ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" червня 2021 р. Справа №924/184/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Потербі О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київзварювання", м. Київ

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м Нетішин

про стягнення заборгованості 126966,25 грн., з яких: 114588,00 грн. - сума боргу за отриманий товар, 8310,25 грн. - інфляційних втрат, 4068,00 грн. - 3% річних

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Процесуальні дії:

Ухвалою суду від 19.03.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.06.2021р. вирішено закрити підготовче провадження по справі та призначити справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 16.06.2021р.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Київзварювання" звернувся до господарського суду з позовом, у якому просить суд стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" заборгованість у розмірі 126966,25 грн., з яких: 114588,00 грн. - сума боргу за отриманий товар, 8310,25 грн. - інфляційних втрат, 4068,00 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем договору поставки №16435/53-124-01-20-12143 від 18.05.2020р.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зауважив, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України має на меті і спрямоване на відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. За наведених умов, відсутні будь-які підстави для твердження про те, що кредитор (який є постачальником і платником ПДВ) несе будь-які матеріальні втрати, в тому числі і від інфляційних процесів, які підлягають компенсації йому, в результаті несвоєчасної сплати йому покупцем (споживачем робіт, послуг) суми ПДВ, нарахованої споживачу за цією операцією постачання, у складі вартості поставленого товару (роботи, послуги). Водночас, у разі прострочення боржником (споживачем товарів, робіт, послуг) виконання грошового зобов`язання, здійснення нарахування йому 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України на суму ПДВ, що включена до ціни товару за договором, суперечить змісту, призначенню та суті таких нарахувань, оскільки, за відсутності у кредитора будь-яких втрат у зв`язку з несвоєчасним перерахуванням йому покупцем сум ПДВ у складі вартості товару, проведення таких нарахувань призводить до безпідставного збільшення доходів кредитора від такої операції постачання. Враховуючи наведене, вважає, що нарахування кредитором для боржника 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України може здійснюватись лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару без врахування суми ПДВ, що включений до вартості такого товару за договором, а проведення таких нарахувань на суму ПДВ, що включено до вартості товару, не відповідає змісту, призначенню та суті самих нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, що передбачені статтею 625 ЦК України. Також звернув увагу, що з розрахунків позивача 3% річних та індексу інфляції, які наведені у позовній заяві вбачається, що позивач не правильно обрахував вищезазначені показники.

01.06.2021р. канцелярією суду зареєстровано клопотання позивача, у якому просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, повідомив про сплату 14.04.2021р. 114588,00 грн.

Позивач свого представника в судове засідання не направив.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008р. у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Ст. 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи розумність строків розгляду судового спору, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст.165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

18.05.2020р. між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція") (іменоване покупець) та ТОВ "Київзварювання" (іменоване постачальник) укладено договір поставки №16435/53-124-01-20-12143 відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, ціною та по коду УКТ ЗЕД Товару, які зазначаються в специфікації №1 (додаток №1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.

За п.1.2 договору обсяги закупівлі Товару та загальну ціну за договором може; бути зменшено залежно від реального фінансування видатків. У такому, разі сторони вносять відповідні зміни до договору, шляхом укладення додаткової угоди до договору.

Строк поставки товару становив 30 календарних днів з дати підписання сторонами договору, (п.3.1 договору).

Відповідно до п.4 договору ціна товару становить 195490,00 грн., крім того ПДВ 20% - 39098,00 грн. Всього ціна договору 234588,00 грн. Ціна за одиницю товару, кількість та загальна ціна товару по договору визначається специфікацією №1. До ціни товару включена вартість упакування, маркування, тари, доставка.

Оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки товару на складі вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору, щодо його якості та якості. Датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку покупця, (п.п. 5.1, 5.4 договору).

Згідно п. 8.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором поставки сторони несуть відповідальністю передбачену цим договором та чинним законодавством. За порушення строку поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару (недопоставленого) товару за кожен день прострочення, а за прострочення поставки понад 30 днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

Договір вважається укладеним з дати його реєстрації в ДП "НАЕК" "Енергоатом" за умови підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов`язань Сторонами.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.

Додатком № 1 до договору сторонами підписано специфікацію №1 на суму 234588,00 грн.

У матеріалах справи наявна видаткова накладна №708 від 25.06.2020р. на суму 234588,00 грн., яка підписана зі сторони позивача та не підписана зі сторони відповідача, лист позивача від 25.01.2021р. про ненадання підписаної відповідачем видаткової накладної №708 від 25.06.2020р.

Згідно підписаного сторонами акту звірки взаєморозрахунків №9 борг відповідача за договором поставки склав 114588,00 грн.

Позивачем 19.08.2020, 07.09.2020, 20.10.2020, 02.11.2020 направлені відповідачу листи-повідомлення про сплату боргу.

У листах від 20.10.2020 та від 02.11.2020 позивач повідомив відповідача про те, що внаслідок сплати 02.10.2020 за договором 120000,00 грн. борг складає 114588,00 грн.

Відповідач у відповіді від 19.08.2020 №29/08-1 вказує на наявність незалежних від нього причин які потягли за собою невчасне виконання обов`язків щодо сплати вартості товару, пов`язаних із відповідною процедурою платежів існуючої у ДП НАЕК "Енергоатом". Зазначив, що кредиторська заборгованість ВП "Хмельницька АЕС" перед ТОВ "Київлектрозварювання" в сумі 234588,00 грн. включена до графіка платежів ВП "Хмельницька АЕС". За фактом надходження грошових коштів, зобов`язання з оплати поставленого підприємством за договором 18.05.2020р. №16435/53-124-01-20-12143 товару буде виконано негайно.

