ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.06.2021 Справа № 920/467/21
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А. за участю секретаря судового засідання Галашан І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/467/21 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 41, ),

до відповідача: Сумського державного університету (40007, м. Суми, вул. Римського-Корсакова, буд. 2, ),

про стягнення 338271,47 грн,

за участі представників учасників справи:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача - Сумського державного університету, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 338 271,47 грн, з яких: 267 933,70 грн основного боргу, 43 544,73 грн пені; 14 482,77 грн інфляційних збитків; 12 310,27 грн - 3 % річних, нарахованих у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору № 27-В/Є від 06.05.2019 про надання послуг з підготовки, проведення та обробки результатів іспиту Крок 1 та іспиту з іноземної мови професійного спрямування як компонентів першого етапу ЄДКІ, а також витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 27-В/Є від 06.05.2019 про надання послуг з підготовки, проведення та обробки результатів іспиту Крок 1 та іспиту з іноземної мови професійного спрямування як компонентів першого етапу ЄДКІ, щодо оплати отриманих від позивача послуг.

У позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 5 074,07 грн.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Ухвалою від 30.04.2021 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 920/467/21; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 15.06.2021, 11:30.

13.05.2021 до суду від представника позивача надійшла заява від 13.05.2021 вх. № 2054 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в Системі «EasyCon» на офіційному веб-порталі судової влади України за адресою www.court.gov.ua, відповідно до Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 № 196.

Ухвалою від 14.05.2021 у справі № 920/467/21 постановлено задовольнити заяву представника позивача - адвоката Деледивка С.Г. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від 13.05.2021 вх. № 2054 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; провести підготовче засідання у справі № 920/467/21, призначене на 15.06.2021, 11:30 за участі представника позивача - адвоката Деледивка С.Г. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua).

Представники учасників справи у підготовче засідання 15.06.2021 не з`явилися.

20.05.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву від 20.05.2021 № 05.03/01-05/2019 (вх. № 4799/21), відповідно до якого відповідач зазначає, що визнає позовні вимоги в повному обсязі.

Також 14.06.2021 від відповідача до суду надійшла заява від 04.06.2021 № 05.03/01-05/2263 (вх. № 5578/21), де відповідач просить суд розглянути справу без участі представника відповідача.

15.06.2021 представником позивача подано до суду заяву від 15.06.2021 б/н (вх. № 5628/21), відповідно до якої, представник позивача зазначає, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд розглянути справу без його участі.

Частиною третьою статті 185 ГПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи визнання відповідачем позову у відзиві на позов в повному обсязі, суд вважає за можливе ухвалити рішення у цій справі за результатами підготовчого провадження.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини третьої статті 222 ГПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

06.05.2019 між сторонами укладено договір № 27-В/С про надання послуг з підготовки, проведення та обробки результатів іспиту Крок 1 та іспиту з іноземної мови професійного спрямування як компонентів першого етапу ЄДКІ (далі - договір № 27-В/Є). Зазначений факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією договору № 27-В/Є та відповідачем у справі не заперечується.

За умовами пункту 1.1 договору № 27-В/С позивач зобов`язується протягом 2019 року надати відповідачеві послуги зазначені в пункту 1.2 договору № 27-В/Є, а відповідач зобов`язується прийняти і оплатити такі послуги.

Згідно з пунктом 1.2 договору № 27-В/Є позивач бере на себе зобов`язання надати послуги по предмету закупівлі: ДК 021:2015 Код 80430000-7 (Послуги у сфері університетської освіти для дорослих) послуги з підготовки. проведення та обробки результатів компонентів першого етапу єдиного державного кваліфікаційного іспиту (далі - ЄДКІ) для студентів спеціальностей «Стоматологія», «Медицина»: інтегрованого тестового іспиту «Крок 1», іспиту з іноземної мови професійного спрямування (далі - надати послуги), згідно розділу V, п. 5.1. Кількість послуг: 16 послуг, визначених Розділом III цього договору, для 1128 студентів.

Пунктом 3.1 договору № 27-В/Є передбачено, що сума наданих послуг, що проводяться позивачем за цим договором, становить 464 710, 50 грн, в т.ч. ПДВ 20 % - 77 451, 75 грн.

Відповідно до пункту 4.1 договору № 27-В/Є розрахунки за виконані позивачем послуги, відповідач здійснює на підставі актів приймання-передачі наданих послуг і рахунків, які позивач надає відповідачеві після проведення компонентів єдиного державного кваліфікаційного іспиту (далі - тестовий компонент) з урахуванням загальної суми підготовки та проведення тестового компоненту на одного студента та кількості студентів, які до початку тестового компоненту зареєстровані відповідачем, як такі, що складатимуть тестовий компонент.

