ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/673/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Почуєвій А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом В.о. керівника Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області, м.Харків в інтересах держави, в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області, м.Харків
до Комунального підприємства "Буди водоканал" Будянської селищної ради Харківського району Харківської області", смт.Буди Харківської області
про стягнення 221 656,86грн.
за участю представників:

від прокуратури: Бойко В.В., посвідчення № 057663 від 22.10.2020

від позивача: Сосіна І.О., довіреність № 4219/01-22/12-16 від 29.10.2018

від відповідача: Свіщов Р.В., довіреність № 58 від 06.05.2021

ВСТАНОВИВ:

В.о. керівника Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області (надалі- прокурор) в інтересах держави, в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області (надалі - позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Буди водоканал" Будянської селищної ради Харківського району Харківської області" (надалі - відповідач) про стягнення 221656,86грн. шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища.

На підтвердження позовних вимог прокурор посилається на те, що внаслідок протиправних дій відповідача - самовільного користування надрами (підземні води) та самовільного водокористування із свердловин, державі заподіяно шкоду в загальному розмірі 221656,86грн. (з яких: 195699,24грн. - за період з 01.01.2019 по 31.10.2019 та 25957,62грн. - за період з 17.11.2018 по 31.12.2018), що підтверджується матеріалами інспекційної перевірки службових осіб Державної екологічної інспекції у Харківській області.

Ухвалою від 09.03.2021 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.03.2021.

У підготовчому засіданні 30.03.2021 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, а також оголошено перерву до 18.05.2021.

09 квітня 2021 року від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, яке мотивовано тим, що в позові прокурор посилається лише на неможливість екологічною інспекцією сплатити судовий збір, але ця підстава не є безумовним доказом бездіяльності екологічної інспекції.

Також, 09.04.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти вимог прокурора заперечив та просив у їх задоволенні відмовити. При цьому, зазначив, що позивач необґрунтовано посилається на ст. 19 КУпН, оскільки ч. 1 ст. 23 КУпН дозволяє КП "Буди водоканал" не отримувати спеціальний дозвіл на користування надрами, тому що добове видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів. Вказане твердження підтверджується журналами обліку водоспоживання за лічильниками, які надані позивачем до позовної заяви, та додані відповідачем до відзиву на позовну заяву за період, зазначений в позовній заяві. Також позивач ігнорує дозвіл на спеціальне водокористування від 23.05.2018 №321/хр/49д-18, виданий Державним агентством водних ресурсів України, яким встановлено умови спеціальною водокористування, а саме відповідно до ст. 17 Закону України "Про питну воду га питне водопостачання" та ст.19 КУпН, у разі використання підземних вод для питного водокористування суб`єкт господарювання повинен одержати спеціальний дозвіл на користування надрами, з урахуванням особливостей, передбачених ст.23 КУпН. Крім того, позивач повинен був розраховувати розмір відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)) відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Мінприроди від 20.07.2009 №389, зареєстрованої в Мінюсті України від 14.08.2009 за №767/16783 із відповідними змінами, а не здійснювати розрахунок збитку, заподіяного державі внаслідок самовільного користування надрами, розрахунок якого здійснюється відповідно до Методики визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами затвердженої наказом Міністерством екології та природних ресурсів України від 29.08.2011 №303, зареєстрованої в Мінюсті України від 19.09.2011 за №1097/19835 та який не поширюється на видобування підземних вод. Додатково відповідач наполягав, що позов має бути залишений без розгляду, оскільки прокурором не доведено бездіяльності екологічної інспекції.

Суд зазначає, що відзив подано з пропуском встановленого в ухвалі про відкриття провадження у даній справі 15-денного строку.

Статтею 118 ГПК України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статтею 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, 12.04.2021 відповідачем подано клопотання про поновлення строку на подачу відзиву, у якому він зазначив, що позовна заява з додатками ним отримана не була. У зв`язку з цим, після отримання ухвали про відкриття провадження у даній справі він подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи та ознайомився з позовом прокурора 26.03.2021. Лише після ознайомлення з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, відповідач зміг підготувати та подати відзив.

Розглянувши дане клопотання, суд зазначає наступне.

Згідно з п.3 ч.1 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 5 статті 236 ГПК України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 181 ГПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Статтею 182 ГПК України передбачено, що у підготовчому засіданні суд, зокрема, з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Таким чином, одним з основних завдань підготовчого провадження у господарській справі є надання сторонам можливості подати всі наявні у них докази та викласти свої доводи та заперечення щодо суті спору.