Після відкриття провадження по справі відповідач сплатив позивачу 114588,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №2939 від 14.04.2021р., №2940 від 14.04.2021р., №2941 від 14.04.2021р., №2921 від 14.04.2021р., №2938 від 14.04.2021р. з призначенням платежу "зг. дог. №16435/53-124-01-20-12143 від 18.05.2020р.".

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги наступне:

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини з договору поставки №16435/53-124-01-20-12143 від 18.05.2020р., згідно умов якого сторони взяли на себе зобов`язання з поставки та оплати товару.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (п.1 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 663, 664 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Пунктом 1 ст. 691 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Судом враховується, що видаткова накладна №708 від 25.06.2020р. на суму 234588,00 грн. відповідачем не підписана, однак, відповідач у листі від 19.08.2020 №29/08-1 визнав наявність заборгованості в розмірі 234588,00 грн. за договором від 18.05.2020р. №16435/53-124-01-20-12143.

Більше того, під час розгляду справи відповідач при сплаті 114588,00 грн. за платіжними дорученнями №2939 від 14.04.2021р., №2940 від 14.04.2021р., №2941 від 14.04.2021р., №2921 від 14.04.2021р., №2938 від 14.04.2021р. вказував в призначенні платежу "зг. дог. №16435/53-124-01-20-12143 від 18.05.2020р.", тобто договір, на підставі якого виник спір, що суд оцінює як визнання відповідачем господарської операції по поставці товару за договором №16435/53-124-01-20-12143 від 18.05.2020р.

Пунктами 5.1, 5.4 договору встановлено, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки товару на складі вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору, щодо його якості та якості. Датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку покупця.

В свою чергу, у листах від 20.10.2020 та від 02.11.2020 позивач повідомив відповідача про те, що внаслідок сплати 02.10.2020 за договором 120000,00 грн. борг складає 114588,00 грн.

Згідно підписаного сторонами акту звірки взаєморозрахунків №9 борг відповідача за договором поставки склав 114588,00 грн. внаслідок сплати 02.10.2020 за договором 120000,00 грн.

В подальшому, після відкриття провадження у справі відповідач сплатив заборгованість в розмірі 114588,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №2939 від 14.04.2021р., №2940 від 14.04.2021р., №2941 від 14.04.2021р., №2921 від 14.04.2021р., №2938 від 14.04.2021р.

Таким чином, станом на час розгляду справи заборгованість відсутня внаслідок її повної сплати.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК України).

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, зокрема, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. За таких обставин, подальше продовження процесу стає недоцільним.

Враховуючи, що відповідачем після відкриття провадження у справі сплачено суму основної заборгованості в розмірі 114588,00 грн., в даному випадку предмет спору припинив існування.

За таких обставин, провадження у справі №924/184/21 в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 114588,00 грн. підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК.

Позивач нарахував 8310,25 грн. інфляційних втрат за період серпень 2020р. - лютий 2021р. та 4068,00 грн. 3% річних за період з 27.07.2020р. по 23.02.2021р.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки п. 5.1 договору визначено обов`язок відповідача оплатити товар протягом 30 календарних днів з дати поставки товару, то позивач правомірно здійснює нарахування 3% річних та інфляційних втрат з 27.07.2020р.

У розрахунку позивач здійснював нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму 234588,00 грн.

Однак, судом враховується, що відповідачем здійснено часткову оплату поставленого товару на суму 120000,00 грн. 02.10.2020р., внаслідок чого правомірними будуть нарахування: інфляційних втрат за період серпень 2020р. - вересень 2020р. на суму 234588,00 грн., що складає 701,42 грн. та за період жовтень 2020р. - лютий 2021р. на суму 114588,00 грн., що складає 6441,70 грн.; 3% річних за період з 27.07.2020р. по 01.10.2020р. на суму 234588,00 грн., що складає 1288,31 грн. та 3% річних за період з 02.10.2020р. по 23.02.2021р. на суму 114588,00 грн., що складає 1363,30 грн.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині вимог про стягнення з відповідача 7143,12 грн. інфляційних втрат за період серпень 2020р. - лютий 2021р. та 2651,61 грн. 3% річних за період з 27.07.2020р. по 23.02.2021р.

У позові в частині вимог про стягнення з відповідача 1167,13 грн. інфляційних втрат та 1416,39 грн. 3% річних належить відмовити.

В частині стягнення основної заборгованості в розмірі 114588,00 грн. провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру правомірно заявлених позовних вимог на момент звернення з позовом до суду (2059,23 грн. із правомірно заявленої суми 124382,73 грн.).

Керуючись ст. 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд. 20, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Київзварювання" (04128, м.Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 17-Ж, ) 7143,12 грн. (сім тисяч сто сорок три гривні 12 коп.) інфляційних втрат, 2651,61 грн. (дві тисячі шістсот п`ятдесят одна гривня 61 коп.) 3% річних, 2059,23 грн. (дві тисячі п`ятдесят дев`ять гривень 23 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

У частині позовних вимог про стягнення 1167,13 грн. інфляційних втрат та 1416,39 грн. 3% річних відмовити.

Закрити провадження у справі №924/184/21 в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 114588,00 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення складено 16.06.2021р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 4 примірника:

1 в матеріали,

2 позивачу (04128, м.Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 17-Ж),

3,4 відповідачу (30100, Хмельницька обл., м. Нетішин, вул. Енергетиків, буд. 20; вул. Назарівська, буд.3, м. Київ, 301032).

Всім рек. з повід.