ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 справа № 914/562/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Кидисюка Р.А. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Державного підприємства «Адміністрація річкових портів», м.Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТИК», м. Львів

про стягнення штрафу у розмірі 24258,00 грн згідно Договору поставки №01/06-559 від 26.06.2020

За участю представників сторін: не з`явилися

Судові процедури

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Державного підприємства «Адміністрація річкових портів» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТИК» про стягнення штрафу у розмірі 24258,00 грн згідно Договору поставки №01/06-559 від 26.06.2020.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05.03.2021 справу №914/562/21 передано на розгляд судді Кидисюку Р.А.

Ухвалою суду від 09.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без судового засідання та без виклику сторін.

Ухвалою суду від 12.05.2021 розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 08.06.2021р.

Ухвалою від 08.04.2021, заслухавши у підготовчому засіданні представника позивача, пересвідчившись в належності оригіналів документів, суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 15.06.2021 р. Явка сторін визнавалася не обов`язковою.

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки №01/06-559 від 26.06.2020, внаслідок чого виникли підстави застосування штрафних санкцій, передбачених Договором.

У відповіді на відзив (вх.№10962/21 від 12.05.2021) позивач зазначив, що згідно акту приймання-передачі від 30.06.2020р. №300620/1 ТОВ «КОНДОР ЛОГІСТІК» передало, а ДП «Адміністрація річкових портів» прийняло та оплатило талони, згідно переліку, наведеному у вказаному акті. Копії талонів, доданих до претензії містять ідентифікаційні (серійні, тощо) номери, що відповідають переліку, наведеному у вказаному акту прийому-передачі. Штрих-код, необхідний для зчитування талону терміналами, який начебто міг пошкодити позивач, нанесено саме на той бік талону, на якому міститься ідентифікаційний (серійний, тощо) номер, копія якого і була надана відповідачу у складі претензії. Отже, посилання відповідача на неможливість ідентифікації вказаних талонів як талонів бренду «ІНТЕР КАРД» немає жодного значення, оскільки талони у складі претензії, згідно ідентифікаційних (серійних, тощо) номерів, були саме тими талонами, які відповідач передав позивачу згідно акту прийому-передачі від 30.06.2020р. №300620/1.

Також, позивач зазначив, що саме на постачальника, який є виконавцем за цим Договором як зберігач, покладено обов`язок зберігати і відпускати товар позивачу та нести відповідальність за невиконання вказаного обов`язку. Даний Договір є двостороннім і не може покладати обов`язки та/або відповідальність на суб`єктів господарювання, що не є його стороною. Натомість, відповідач намагається перекласти відповідальність не третіх осіб (контрагентів), судячи з усього, мережу автозаправних станцій (або їх власників/ власників брендів) «Motto» та/або «WOG» та/або «Glusco», на яких зафіксовано факт відмови у відпуску пального.

На думку позивача, відповідач не довів жодними належними та допустимими доказами:

- що порушення ним зобов`язання відбулось внаслідок дій/бездіяльності позивача;

- що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (недопущення ситуації зупинення відпуску пального з будь-яких причин, наявність яких визнано у відповіді на претензію та у листі від 22.12.2020р. № 12283);

- що у момент звернення позивача на АЗС із за талонами, копії яких додано до позовної заяви, Відповідачем виконано обов`язок та здійснено відпуск пального;

- що порушення зобов`язання (зберігання/відпуск пального) відбулось внаслідок обставин непереробної сили та/або третіх осіб.

Заперечення відповідача

Відповідач проти задоволення позову заперечив повністю з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву (вх.№9945/21 від 26.04.2021). Зокрема, зазначив, що частина талонів, за якими було відмовлено у відпуску пального не з вини відповідача, могла бути пошкоджена або будь-яким іншим чином змінена чи спотворена після передачі перелічених талонів. Позивачем не додано жодних належних доказів вини відповідача у відмові відпуску палива за паливними талонами бренду «ІНТЕР КАРД» та не долучено до позовної заяви копій вказаних у позовній заяві талонів. Таке твердження позивача є некоректним, оскільки відповідачем було направлено відповідь на претензію №10928 від 09.11.2020 року, а не повідомлення (підтвердження) наявності факту відмови Замовнику у відпуску Бензину А-95 за обліковими картками - талонами на вказаних АЗС. Вказана відповідь на претензію містила роз`яснення можливої причини відмови у відпуску палива за талонами, а саме при пошкодженнях тильної сторони талонів, зокрема, але не виключно внаслідок багаторазових спроб зчитування штрих-кодів терміналами. До Претензії №01/05-892 від 30.10.2020 року ДП «Адміністрація річкових портів» було долучено копії талонів з одної сторони, що унеможливлює їх ідентифікацію ТОВ «КОНДОР ЛОГІСТИК», як талонів бренду «ІНТЕР КАРД». З урахуванням отриманих звернень від позивача та на виконання умов Договору незважаючи на відсутність безпосередньої вини ТОВ «КОНДОР ЛОГІСТИК», відповідач вживав всіх заходів для виконання своїх зобов`язань за Договором та пропонував вирішити спір шляхом заміни талонів для відпуску пального бренду «ІНТЕР КАРД» на паливні картки бренду «WOG», тим самим зобов`язавши себе замінити залишок пального в повному обсязі, що відображено у вищезгаданому листі №12283 від 22 грудня 2020 року до Державного підприємства «Адміністрація річкових портів». Тож з урахуванням вказаних вище фактичних обставин, дії вчинені відповідачем не можна трактувати, як спроба уникнення відповідальності, оскільки ТОВ «КОНДОР ЛОГІСТИК» виконувало умови Договору. З урахуванням вищевказаного, у зв`язку із відсутністю доказів у порушенні зобов`язань відповідачем за Договором поставки №01/06-559 від 26.06.2020 року та відсутністю правових підстав для задоволення даного позову, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Обставини справи

