УХВАЛА

10 червня 2021 року

м. Київ

Справа № 911/1063/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О. М. - головуючий, Мамалуй О. О., Стратієнко Л. В.,

за участю секретаря Низенко В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Київської області

у складі судді Антонової В.М.

від 08.09.2020

та постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Чорногуза М.Г., Мальченко А.О., Агрикової О.В.

від 26.01.2021

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа»

про стягнення 1 152 656,42 грн

за участю представників:

від позивача: Литвин П.В.

від відповідача: не з?явилися.

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» 1 152 656,42 грн, з яких 614 286,89 грн пені, 147 001,93 грн 3% річних та 391 367,60 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, всупереч пункту 6.1 договору № 1637/1617-ТЕ-17 постачання природного газу від 28.09.2016, несвоєчасно сплатив вартість переданого природного газу за період жовтень - грудень 2016 року, січень-березень 2017 року, внаслідок чого на підставі пункту 8.2 договору йому було нараховано пеню, а також згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційні.

Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Комунальним підприємством теплових мереж «Бориспільтепломережа» (споживач) 28.09.2016 укладено договір № 1637/1617-ТЕ-17 постачання природного газу.

За умовами договору, відповідно до пункту 1.1 якого, постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з пунктом 2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01.10.2016 року по 31.03.2017 року природний газ обсягом до 13304 тис.куб.м.

Право власності на природний газ переходить від позивача до відповідача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ відповідач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ (пункт 3.1 договору).

Пунктом 3.4 договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 р. № 758 (пункт 5.1 договору).

Пунктом 5.2 договору визначено, що ціна за 1000 куб.м газу за цим договором становить 4942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5930,40 грн.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (пункт 5.4 договору).

Сторонами у пункті 6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3. цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим договором.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (пункт 8.1 договору).

Згідно з пунктом 8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20.

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору, укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний не звільняє споживача від обов`язку споживача сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.

Пунктом 10.3 договору визначено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2016 до 31 березня 2017 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 12.1 договору).

Додатковою угодою № 1 від 23.01.2017 до договору № 1637/1617-ТЕ-17 постачання природного газу від 28.09.2016 сторони внесли зміни до деяких пунктів договору.

На виконання умов договору № 1637/1617-ТЕ-17 постачання природного газу від 28.09.2016 позивач протягом жовтня-грудня 2016 року, січня-березня 2017 року передав відповідачу газ, а відповідач вказаний товар отримав, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від: 31.10.2016 на суму 6 962 829,26 грн, 30.11.2016 на суму 12 421 762,46 грн, 31.12.2016 на суму 15 112 829,72 грн, 31.01.2017 на суму 17 733 538,72 грн, 28.02.2017 на суму 14 561 160,19 грн, 31.03.2017 на суму 9 168 078,16 грн, підписаними сторонами та скріпленими їх печатками.

Позивач зазначив, що оплату за переданий природний газ відповідач здійснював несвоєчасно та з порушенням строку, встановленого договором, у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 1 152 656,42 грн, з яких 614 286,89 грн пені, 147 001,93 грн 3% річних та 391 367,60 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій

Господарський суд Київської області рішенням від 08.09.2020 у справі №911/1063/20 позов задовольнив частково. Стягнув з відповідача на користь позивача 307 143,45 грн пені, 87 755,56 грн 3% річних, 159 841,71 грн втрат від інфляції та 12 928,26 грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у період жовтень-грудень 2016 року, січень-березень 2017 року позивач передав відповідачу газ, а відповідач вказаний товар отримав, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від: 31.10.2016 - на суму 6962829,26 грн, 30.11.2016 - на суму 12421762,46 грн, 31.12.2016 - на суму 15112829,72 грн, 31.01.2017 - на суму 17733538,72 грн, 28.02.2017 - на суму 14561160,19 грн, 31.03.2017 - на суму 9168078,16 грн, підписаними сторонами та скріпленими їх печатками. Однак, оплату в спірному періоді відповідач здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі, чим порушив умови господарського зобов`язання.