Враховуючи викладене, а також з огляду на поважність повідомлених відповідачем причини пропуску строку, суд визнав за можливе поновити пропущений процесуальний строк на подання відзиву, про що у підготовчому засіданні 18.05.2021 було постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати.

У зв`язку з цим, відзив відповідача з доданими документами був прийнятий судом та його долучено до матеріалів справи.

Враховуючи те, що строк на подання відзиву був поновлений відповідачу лише 18.05.2021, судом також було прийнято та долучено до матеріалів справи подану позивачем 28.04.2021 відповідь на відзив. Зокрема, у даній відповіді на відзив позивач зазначив, що обов`язок відповідача отримувати дозвіл на користування надрами (підземні води) вже вирішено у судових провадженнях, а саме у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2019 у справі №520/1309/19 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.09.2019. Крім того, позивач вказує, що дія ч.1 ст.23 Кодексу України про надра не розповсюджується на господарську діяльність КП "Буди водоканал" по видобуванню підземних вод. У діях відповідача наявні всі підстави для покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду, зокрема протиправна поведінка, вина, шкода, причинний зв`язок. Крім того, позивач звертає увагу суду, що станом на 26.04.2021, відповідачем не було використано свого права на звернення до суду з метою захисту своїх прав, а саме, визнання дій щодо проведення перевірки, нарахування шкоди або складання акту такими, що вчиненні з порушенням вимог діючого законодавства.

У підготовчому засіданні 18.05.2021 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 02.06.2021.

01 червня 2021 року від прокуратури надійшли пояснення, в яких викладено заперечення щодо заявленого відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду.

Дані пояснення прийняті судом та долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 02.06.2021 прокурор позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник позивача у даному судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити. Також наполягав на вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

В період з 23.10.2019 по 05.11.2019 Державною екологічною інспекцією у Харківській області на підставі ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 4, 5, 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", наказу Державної екологічної інспекції України від 22.10.2019 №738/11-02 та направлення №738/11-02/05-06 від 22.10.2019, здійснено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності Комунального підприємства "Буди водоканал" Будянської селищної ради Харківського району Харківської області у присутності уповноважених осіб зазначеного підприємства.

Держінспекторами з охорони навколишнього природного середовища Харківській області складено акт за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів № 738/11-02/05-06, початок перевірки - 23.10.2019, завершення перевірки - 05.11.2019, який направлено листом №4143/05-06 на адресу КП "Буди водоканал" у зв`язку з відмовою від його підписання та отримання керівництвом підприємства.

Проведеною позаплановою перевіркою виконання КП "Буди водоканал" припису Державної екологічної інспекції у Харківській області від 22.11.2018 №92/04-09, наданого для усунення порушень, виявлених під час проведення планової перевірки в термін з 05.11.2018 по 16.11.2018, встановлено, що відповідачем не отримано дозвіл на користування надрами (5 свердловин), що є невиконанням п.8 припису від 22.11.2018 та порушенням вимог абз. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", ст.19 Кодексу України про надра.

Крім того, відповідно до акту проведеної перевірки, КП "Буди Водоканал" не оформлено права власності (оренди) на земельні ділянки, на яких розташовані п`ять свердловин та очисних споруд, що є невиконанням п. 9 вищезазначеного припису та абз. 3 ч.1 ст.11 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", ст.ст. 125,126 Земельного кодексу України.

У подальшому, за результатами виявлених порушень у сфері водокористування, Держеконіспекцією у Харківській області, відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та національне використання водних ресурсів (надалі - Методика), затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища №389 від 20.07.2009 (зі змінами та доповненнями), розраховано розмір збитків, завданих КП "Буди Водоканал" навколишньому природному середовищу внаслідок здійснення забору підземної води без спеціального дозволу на користування надрами за період з 01.01.2019 по 31.10.2019 в сумі 195699,24грн. та за період з 17.11.2018 по 31.12.2018 в сумі 25957,62грн., що загалом складає 221656,86грн.

Окрім цього, 10.07.2020 та 28.07.2020 на адресу відповідача Державною екологічною інспекцію у Харківській області скеровано претензії №96 та №119, відповідно, про відшкодування збитків заподіяних державі порушенням законодавства про надра. Згідно вказаних претензій, відповідачу було запропоновано у добровільному порядку відшкодувати заподіяні Державі збитки у загальному розмірі 221 656, 86 грн.

