; 24982,14 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №181130/1АФ від 30 листопада 2018 року.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3, п.8 ч.4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує ціну позову. У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та всіх доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі; позивачу встановлено строк протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов для подачі до суду відповіді на відзив з одночасним надсиланням копії відповіді на відзив та доданих до неї доказів відповідачу; відповідачу встановлено строк протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечення на відповідь позивача на відзив з одночасним надсиланням його копії разом з доданими до нього документами позивачу.

Про отримання позивачем 21 травня 2021 року ухвали господарського суду від 26 квітня 2021 року свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи.

Про отримання відповідачем 12 травня 2021 року ухвали господарського суду від 26 квітня 2021 року свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи.

Відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач не надав та не заперечив стосовно позовних вимог, поважність причин неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив, заяв та клопотань від відповідача не надходило.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.

За таких обставин рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд встановив:

30 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АРНІКА ФІД" (постачальник) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Іванівка" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України" (покупець) було укладено договір поставки №181130/1АФ.

Пунктом 1.1. договору передбачено, що постачальник зобов`язується, у строк встановлений цим договором, передати у власність покупцю концентрат енерго-білковий КЕБ (Товар), у кількості та за ціною погодженій сторонами в Специфікації, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та сплатити за нього обумовлену вартість.

Відповідно до п. 5.2 Договору, розрахунки за поставлений Товар згідно Договору здійснюються шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок Постачальника вказаний у даному Договорі за кількість Товару, що визначена сторонами у специфікації на умові 100% передоплати, якщо інше не вказано в специфікаціях до Договору.

Згідно п.3 Специфікацій № 1, 2, 6, 7, 8 до Договору, термін оплати: 100 % оплата вартості товару (партії товару), що сплачується впродовж 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки Товару.

Згідно п.3 Специфікацій № 3, 4 до Договору, умови оплати: покупець проводить оплату кожної окремої партії продукції у розмірі 100% у строк до 01.08.2020.

Згідно п.3 Специфікацій № 5 до Договору, умови оплати: покупець проводить оплату кожної окремої партії продукції у розмірі 100% у строк до 01.09.2020.

Пунктом 7.1. Договору визначено, що даний Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2019 року.

Додатковою угодою №1 від 14 листопада 2019 року до договору №181130/1АФ від 30 листопада 2018 року, сторони дійшли згоди продовжити дію Договору №181130/1АФ від 30 листопада 2018 року, виклавши п.7.1. у наступній редакції: « 7.1. Даний Договір вступає в силу з моменту підписання його Сторонами і діє до 31 грудня 2020 року».

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач в позовній заяві зазначає, що на виконання умов укладеного між сторонами договору у період з 06 грудня 2018 року по 05 червня 2020 року Постачальник (позивач у справі) поставив Покупцю (відповідачу у справі) Товар на загальну суму 1288230,00 грн.

До позовної заяви позивачем додано копії видаткових накладних, рахунків на оплату, податкових накладних, квитанцій про реєстрацію податкових накладних та довіреностей, у підтвердження поставки відповідачу товару на загальну суму 776580,00 грн.

Позивачем до позовної заяви додано копію акту звірки взаєморозрахунків за 3 квартал 2020 року, підписаний та скріплений печатками обох сторін на суму 413500,00 грн. Тобто, відповідач визнав існування за ним заборгованості перед позивачем у розмірі 413500,00 грн станом на 3 квартал 2020 року у підписаному та скріпленому печатками сторін акті звірки взаємних розрахунків, який міститься у матеріалах справи /а.с.92/.

Після підписання сторонами акту звірки взаєморозрахунків, 07.10.2020 відповідачем було додатково здійснено часткову оплату за отриманий товар у розмірі 50000,00 грн (виписка банку міститься у матеріалах справи).

Так, відповідач у свою чергу зобов`язання за договором не виконав, вартість отриманого ним товару у повному обсязі не оплатив. Відповідачем було здійснено часткову оплату за отриманий ним товар, про що позивачем до позовної заяви додано виписки банку та платіжні доручення. У результаті чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 363500,00 грн за отриманий ним товар.

Будь-яких претензій щодо якості, кількості та комплектності, як товару, так і претензій щодо змісту та комплектності товаросупровідних документів щодо отриманого товару від відповідача на адресу позивача не надходило та матеріали справи не містять.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач взяті на себе зобов`язання виконав частково, оплативши частково вартість отриманого ним товару.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем 26 березня 2021 року було направлено відповідачу претензію №9-АФ від 25 березня 2021 року з вимогою сплати заборгованості у розмірі 363500,00 грн. Про направлення відповідачу претензії свідчить список згрупованих поштових відправлень за 26 березня 2021 року, що міститься в матеріалах справи /а.с. 97/.