Згідно з пунктом 4.2 договору № 27-В/С акт приймання-передачі наданих послуг є первинним обліковим документом, який підтверджує прийняття відповідачем послуг, виконаних позивачем по даному договору.

Пунктом 4.3 договору № 27-В/Є передбачено, що у разі відмови відповідача підписати акт приймання-передачі наданих послуг в акті робиться відмітка з викладенням мотивованих конкретних підстав відмови від підпису із невідкладним направленням або переданням такого акту позивачеві в строк не більше 14 днів з дати отримання від відповідача акту приймання-передачі наданих послуг.

Крім того, пунктом 4.4 договору № 27-В/Є передбачено, що у випадку, якщо кількість студентів, які фактично складали тестовий компонент, є меншою ніж зареєстровані на такий тестовий компонент, розрахунки здійснюються наступним чином:

4.4.1 відповідач оплачує вартість наданих послуг позивачем у відповідності до кількості студентів, які фактично складали тестовий компонент ЄДКІ у розмірі, передбаченому розділом III цього договору;

4.4.2 крім оплати вартості наданих послуг згідно п. 4.4.1 відповідач компенсує позивачеві покриття прямих витрат, визначених в пункті 1 калькуляції, пов`язаних з проведенням тестового компоненту тих студентів, які були відсутні на тестовому компоненті;

4.4.3 в акті приймання-передачі наданих послуг фіксується кількість студентів. які фактично складали тестовий компонент та відповідна такій кількості вартість послуг позивача, кількість студентів, що не з`явились на іспит, однак які були первісно зареєстровані і відповідна кількість таких студентів сума компенсації позивача, а також загальна сума, що підлягає сплаті позивачеві, яка складається із передбачених в цьому пункті вартості послуг і компенсації позивача.

Пунктом 4.5 договору № 27-В/Є передбачено, що після підписання акту приймання-передачі наданих послуг, відповідач протягом десяти банківських днів має сплатити рахунок шляхом перерахування вказаної в ньому суми на банківський рахунок позивача.

Відповідно до пункту 6.1.1 договору № 27-В/Є, відповідач зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі оплатити суму наданих послуг згідно рахунку та акту приймання-передачі наданих послуг, які створюються на підставі замовлення на реєстрацію студентів на тестовий компонент, що надійшов до позивача не пізніше ніж за чотири тижні до початку проведення іспиту, відповідно до положень статті 49 Бюджетного кодексу України своєчасно надати до державного казначейства доручення на здійснення платежу, прийнятого відповідно до умов договору.

Згідно пункту 11.1 договору № 27-В/Є останній набуває чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2019, а в частині розрахунків - до їх повного завершення.

З метою виконання взятих на себе зобов`язань згідно з умовами договору № 27-В/Є позивачем фактично здійснено організацію, проведення та обробку результатів тестових компонентів ЄДКІ для студентів СумДУ (відповідача у справі) у повному обсязі, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг, підписаними обома сторонами договору. При цьому, акти підписані без будь-яких зауважень з боку відповідача.

Разом з тим, відповідач частково не виконав взяті на себе зобов`язання та не здійснив оплату отриманих від позивача послуг у розмірі 267 933,70 грн, в тому числі ПДВ, зокрема, актами приймання-передачі наданих послуг від 25.06.2019 сторонами зафіксований обсяг наданих послуг позивачем, які не оплачені відповідачем:

1. Позивач надав відповідачу послугу: підготовка, проведення та обробка результатів компоненту ЄДКІ, Етап 1 для спеціальності «Мedicina» іспит Крок 1 (англомовні).

Кількість студентів, зареєстрованих відповідачем - 108 осіб.

Кількість студентів, які фактично склали іспит - 92 особи, вартість послуги на одного студента 453,12 грн, в т.ч. ПДВ - 75,52 грн.

Кількість студентів, які не з`явились на іспит - 16 осіб, компенсація покриття прямих витрат позивача вартості послуги на одного студента, який не з`явився на іспит - 137,51 грн, в т.ч. ПДВ 22,92 грн.

Загальна вартість послуги: 43 887,20 грн, в т.ч. ПДВ - 7 314,53 грн.

2. Позивач надав відповідачу послугу: підготовка, проведення та обробка результатів компоненту ЄДКІ, Етап 1 для спеціальності «Мedicina» іспит з іноземної мови професійного спрямування (англомовні).