Проте, вказані збитки відповідачем у добровільному порядку не відшкодовано. При цьому, дії посадових осіб Держекоінспекції щодо складання акту перевірки, припису про усунення виявлених порушень, складання розрахунку розміру збитків та пред`явлення претензії щодо добровільного відшкодування збитків, відповідачем в порядку адміністративного судочинства не оскаржувались.

У зв`язку з цим, в.о. керівника Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області в інтересах держави, в особі Державної екологічної інспекції у Харківській області звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, в якому просить стягнути з КП "Буди водоканал" на користь держави 221656,86грн. шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища.

Вирішуючи питання щодо наявності у прокурора підстав для подання даного позову, суд враховує наступне.

Згідно з ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ст. 53 ГПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах.

Звертаючись до відповідного суду господарської юрисдикції із заявою про захист державних та суспільних інтересів, прокуратура реалізує конституційну функцію представництва, яка розглядається як один з дієвих засобів утвердження верховенства права, зміцнення законності та господарського правопорядку. Прокурор-особливий суб`єкт господарського процесу і його участь у господарському судочинстві зумовлена необхідністю виконання функції представництва інтересів держави у виключних випадках і порядку, передбачених законом (ст. 131-1 Конституції, п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про прокуратуру"). Тобто функція представництва інтересів у господарському суді є для органів прокуратури конституційною.

При встановленні наявності або відсутності порушень або загрози порушень інтересів держави необхідно виходити з того, що ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" зазначає про порушення або загрозу порушення "інтересів держави", якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади (1), орган місцевого самоврядування (2) чи інший суб`єкт владних повноважень (3), до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (4).

Аналіз вказаної норми Закону України "Про прокуратуру" дає підстави дійти до висновку, що "інтереси держави" (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів).

Відповідно до ч. 1 ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 11.08.2017 № 312, до повноважень Держекоінспекції належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону атмосферного повітря; пред`явлення претензій про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; вжиття в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, вис гупати позивачем та відповідачем у судах.

З огляду на те, що Держекоінспекція уповноважена державою здійснювати відповідні функції щодо охорони та використання природних ресурсів, які перебувають і є об`єктами права власності Українського народу, тому в даному випадку остання є позивачем у справі.

Разом з цим, з метою встановлення та підтвердження наявності підстав для захисту інтересів держави у спірних правовідносинах місцевою прокуратурою 19.11.2020 на адресу Держекоінспекції направлено лист про надання інформації про вжиті заходи щодо стягнення з КП "Буди водоканал" завданих збитків в порядку ст.23 Закону.

Згідно з інформацією Державної екологічної інспекції у Харківській області від 30.11.2020 за № 4855-05-08, позов до суду щодо стягнення з відповідача збитків на користь держави не пред`явлено у зв`язку із обмеженим фінансуванням на сплату судового збору.

Разом з цим, з наданої Держекоінспекцією інформації та відповідних матеріалів вбачається, що порушення в діяльності КП "Буди водоканал" мають систематичний характер та були предметом судового розгляду у справі №5023/2883/12 та у справі №922/3711/18.

За вказаних обставин, прокурором правильно встановлено, що позивачем, як органом державної влади, який уповноважений вживати заходів до відшкодування збитків, завданих державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, у спірних правовідносинах допущено не здійснення захисту порушених інтересів держави, а саме позовну заяву до суду щодо стягнення з КП "Буди водоканал" завданих збитків у розмірі 221656,86 грн. не пред`явлено.

Отже, у даному випадку подання прокурором даної позовної заяви є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави.

Таким чином, при наявності порушень інтересів держави та бездіяльності органу, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, суд вважає, що прокурором правомірно встановлено наявність визначених ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" підстав для представництва інтересів держави шляхом звернення до суду з даною позовною заявою.

При цьому, про намір представництва інтересів держави в суді місцева прокуратура в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" поінформувала Держекоінспекцію також листом від 11.01.2021 за №04-5-79вих21.

Однак, листом від 21.01.2021 за №287-05-08 Держекоінспекція повідомила прокуратуру про те, що самостійно Інспекція звертатися до суду з позовом не буде. Одночасно Держекоінспекцію зазначено про відсутність у останньої асигнувань на сплату судового збору, у зв`язку з чим остання позбавлена об`єктивної можливості на звернення до суду.

