ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

16 червня 2021 року м. ХарківСправа № 922/2321/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

без виклику представників сторін

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківметал-2" (, адреса : 61106, м. Харків, пр. Московський, 301)
до Приватного підприємства "Стройряд" (, адреса : 61105, м. Харків, вул. Киргизька, 19) Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна (Адреса: 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, буд. 17, оф. 605); - ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ХАРКІВСЬКИЙ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИЙ МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД (, адреса : 61140, м. Харків, вул. Чугуївська, 78); - ВІДДІЛ ПРИМУСОВОГО ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ ДЕПАРТАМЕНТУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ (, адреса : 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13).
про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню
ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області надійшла позовна заява ТОВ "Харківметал-2" до ПП "Стройряд" в якому позивач просить суд:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 476 від 20.06.2017, виданий приватним нотаріусом КМНО Шевченко Інною Леонтіївною, про звернення стягнення на нерухоме майно (нежитлову будівлю літ. "А-3", загальною площею 1478,6 кв.м., нежитлову будівлю літ. "3-1", загальною площею 251,9 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Д- 1", загальною площею 7006,0 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Ж-1", загальною площею 574,5 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Й-1", загальною площею 95,4 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Л-1", загальною площею 38,2 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Х-1", загальною площею 68,2 кв.м., нежитлову будівлю літ. "П-1", загальною площею 159,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Україна, м. Харків, пр. Московський, 301, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВМЕТАЛ-2")

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 477 від 20.06.2017, виданий приватним нотаріусом КМНО Шевченко Інною Леонтіївною про звернення стягнення на нерухоме майно (нежитлову будівлю літ. "Б-1", загальною площею 847,6 кв.м., нежитлову будівлю літ. "В-1", загальною площею 4643,0 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Е- 1", загальною площею 1689,8 кв.м., нежитлову будівлю літ. "М-1", загальною площею 25,4 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Н-1", загальною площею 33,8 кв.м., нежитлову будівлю літ. "0-1", загальною площею 33,5 кв.м., нежитлову будівлю літ. "3-1", загальною площею 3072,0 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Ю- 1", загальною площею 1536,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Україна, м. Харків, пр. Московський, 301, що належить на праві власності Публічне акціонерне товариство "ХАРКІВСЬКИЙ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИЙ МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД").

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2021, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою суду від 16.06.2021 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

Також, разом з позовною заявою, позивачем було подано заяву про забезпечення його позовних вимог в якій він просить суд, на час розгляду справи, зупинити стягнення на підставі виконавчих написів № 476 від 20.06.2017 та виконавчого напису № 477 від 20.06.2017, виданих приватним нотаріусом КМНО Шевченко Інною Леонтіївною про звернення стягнення на нерухоме майно.

Вирішуючи заяву позивача, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4, ч. 5 та ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено наступне:

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Оскільки, наданих заявником пояснень у своїй заяві, достатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд вважає, що підстав призначати судове засідання немає.

Слід вказати, що з огляду на положення ст.ст.13, 74, 80 ГПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії, як даному випадку.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відтак, для обґрунтування позивачем необхідності застосування заходів забезпечення позову є достатнім надання доказів, які вказують на те, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були, тобто надають достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Так, право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін [рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Стгеесе), від 19 березня 1997 року. п. 40. Reports of Judgments and Decisions 1997-11]. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок [рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy), GCJ. N 22774/93, n. 66. ECHR 1999-V].

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У пункті 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд і водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 Конвенції як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Таким чином, господарський суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Тобто забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду зазначеним вище.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У ч. 1 ст. 137 ГПК України серед заходів забезпечення позову передбачаються, зокрема, заборона відповідачу вчиняти певні дії (п. 2), зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку (п. 5).

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ч. 3 ст. 137 ГП України).

Предметом позовних вимог у даній справі є визнання саме такими, що не підлягають виконанню виконавчих написів № 476 від 20.06.2017 та № 477 від 20.06.2017, виданих приватним нотаріусом КМНО Шевченко Інною Леонтіївною, про звернення стягнення на нерухоме майно. В обґрунтування ж своїх вимог, позивач, крім іншого, зазначає що виконавчі написи № 476, № 477 від 20.06.2017, є протиправними з огляду на те, що видані як з порушенням порядку для видачі виконавчого напису, так і із значним завищенням розміру заборгованості.

З наявних в матеріалах справи доказів, вбачається, що за спірними виконавчими написами виконавчі провадження відповідно до відомостей АСВП є відкритими станом на день подання даного позову.

Таким чином, на думку заявника, у разі примусового виконання спірних виконавчих написів нотаріуса до прийняття судом рішення у справі та за умови задоволення позову судом, позивач буде вимушений повторно звертатись до суду з новим позовом про повернення безпідставно стягнутого з нього майна чи грошових коштів.

Також заявник зазначає, що вжиття виконавцем в рамках виконавчого провадження заходів щодо звернення стягнення на нерухоме майно на підставі виконавчих написів свідчить про те, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду спору у цій справі виконавцем буде примусово зверено стягнення на нерухоме майно позивача в рахунок оплати боргу перед відповідачем, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах лише цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Як вбачається із поданої заяви постановами державного виконавця про опис та арешт майна боржника від 04.05.2018 року описано та арештовано майно боржника та розпочато процедуру звернення стягнення.

29.03.21 р. постановами державного виконавця призначено суб"єкта оціночної діяльності для подальшого передання арештованого майна на реалізацію.

Доказів того, що на момент звернення із заявою про забезпечення позову державним виконавцем вчинюються дії щодо зміни власника нерухомого майна, на яке звертається стягнення, укладення щодо нього договорів іпотек чи інших правочинів, заявником суду не надано.

Враховуючи викладене вище суд дійшов висновку про те, що заявником не доведено належними та допустими доказами, що невжиття зазначених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, що в свою чергу призведе до нівелювання функції судового рішення, як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів позивача.

При цьому, суд зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті, а саме не надає оцінку посиланням заявника на безпідставність та незаконність дій відповідача.

До предмету дослідження на цій стадії входить лише питання про те чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання судового рішення в разі постановлення його на користь позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

При цьому суд зазначає, що заявник не позбавлений права повторного звернення із заявою про вжиття заходів забезпечення позову у разі подання доказів, що невжиття зазначених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі .

Керуючись ст. ст. 74, 77, 78, 79, 136, 137, 140, 141, 144, 232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківметал-2" вх. №2321/21 від 14.06.2021 про забезпечення позову відмовити.

Направити копії зазначеної ухвали на адреси учасників справи.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 16.06.2021.

Ухвалу підписано 16.06.2021 року.

Суддя С.А. Прохоров

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.