Кількість студентів, зареєстрованих відповідачем - 108 осіб.

Кількість студентів, які фактично склали іспит - 92 особи, вартість послуги на одного студента 419,64 грн, в т.ч. ПДВ 69,94 грн.

Кількість студентів, які не з`явились на іспит - 16 осіб, компенсація покриття прямих витрат позивача вартості послуги на одного студента, який не з`явився на іспит - 104,00 грн, в т.ч. ПДВ 17,33 грн.

Загальна вартість послуги: 40 270,88 грн, в т.ч. ПДВ - 6 711,81 грн.

3. Позивач надав відповідачу послугу: підготовка, проведення та обробка результатів компоненту ЄДКІ, Етап 1 для спеціальності «Медицина» іспит Крок 1 (іноземні).

Кількість студентів, зареєстрованих відповідачем - 61 особа.

Кількість студентів, які фактично склали іспит - 49 особи, вартість послуги на одного студента 438,84 грн, в т.ч. ПДВ 73,14 грн.

Кількість студентів, які не з`явились на іспит - 12 осіб, компенсація покриття прямих витрат позивача вартості послуги на одного студента, який не з`явився на іспит - 123,20 грн, в т.ч. ПДВ 20,53 грн.

Загальна вартість послуги: 22 981,56 грн, в т.ч. ПДВ - 3 830,26 грн.

4. Позивач надав відповідачу послугу: підготовка, проведення та обробка результатів компоненту ЄДКІ, Етап 1 для спеціальності «Медицина» іспит з іноземної мови професійного спрямування (іноземні).

Кількість студентів, зареєстрованих відповідачем - 61 особа.

Кількість студентів, які фактично склали іспит - 49 особи, вартість послуги на одного студента 405,42 грн, в т.ч. ПДВ 67,57 грн.

Кількість студентів, які не з`явились на іспит - 12 осіб, компенсація покриття прямих витрат позивача вартості послуги на одного студента, який не з`явився на іспит - 89,77 грн, в т.ч. ПДВ 14,96 грн.

Загальна вартість послуги: 20 942,82 грн, в т.ч. ПДВ - 3 490,47 грн.

5. Позивач надав відповідачу послугу: підготовка, проведення та обробка результатів компоненту ЄДКІ, Етап 1 для спеціальності «Медицина» іспит Крок 1.

Кількість студентів, зареєстрованих відповідачем - 177 осіб.

Кількість студентів, які фактично склали іспит - 174 особи, вартість послуги на одного студента 411,78 грн, в т.ч. ПДВ 68,63 грн.

Кількість студентів, які не з`явились на іспит - 3 особи, компенсація покриття прямих витрат позивача вартості послуги на одного студента, який не з`явився на іспит - 96,14 грн, в т.ч. ПДВ 16,02 грн.

Загальна вартість послуги: 71 938,14 грн, в т.ч. ПДВ - 11 989,69 грн.

6. Позивач надав відповідачу послугу: підготовка, проведення та обробка результатів компоненту ЄДКІ, Етап 1 для спеціальності «Медицина» іспит з іноземної мови професійного спрямування.

Кількість студентів, зареєстрованих відповідачем - 177 осіб.

Кількість студентів, які фактично склали іспит - 174 особи, вартість послуги на одного студента 389,04 грн, в т.ч. ПДВ 64,84 грн.

Кількість студентів, які не з`явились на іспит - 3 особи, компенсація покриття прямих витрат позивача вартості послуги на одного студента, який не з`явився на іспит - 73,38 грн, в т.ч. ПДВ 12,23 грн.

Загальна вартість послуги: 67 913,10 грн., в т.ч. ПДВ - 11 318,85 грн.

19.12.2019 позивач направив на адресу відповідача лист № 979 та акт звіряння взаємних розрахунків з проханням підтвердити або заявити свої заперечення про стан взаєморозрахунків між ними. Проте, відповідачем не повернутий екземпляр акту звіряння та не надані письмові заперечення щодо стану взаємних розрахунків між ним та позивачем.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив відповідачу претензію від 29.10.2020 № 759 з вимогою сплатити заборгованість, проте, відповідачем дана претензія залишена поза увагою.

З урахуванням вище викладеного, позивач надав послуги у повному обсязі, як це передбачено умовами договору № 27-В/Є, а відповідач натомість порушив взяті на себе зобов`язання та створив заборгованість за договором № 27-В/Є у розмірі 267 933,70 грн, в тому числі ПДВ.