Таким чином, у спірних правовідносинах прокурором у повному обсязі виконано процесуальний обов`язок, передбачений ст. 53 ГПК України та положеннями ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Вказаний механізм дій, що передув зверненню прокурора з позовом до суду повністю узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Зокрема, у вказаній постанові судом зазначено про те, що звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (п. 79).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (п. 80).

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п. 81).

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами прокурора, що підставою для представництва прокурором інтересів держави в особі Держекоінспекції згідно зі ст.23 Закону України "Про прокуратуру" та ст.131-1 Конституції України є несплата відповідачем вищевказаної шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, що значно ослаблює економічні основи держави та потребує прокурорського реагування.

При цьому, перед зверненням з позовом до суду органи прокуратури пересвідчилися в наявності факту порушень інтересів держави, переконалися в тому, що уповноваженому органу про наявність порушень відомо досить тривалий час та з`ясували, що належні заходи реагування уповноваженим органом самостійно не вживалися.

За таких обставин, у спірних правовідносинах інтереси держави за відсутності заходів прокурорського реагування залишалися незахищеними.

Позов до суду прокурором подано 01.03.2021, тобто зі спливом майже 2 місяців з моменту останнього повідомлення позивача листом в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Отже, прокуратурою дотримано розумні строки, достатні для самостійного звернення компетентного органу до суду з відповідною позовною заявою.

Враховуючи викладене, суд відхиляє клопотання позивача про залишення позову без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст.226 ГПК України.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Згідно зі ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтею 1 Водного кодексу України визначено, що водокористування - це використання води (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів).

Відповідно до ч.1 ст.48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними вода із застосуванням каналів.

Згідно зі ст. 44 Водного кодексу України, водокористувачі зобов`язані, зокрема, дотримуватись встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та лімітів скидання забруднюючих речовин та санітарних вимог; здійснювати заходи щодо запобігання забрудненню водних об`єктів стічними водами; здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідно до ст. 56 Кодексу України про надра, основними вимогами в галузі охорони надр є: забезпечення повного і комплексного геологічного вивчення надр; додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами.

Статтею 19 Кодексу України про надра визначено, що надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Згідно зі ст. 21 даного Кодексу надра у користування для видобування прісних підземних вод і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, що видаються після попереднього погодження з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Крім того, згідно з вимогами ст. 18 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" господарська діяльність із централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню у порядку, встановленому законом.

В пункті 4.5.2. роз`яснення Вищого господарського суду України від 27 червня 2001 року № 02-5/744 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" вказано, що використання природних ресурсів без відповідного дозволу є самовільним.

У даному випадку факт самовільного користування надрами (підземні води) підтверджується матеріалами інспекційної перевірки службових осіб Державної екологічної інспекції України в Харківській області.

Відповідно до ст. 65 Кодексу України про надра, порушення законодавства про надра тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову і кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, які зокрема винні у самовільному користуванні надрами.

Статтею 67 вказаного Кодексу встановлено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Виходячи з положень ст. 1166 Цивільного Кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до вимог частин 4, 5 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Згідно з вимогами ст. 69 даного Закону, шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Внаслідок протиправних дій відповідача - самовільного користування надрами (підземні води) та самовільного водокористування із свердловин, державі заподіяно збитки в загальному розмірі 221656,86грн. При цьому, розмір збитків обгрунтовано визначений позивачем відповідно до п. 9.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року № 389.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві, суд зазначає наступне.

Питання щодо обов`язку відповідача отримувати дозвіл на користування надрами (підземні води) вже вирішувалося при розгляді судових справ №520/1309/19 та №922/3711/18.

Зокрема, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2019 у справі № 520/1309/19 (за позовом Комунального підприємства "Буди водоканал" Будянської селищної ради Харківського району Харківської області до Державної екологічної інспекції у Харківській області про визнання протиправним та скасування пункту 8 припису від 22.11.2018 № 2/4-09, виданого Державною екологічною інспекцією у Харківській області, відповідно до якого зобов`язано КП "Буди водоканал" на виконання ч.1 ст.19 КУпН отримати спеціальний дозвіл на користування надрами (7 свердловин)), апеляційну скаргу КП "Буди водоканал" Будянської селищної ради Харківського району Харківської області було залишено без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.04.2019 у справі № 520/1309/19 про відмову у позові залишити без змін.

Також, у постанові від 06.09.2019 у справі №922/3711/18 (за позовом Інспекції до КГІ "Буди водоканал" про стягнення шкоди заподіяної державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води) за період з 16.11.2015 по 16.11.2018 в розмірі 767 229,98 грн.) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив наступне.