Відповіді від відповідача не надійшло, заборгованість не погашено.

Станом на день прийняття рішення відповідач заборгованість у розмірі 363500,00 грн не сплатив.

Суд звертає увагу на те, що додані до позовної заяви видаткові накладні посвідчені печаткою відповідача, що фіксує факт здійснення господарської операції і підтвердження договірних відносин, що є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Наведені обставини у їх сукупності свідчать про те, що обов`язок відповідача здійснити оплату товару за укладеним сторонами договором поставки, за накладними зазначеними вище, є документально підтвердженим, що не спростовано відповідачем.

Судом враховано правову позицію, наведену у постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року у справі №922/4099/17, від 09 листопада 2018 року у справі №911/3685/17, від 30 січня 2019 року у справі №905/2324/17, від 08 травня 2019 року у справі №910/9078/18, від 21 травня 2019 року у справі №904/6726/17, від 05 червня 2019 року у справі №905/1562/18, від 10 червня 2019 року у справі №911/935/18 та від 11 червня 2019 року у справі №904/2394/18, згідно з якою, з урахуванням конкретних обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, належати, зокрема: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Наведені обставини у їх сукупності свідчать про визнання відповідачем боргу перед позивачем за поставлений товар.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведених обставин, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 363500,00 грн заборгованості за отриманий товар є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Позивачем також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 24982,14 грн інфляційних нарахувань за періоди з 29 січня 2019 року по 15 квітня 2021 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.7. укладеного між сторонами договору поставки №181130/1АФ від 30 листопада 2018 року, сторони погодили, що у випадку невиконання чи часткового не виконання покупцем взятого на себе грошового зобов`язання, на вимогу постачальника покупець зобов`язаний сплатити, зокрема, суму заборгованості за поставлений товар з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Оскільки, судом встановлено наявність прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань, дослідивши поданих позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення 24982,14 грн інфляційних нарахувань є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивачем також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 70420,67 грн 18 (вісімнадцяти) відсотків річних за періоди з 29 січня 2019 року по 12 квітня 2021 року та 44192,36 грн пені за періоди з 29 січня 2019 року по 07 квітня 2021 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.7. укладеного між сторонами договору поставки №181130/1АФ від 30 листопада 2018 року, сторони погодили, що у випадку невиконання чи часткового не виконання покупцем взятого на себе грошового зобов`язання, на вимогу постачальника покупець зобов`язаний сплатити, зокрема, суму заборгованості за поставлений товар, а також 18% річних від простроченої суми.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.216, ч.2 ст.217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України - штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Пунктами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Так, пунктом 6.4. договору сторони погодили, що у випадку прострочення оплати або не повної оплати Товару в строки, зазначені у Договорі та Специфікаціях, Покупець зобов`язується на вимогу Постачальника сплатити останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення платежу від вартості неоплаченого або частково не оплаченого Товару за кожен день прострочення оплати.

Відповідно до норм статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частина 3 статті 551 ЦК України дозволяє зменшити розмір неустойки за рішенням суду за наявності кількох умов: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов`язання збитків; за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При чому законодавцем не визначено переліку таких обставин. Це питання вирішується на підставі аналізу конкретної ситуації. Зокрема, істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов`язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, тощо.

Правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

За змістом укладеного між сторонами договору та положень статті 611 та частини третьої статті 692, статті 625 ЦК України, що регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума 18% річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19). Також, аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі №927/184/13-г.

З огляду на викладене, враховуючи наявні у справі матеріали, наведені доводи, а також той факт, що у матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем збитків чи настання для нього інших негативних наслідків, враховуючи поведінку кожної із сторін під час виконання умов договору, суд вважає за можливе зменшити розмір пені на 50% до 22096,18 грн, а також 18 % річних обмежити 3% річних, що становить 16321,97 грн.

Позивачем до позовної заяви додано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс та понесе у майбутньому, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, у прохальній частині позовної заяви позивач не просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу та не надає докази у підтвердження таких вимог.

Станом на дату ухвалення судом рішення, позивачем не надано доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу та не заявлено клопотання про їх стягнення.

Враховуючи наведене вище, при ухваленні рішення, судом не вирішується питання розподілу витрат на правничу допомогу.

Враховуючи, що спір виник з вини відповідача, судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Іванівка" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України" (, вул. Перемоги, 5, село Іванівка, Борзнянський район, Чернігівська область, 16433) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРНІКА ФІД" (, тупік Автопарківський, будинок 5, м. Глобине, Глобинський район, Полтавська область, 39001) 363500,00 грн заборгованості; 24982,14 грн інфляційних нарахувань; 22096,18 грн пені; 16321,97 грн трьох відсотків річних; 7546,43 грн судового збору.

3.В іншій частині позову відмовити.

4.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 18 червня 2021 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/