26.06.2020 між ДП «Адміністрація річкових портів» (Замовник) та ТОВ «Кондор Логістик» (Постачальник) укладено Договір поставки №01/06-559 (Договір), відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов`язався протягом строку, та на умовах, визначеному цим Договором, поставити (відпускати) Замовнику товар, при заправці автотранспорту Замовника на АЗС, за відпускними обліковими картками талонами (штрих-картами, тощо), а Замовник прийняти і оплатити такий товар.

Згідно з п.1.2. Договору найменування, кількість товару: продукти нафтоперероблення рідкі (бензин марки А-95 6500 літрів) за кодом ДК 016-2010 19.20.2; ДК 021:2015:09130000-9 зазначена у специфікації (додаток1), що додається до цього Договору і є його невід`ємною частиною.

У відповідності до п. 12.8 Договору додатками до цього Договору є специфікація товару (додаток 1) та перелік АЗС Постачальника та АЗС партнерів (додаток 2), які є невід`ємною частиною цього Договору. Постачальник, в частині обслуговування облікових карток талонів (штрих-карток, тощо) несе повну відповідальність за дії/бездіяльність АЗС партнерів (додаток 2).

На виконання умов згідно Акту приймання-передачі паливних карток на пальне від 30.06.2020 згідно видаткової накладної №300620/1 від 30.06.2020 Постачальник передав, а Покупець прийняв паливні картки у кількості 100 (сто) шт.

Як зазначив позивач у позовній заяві, 09.10.2020 та 12.10.2020 на автозаправних станціях мережі «Motto» у м. Києві та м. Бориспіль було відмовлено у відпуску палива (бензин А-95) за талонами «Inter card» (№№ НОМЕР_1 , , , , 47047476, ).

16.10.2020, 22.10.2020, 23.10.2020 на АЗС мережі автозаправних станцій «WOG» за адресою: м. Київ, вул. Стеценко, 21 (№49 у переліку АЗС, Додатку № 2 до Договору) було відмовлено у відпуску пального за талоном № («Заблоковано»).

25.10.2020 на АЗС мережі автозаправних станцій «Glusco» було відмовлено у відпуску пального за талоном № у зв`язку з неоплатою емітентом талону та повідомлено, зазначене триває більше тижня.

На підтвердження зазначених обставин позивачем до позовної заяви долучено компакт-диск із електронними доказами: відеозаписи та фотознімок, здійсненими представником позивача під час спроби отримати пальне на АЗС.

Вказані вище АЗС зазначені у Договорі поставки №01/06-559 від 26.06.2020, а також Договорі між ТОВ «Кондор Логістик» та ТОВ «Інтер Кард» від 03.01.2020 №27-01/20, копія якого надана ТОВ «Кондор Логістик» у складі тендерної пропозиції у процедурі закупівлі UA-2020-05-15-001682-а, та значаться як партнерські на офіційному сайті Inter card в мережі інтернет.

30.10.2020 на адресу відповідача було надіслано претензію за вих.№01/05-892 із вимогою сплатити штраф у розмірі 24258,00 грн.

09.11.2020 на адресу позивача надійшла відповідь на претензію вих.№10928, в якій відповідач зазначив, що автоблокування талонів відбулось внаслідок багаторазових спроб зчитування штрих-кодів терміналами, а також, можливо, пов`язана із тим, що позивач пошкодив тильну частину талонів.