Частиною першою статті 149, статтею 151 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до положень статей 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів загальне або спеціальне. Спеціальне водокористування це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (пункт 9 частини першої статті 44, стаття 49 Водного кодексу України).

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Прісні підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Отже, чинним законодавством передбачено обов`язок отримання господарюючими суб`єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому, спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування право на їх використання.

Разом із тим, Кодексом України про надра визначено випадки, за яких господарюючі суб`єкти мають право видобувати підземні води без спеціального дозволу (стаття 21 Кодексу України про надра).

Статтею 23 цього Кодексу передбачено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 м3 на добу.

Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, мають право суб`єкти господарювання, які є землевласниками або землекористувачами, лише для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №908/999/17.

Встановивши відсутність в матеріалах справи доказів того, що земельні ділянки, які знаходяться під свердловинами перебувають в оренді або на праві користування у КП, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів статті 23 Кодексу України про надра, оскільки КП не є землевласником або землекористувачем земельних ділянок, на яких розташовані свердловини; сама лише наявність свердловин на балансі КП не може бути підставою для звільнення від обов`язку отримання спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами).

Враховуючи вищевказані правові висновки Верховного Суду, а також те, що відповідно до актів перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства № 886/01-04/04-09 від 16.11.2018 року та № 738/1 1-02/05-06 від 05.11.2019, державна реєстрація прав на земельні ділянки, на яких розташовані артезіанські свердловини та очисні споруди відповідача, відсутня, суд погоджується з доводами позивача, що дія ч.1 ст.23 Кодексу України про надра не розповсюджується на господарську діяльність КП "Буди водоканал" по видобуванню підземних вод.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач всупереч вимог ст.ст.16,19,21 Кодексу України про надра здійснює самовільне користування надрами (підземні води), що правомірно зафіксовано Інспекцією в актах перевірок №886/01-04/04-09 від 16.11.2018 року № 738/11-02/05-06 від 05.11.2019.

Економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, згідно статті 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної інколи втілено у етапі 1166 Цивільного кодекс України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Матеріали справи підтверджують, що у діях відповідача наявні всі підстави для покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду, зокрема:

- протиправна поведінка, яка полягає у невжитті заходів щодо отримання дозволу на користування надрами (підземні води) (ст.ст. 19,21 Кодексу України про надра);

- вина особи, яка полягає у порушені правил користування надрами (підземні води), а саме здійснення забору підземних вод за відсутності відповідного дозволу, що підтверджується актом перевірки, приписом, протоколом про адміністративне правопорушення, постановою про накладення адміністративного стягнення;

- наявна сама шкода, яка обрахована відповідно до п. 9.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року № 389, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 14.08.2009р. №767/16783 (із змінами згідно наказу Мінприроди України № 367 від 13.10.2015);

- причинний зв`язок, що виражений у заподіяні вказаної шкоди саме протиправною поведінкою відповідача.

При цьому, суд вважає правомірним застосування позивачем при визначенні розміру збитків саме Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року № 389.

Так, пунктом 9.1 даної Методики визначено порядок та формулу розрахунку розміру відшкодування збитків, обумовлених саме самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)). Як зазначалося вище, саме таке порушення і було допущено відповідачем у даному випадку.

Згідно з п. 1.6 Роз`яснень Вищого господарського суду України № 02-5/744 від 27.06.2001 року "Про деякі питання вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього середовища", вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідачем відсутність його вини жодними доказами не доведена.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги прокурора законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи відповідача спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Буди Водоканал" Будянської селищної ради Харківського району Харківської області (62456, Харківська область, Харківський район, смт.Буди, вул.Островського, буд.4, код 37948510) на користь держави (рахунок: р/р UA 0020435, УК Харківський рн/сщ Буди/24062100, код 37999633, МФО 899998, для зарахування надходжень по коду бюджетної кваліфікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", символ звітності 331 в установі банку - Казначейство України (ЕАП)) шкоду, заподіяну державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища в сумі 221 656,86грн.

Стягнути з Комунального підприємства "Буди Водоканал" Будянської селищної ради Харківського району Харківської області (62456, Харківська область, Харківський район, смт.Буди, вул.Островського, буд.4, код 37948510) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, м.Харків, вул.Богдана Хмельницького, буд.4, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок UA0007171, код класифікації видатків бюджету - 2800) 3324,85грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "14" червня 2021 р.

Суддя М.В. Калантай