Факт прострочення відповідачем зобов`язання з оплати поставленого газу у зазначений період матеріалами справи доведено та відповідачем не заперечується.

Оскільки відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за вищевказаним договором в частині своєчасної оплати за отриманий природний газ, місцевий господарський суд дійшов висновку, що прострочення сплати є підставою для застосування до відповідача відповідальності.

Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування 3 % річних у розмірі 147 001,93 грн, місцевий господарський суд встановив, що позивач здійснив нарахування на всю суму заборгованості без врахування коштів, сплачених на підставі спільних протокольних рішень, тому здійснив власний розрахунок, відповідно до якого обґрунтованою сумою стягнення з відповідача 3 % річних визнав 87 755,56 грн.

Щодо нарахування втрат від інфляції встановив, що за зобов`язаннями лютого 2017 року вказаний розрахунок містить арифметичну помилку, а тому вірною є сума 10 667,74 грн, а за зобов`язаннями березня 2017 року позивач втрати від інфляції розрахував не вірно, здійснивши нарахування на всю суму заборгованості без врахування коштів, сплачених на підставі спільних протокольних рішень.

Також, врахувавши сплату основного боргу у спірний період у повному обсязі та незначні строки прострочення, а також беручи до уваги майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальну значущість підприємства відповідача, стягнення на користь позивача процентів річних та інфляційних витрат, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем, тобто враховуючи, що при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених частиною першою статті 233 Господарського кодексу України, для зменшення нарахованої позивачем пені на 50%.

Північний апеляційний господарський суд постановою від 26.01.2021 рішення Господарського суду Київської області від 08.09.2020 у справі № 911/1063/20 змінив. Позов задовольнив частково. Стягнув з Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 307 143,45 грн пені, 87 755,56 грн 3% річних, 229 232,34 грн втрат від інфляції, 13 968,46 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовив.

Апеляційний господарський суд, враховуючи викладену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, правову позицію, зазначив про те, що судом першої інстанції помилково при здійсненні перерахунку інфляційних втрат не враховано того, що при здійсненні розрахунку інфляційних втрат має використовуватись методика розрахунку, за якою збільшення суми боргу на індекс інфляції здійснюється за кожний місяць, при цьому для розрахунку кожного наступного періоду буде використана сума боргу збільшена на індекс інфляції попереднього місяця, а тому рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 69390,63 грн є помилковим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Київської області від 08.09.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі № 911/1063/20, у якій просило їх скасувати в частині в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 307 143,45 грн та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Підставою касаційного оскарження рішення Господарського суду Київської області від 08.09.2020 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі № 911/1063/20 скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме, що судами застосовано статтю 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 щодо зменшення розміру пені.

Відповідач подав відзив на касаційну скаргу у якому просив залишити касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» без задоволення, рішення суду першої та апеляційної інстанцій без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Щодо суті касаційної скарги

Касаційне провадження у справі відкрито відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Для встановлення подібності правовідносин враховується склад таких правовідносин, а саме: суб`єкт, об`єкт та зміст (взаємні права та обов`язки). Разом з тим наявності простої тотожності цих трьох критеріїв замало і врахування лише їх не завжди є правильним. Тому, судова практика визнає судовими рішеннями у подібних правовідносинах такі рішення, де подібними є: 1) предмети спору, 2) підстави позову, 3) зміст позовних вимог, 4) встановлені судом фактичні обставини, а також має місце 5) однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 №910/17999/16; пункт 40 постанови від 25.04.2018 №910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі №910/8956/15 та від 13.09.2017 у справі №923/682/16.

При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови від 19.06.2018 у справі №922/2383/16).

Спірним у справі № 911/1063/20 є застосування судами першої та апеляційної інстанцій статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України та зменшення розміру пені на 50 % без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення суми пені є правом суду, яке він може реалізувати у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів.