В Листі від 22.12.2020 №12283 відповідач зазначив, що не відмовляється від виконання зобов`язань за Договором 01/06-559 від 26.06.2020 р., у зв`язку з технічним призупиненням відпуску пального по талонах бренду «ІНТЕР КАРД» пропонує здійснити заміну на аналогічний еквівалент, а саме: на паливні картки бренду «WOG», що є підставою для видачі пального на АЗС «WOG», зобов`язався замінити залишок пального у повному обсязі.

Відповідач доказів щодо заміни належних талонів (карток) не надав, про наявність такої заміни не повідомив.

Позиція суду

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобов`язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного між сторонами Договору поставки №01/06-559 від 26.06.2020.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до положень Договору поставки №01/06-559 від 26.06.2020 Постачальник зобов`язався протягом строку, та на умовах, визначеному цим Договором, поставити (відпускати) Замовнику товар, при заправці автотранспорту Замовника на АЗС, за відпускними обліковими картками талонами (штрих-картами, тощо), а Замовник прийняти і оплатити такий товар.

Таким чином, факт підписання сторонами Акту приймання-передачі паливних карток на пальне від 30.06.2020 згідно видаткової накладної №300620/1 від 30.06.2020 не свідчив про факт передачі відповідачем товару позивачу, а лише підтверджував факт передачі паливних карток у кількості 100 (сто) шт., які надавали позивачу право на отримання відповідної кількості товару у майбутньому.

Відповідно до п.6.3.1. Договору Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару, якість якого відповідає умовам, встановленим цим Договором.

Згідно з п.6.3.4. Договору Постачальник зобов`язався забезпечити поставку та відпуск товару на власних АЗС та АЗС партнера, наведених у додатку 2.

Пунктом 7.3. Договору встановлено, що у випадку відмови Замовнику у відпуску Бензину А-95 за обліковими картками талонами на будь-якій АЗС Постачальника або АЗС партнера, наведених у додатку 2, Виконавець сплачує штраф у розмірі двадцяти відсотків від ціни договору та покриває понесені Замовником збитки.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором щодо поставки товару позивач просить стягнути з відповідача передбачений п.7.3. Договору штраф в розмірі двадцяти відсотків від ціни договору, який становить 24258,00 грн.

Відповідач доказів належного виконання зобов`язань за Договором щодо поставки товару не подав.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За приписами статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

У відповідності до ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Статтею 549 ЦК України визначено поняття неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.3. Договору встановлено, що у випадку відмови Замовнику у відпуску Бензину А-95 за обліковими картками талонами на будь-якій АЗС Постачальника або АЗС партнера, наведених у додатку 2, Виконавець сплачує штраф у розмірі двадцяти відсотків від ціни договору та покриває понесені Замовником збитки.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником, що в свою чергу є підставою для застосування до нього штрафних санкцій, передбачених Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За звернення до суду з позовною заявою майнового характеру позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн, що підтверджується долученим до матеріалів справи платіжним дорученням №3659 від 21.01.2021.

Крім того, 08.06.2021 представником позивача подана заява вх.№13364/21 про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, відповідно до якої попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що планує понести позивач, складає 11000,00 грн. Вказана сума складається із представництвом інтересів клієнта адвокатом в судових засіданнях та інші види професійної правничої допомоги.

14.06.2021 на адресу суду надійшла заява вх.№13891/21 про розподіл судових витрат, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 5500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді. На підтвердження понесених витрат до заяви долучено копію Договору про надання правової (правничої) допомоги від 06.01.2019 року, Додаткової угоди №6 від 03.05.2021 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 06.01.2019 року, Акту прийому-передачі наданих послуг (окремого обсягу) від 11.06.2021, Платіжного доручення №4373 від 11.06.2021 на суму 5500,00 грн.

Розглянувши вказані заяви, суд звертає увагу позивача, що в позовній заяві ним зазначалось, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, станом на момент подання позову позивач не планує нести додаткові судові витрати, окрім судового збору.

У відповідності до положень частин 1, 2 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову позивачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позивачем при поданні позовної заяви не заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Позивачем зазначалось, що він не планує нести додаткові судові витрати, окрім судового збору. Пояснень та доказів стосовно того, що позивач при зверненні до суду з позовною заявою не міг передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку позивачем не надано.

Керуючись статтями 2, 12, 20, 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТИК» (ідентифікаційний код 39046990; 79044, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ ЄФРЕМОВА, будинок 84, квартира 1Б) на користь Державного підприємства «Адміністрація річкових портів» (ідентифікаційний код 33404067; 04071, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЕЛЕКТРИКІВ, будинок 14) 24258,00 грн (двадцять чотири тисячі двісті п`ятдесят вісім гривень) штрафу за Договором поставки №01/06-559 від 26.06.2020 та 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень) судового збору.

3. Відмовити у відшкодуванні 5500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в Західному апеляційному господарському суді в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 16.06.2021.

Суддя Р.А. Кидисюк