Отже, відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не оплатив отримані від позивача послуги, чим порушив законні права та інтереси позивача, що, у свою чергу, стало підставою для звернення останнього до суду.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а як визначено приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання, або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно із статтею 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених зазначеним Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За умовами статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох, органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Беручі до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням та, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статі 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами частини першої статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним з наслідків порушення зобов`язання, передбачених статтею 611 цього ж Кодексу є сплата неустойки.

За змістом статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Сума заборгованості відповідача перед позивачем за надані послуги складає 267 933,70 грн, що підтверджується договором, детальним розрахунком позивача, актами приймання-передачі послуг від 25.06.2019 (а.с. 23-34), які підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено їх печатками, а також копіями рахунків на оплату наданих позивачем послуг (а.с. 41-57).

Таким чином, судом встановлено порушення умов договору та вимог статей 526, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, а саме: відповідач за надані позивачем послуги не розрахувався в повному обсязі та у встановлені договором строки, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Враховуючи те, що факт наявності заборгованості перед позивачем в сумі 267 933,70 грн повністю підтверджується наданими позивачем доказами, та визнається відповідачем у відзиві на позов, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 267 933,70 грн визнаються судом обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України.

Щодо стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини другої статті 193 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з приписами статей 216-218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 ГК України).

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 ГК України.

Частиною шостою статті 231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договором (пунктом 7.3) передбачено, що в разі несвоєчасної оплати вартості послуг за цим договором, відповідач зобов`язується сплати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний календарний день прострочення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку, сума пені складає 43 544,73 грн, пеня нарахована за загальний період з 06.07.2019 по 06.01.2020.

Розрахунок пені позивачем здійснено у відповідності до вимог статті 232 Господарського кодексу України, та з наступного дня, від дня простроченого основного зобов`язання, з урахуванням положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», а тому позовні вимоги про її стягнення є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо нарахованих позивачем 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку, 3 % річних складають 12 310,27 грн, інфляційні втрати складають 14 482,77 грн, нараховані за загальний період з 06.07.2019 по 15.01.2021.

Здійснений позивачем розрахунок річних та інфляційних суд вважає арифметично вірним.

Суд, розглянувши позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, вважає їх обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми та підлягають задоволенню в повному обсязі з урахуванням вищевикладеного.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 130 ГПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

В зв`язку з визнанням позову відповідачем, позивачеві підлягає поверненню з Державного бюджету України 50% сплаченого судового збору.

Решта сплаченого позивачем судового збору у сумі 2 537,04 грн підлягає відшкодуванню останньому за рахунок відповідача.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з урахуванням положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» становить 2 270,00 грн.

У позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 5 074,07 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 20.01.2021 № 8 позивачем при зверненні до суду з позовною заявою від 26.04.2021 № 379/01-25 сплачено судовий збір в сумі 5 122,32 грн.

Таким чином, позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом на 48,25 грн.

Згідно пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/704/2012 від 23.05.2012 року «Про деякі питання застосування Закону України «Про судовий збір», повернення сплачених сум судового збору з державного бюджету має здійснюватися згідно ухвали господарського суду, з цією метою відповідні ухвали мають виготовлятися у двох примірниках (оригіналах), один з яких залишається у матеріалах справи, а інший надсилається особі, яка сплатила судовий збір до державного бюджету.

На підставі наведеного, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що у разі подання ним клопотання про повернення судового збору судом буде постановлено відповідну ухвалу про повернення судового збору у відповідності до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», внесеного позивачем в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 130, 185, 191, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Сумського державного університету (40007, м. Суми, вул. Римського-Корсакова, буд. 2, ) на користь Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 41, ) заборгованість за договором № 27-В/Є від 06.05.2019 про надання послуг з підготовки, проведення та обробки результатів іспиту Крок 1 та іспиту з іноземної мови професійного спрямування як компонентів першого етапу ЄДКІ в сумі 267 933,70 грн (двісті шістдесят сім тисяч дев`ятсот тридцять три гривні 70 коп.), пеню в сумі 43 544,73 грн (сорок три тисячі п`ятсот сорок чотири гривні 73 коп.), 3 % річних в сумі 12 310,27 грн (дванадцять тисяч триста десять гривень 27 коп.), інфляційні втрати в сумі 14 482,77 грн (чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят дві гривні 77 коп.) та 50 % відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 2 537,04 грн (дві тисячі п`ятсот тридцять сім гривень 04 коп.).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повні реквізити сторін зазначені у пункті 2 резолютивної частини цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 17 червня 2021 року.

Суддя Ю.А. Джепа