ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

15.06.2021 м. Дніпро Справа № 904/4050/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "МСК" (49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Писаржевського, буд. 16, ідентифікаційний код 40406492)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" (51937, Дніпропетровська область, м. Камянське, проспект Перемоги, буд. 57, кв. 136, ідентифікаційний код 40223231)

про стягнення 30 376,00 грн. заборгованості за поставлений товар

Суддя Бондарєв Е.М.

за участю секретаря судового засідання Найдьонова Є.О.

Представники:

Від позивача: Ясногор І.В., довіреність, адвокат

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "МСК" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою №б/н від 08.04.2021 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" 30 376,00 грн. заборгованості за поставлений товар.

Також позивач просить суд розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме судовий збір у сумі 2 270,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу (орієнтований розрахунок 15 000,00 грн.).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати за товар отриманий за накладною №1579 від 22.11.2018 на суму 53 376,00 грн.

Ухвалою суду від 14.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №94/4050/21, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13.05.2021 о 09:30год.

До суду 13.05.2021 позивачем подана заява про отримання часткового розрахунку, позивач повідомив, що 21.04.2021 відповідачем сплачено 10 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2785 від 21.04.2021.

Також 13.05.2021 позивач подав до суду заяву про розподіл та стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 11 000,00 грн.

У судовому засіданні 13.05.2021 відкладено розгляд справи на 15.06.2021 о 14:30 год.

До суду 15.06.202 позивачем подана заява про отримання остаточного розрахунку, позивач повідомив, що 14.06.2021 відповідачем сплачено решту 20 376,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №535 від 14.06.2021.

У судове засідання представник відповідача не з`явився про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним втім відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "МСК" (далі - (позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" (далі відповідач, покупець) було укладено договір у спрощеній формі щодо поставки підшипників.

13.11.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "МСК" було виставлено рахунок (а. с. 10) Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" на оплату підшипників 30-3624 АМНК5 в кількості 8 штук на загальну суму 53 376,00 грн.

22.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "МСК" відповідно до накладної №1579 поставило Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" підшипники 30-3624 АМНК5 в кількості 8 штук на загальну суму 53 376,00 грн. (а. с. 11).

Втім відповідач свої зобов`язання щодо оплати за отриманий товар в повному обсязі не виконав, здійснивши часткову оплату на загальну суму 23 000,00 грн. відповідно до платіжних доручень:

- №1931 від 08.04.2019 на суму 5 000,00 грн.;

- №1984 від 16.04.2019 на суму 5 000,00 грн.;

- №2460 від 10.07.2019 на суму 5 000,00 грн.;

- №1028 від 16.04.2020 на суму 5 000,00 грн.;

- №1606 від 20.08.2020 на суму 3 000,00 грн.

22.04.2020 сторони склали та підписали акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2020 по 22.04.2020 на момент якого сума заборгованості відповідача становить 33 376,00 грн.

Крім того, 12.03.2021 позивач направив на адресу відповідача вимогу №б/н від 04.03.2021 в якій просить останнього здійснити оплату заборгованість у сумі 30 376,00 грн. Вказана вимога була отримана відповідачем 17.03.2021. Однак, зазначена претензія позивача залишена відповідачем без задоволення, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Після звернення позивача з позовом до суду та відкриття провадження у даній справі, відповідачем сплачено 30 376,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2785 від 21.04.2021 на суму 10 000,00 грн. та платіжним дорученням №535 від 14.06.2021 на суму 20 376,00 грн.

Розглянувши та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмету справи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (ч.4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Суд роз`яснює сторонам, що у відповідності до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи, що погашення позовних вимог відбулась після відкриття провадження у справі та відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне судові витрати, у розмірі 2 270,00 грн. судового збору покласти на відповідача.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу), які позивач поніс в зв`язку із розглядом справи у сумі 11 000,00 грн.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на послуги адвоката позивачем надані копії:

- договір про надання професійної правничої допомоги №б/н від 05.04.2021;

- свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю №1014 від 14.06.2021;

- акт №б/н від 13.05.2021 до договору про надання професійної правничої допомоги;

- квитанція №4/1 від 05.04.2021 про оплату 10 000,00 грн.;

- квитанція №5/1 від 13.05.2021 про оплату 1 000,00 грн.

- довіреність №б/н від 05.04.2021.

Відповідно до п.1.1. довгому про надання правничої допомоги цей договір є домовленістю між адвокатом та клієнтом, згідно якого адвокат приймає на себе доручення клієнта про надання йому професійної правничої допомоги, обумовленого виду в інтересах клієнта, на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання професійної правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Згідно з п. п. 3.1.1, 3.1.2. договору про надання правничої допомоги вартість наданої адвокатом професійної правничої допомоги по підготовці, оформленню та подачі до Господарського суду Дніпропетровської області позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" (Ідентифікаційний ) про стягнення заборгованості за поставлений товар в розмірі - 30 376,00 визначено сторонами у фіксованому розмірі - 10 000,00 (Десять тисяч) гривень.

Вартість наданої адвокатом правничої допомоги з представництв клієнта у Господарського суду Дніпропетровської області під час розгляду справи за позовом клієнта до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" (Ідентифікаційний ) визначено сторонами у фіксованому розмірі 1 000,00 (одна тисяча) гривень за одне судове засідання.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Слід відзначити, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки містяться у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Згідно з частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За таких обставин, суд оцінив витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат на вивчення договору та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись статтями 129, 130, п. 2 ч. 1 статті 231, статями 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №904/4050/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "МСК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" про стягнення 30 376,00 грн. заборгованості за поставлений товар закрити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський завод технологічного обладнання" (51937, Дніпропетровська область, м. Камянське, проспект Перемоги, буд. 57, кв. 136, ідентифікаційний код 40223231) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "МСК" (49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Писаржевського, буд. 16, ідентифікаційний код 40406492) витрати на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн. та витрат по сплаті судового збору у сумі 2 270,00 грн., про що видати наказ.

Ухвала набирає законної сили - 15.06.2021.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складення повного тексту ухвали - 18.06.2021.

Суддя Е.М. Бондарєв