Суди попередніх інстанцій у даній справі, з урахуванням наведених положень законодавства, дійшли висновку про можливість зменшення розміру пені та навели мотиви та обґрунтування такого зменшення. Так, суди врахували те, що відповідач є комунальним підприємством та не є фактичним кінцевим споживачем газу. Такий газ використовується ним для виробництва теплової енергії для надання послуг з централізованого опалення населенню, яке не завжди вчасно розраховується за спожиту теплову енергію. У даній справі позивачем не було доведено, що допущені порушення при виконанні відповідних зобов`язань відповідачем призвели до збитків позивача, розмір яких більший або дорівнює розміру нарахованої пені. Відповідач повністю розрахувався за отриманий природний газ. Судом апеляційної інстанції надано оцінку поясненням позивача щодо того, що відповідно до звіту про фінансовий стан за 9 місяців 2018 року, дебіторська заборгованість перед Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за отриманий підприємствами природний газ склала 42 663 тис. грн, що призвело до нестачі коштів для здійснення поточної діяльності позивача, а саме, для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017-2018 рр. Судом апеляційної інстанції зазначено, що згідно укладеного договору № 1637/1617-ТЕ-17 від 28.09.2016 р. погашення заборгованості за отриманий відповідачем природний газ, відбулося ще 07.11.2017 р., тобто на початку опалювального сезону на який вказує позивач. Наявний у позивача розмір дебіторської заборгованості за 9 місяців 2018 року, не має відношення до відповідача, так як, погашення заборгованості на яку позивачем нараховано пред`явлені до стягнення 3% річних, інфляційні та пеню відбулося 07.11.2017 р. У свою чергу відповідачем надано до матеріалів справи витяги з балансу на 01.10.2016, яким підтверджується, що дебіторська заборгованість складає 8,6 млн.грн., з яких 7,7 млн.грн. заборгованість населення, на 01.01.2017, яким підтверджується, що дебіторська заборгованість складає 38138 тис.грн., з яких 23583,6 тис.грн. заборгованість населення, на 01.04.2017 яким підтверджується, що дебіторська заборгованість складає 45,7 млн.грн., з яких 40,8 млн.грн. заборгованість населення, на 01.07.2017, яким підтверджується, що дебіторська заборгованість складає 24920,0 тис.грн., з яких 1537,8 тис.грн. заборгованість населення, на 01.10.2017 яким підтверджується, що дебіторська заборгованість складає 15193 тис.грн., з яких 10630,5 тис.грн. заборгованість населення.

Тобто право суду на зменшення розміру пені було ним реалізовано у справі № 911/1063/20 за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Водночас у справі № 908/1453/14, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, Верховний Суд, залишаючи без змін рішення Господарського суду Запорізької області від 25.05.2017 і постанову Донецького апеляційного господарського суду від 19.07.2017, зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для зменшення пені з огляду на майновий стан сторін, наявність заборгованості позивача із заробітної плати та податковий борг, тобто у справі № 908/1453/14, на відміну від справи № 911/1063/20, було відмовлено у зменшенні пені за встановлення судами відсутності обставин для такого зменшення. Правовий висновок у справі №908/1453/14 не доводить неоднакового застосування судом одних і тих самих норм права, а свідчить лише про наявність у справі №911/1063/20 та у справі №908/1453/14 різних істотних обставин, підтверджених/непідтверджених належними та допустимими доказами, в залежності від яких і були постановлені відповідні судові рішення. Тобто у кожній із зазначених справ суди оцінювали та досліджували різні докази, які сторони подавали в обґрунтування заяви про зменшення розміру штрафних санкцій, з посиланням на положення статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України, та на підставі встановлених судами обставин суди приймали відповідні судові рішення, що, в свою чергу, унеможливлює висновок про подібність правовідносин у справі № 911/1063/20 та у справі № 908/1453/14.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Згідно з частиною 2 статті 296 Господарського процесуального кодексу України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

З огляду на викладене Верховний Суд зазначає про те, що касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «НАК «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 08.09.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі № 911/1063/20, відкрите з підстави передбаченої пунктом 1 абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись пунктом 5 частини 1 статті 296, статтями 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Київської області від 08.09.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі № 911/1063/20 закрити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Мамалуй

Л. Стратієнко