РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.06.2021Справа № 910/5318/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНТІНВЕСТ 3000»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «КІПАРТС»

про стягнення 432 500, 00 грн

Без повідомлення (виклику) учасників судового процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕНТІНВЕСТ 3000» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КІПАРТС» про стягнення 432 500, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору суборенди № 91- ІП від 01.10.2019 в частині своєчасного внесення плати за користування об`єктом оренди за період з серпня по березень 2021 року, внаслідок чого й утворилась спірна заборгованість, про стягнення якої просить позивач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07 квітня 2021 року позовну заяву було залишено без руху через недодержання заявником вимог статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

15 квітня 2021 року до суду надійшла заява позивача в порядку усунення недоліків, зі змісту якої вбачається, що виявлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 07 квітня 2021 року недоліки усунуто.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

14 травня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТПРОПЕРТІ» (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КІПАРТС» (суборендар) було укладено договір суборенди № 91- ІП (далі - Договір), в порядку та на умовах якого, орендар зобов`язався передати суборендарю, а суборендар зобов`язався прийняти у тимчасове платне користування нежитлові приміщення, визначені у цьому Договорі, а також сплачувати орендарю орендну плату (п. 1.1 Договору).

У пунктах 1.2, 1.3 Договору визначено, що приміщення, які передаються в суборенду за цим Договором являють собою «нежитлові приміщення», що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 6, корпус літера Б, перший поверх.

Загальна площа приміщення, що орендується становить: 900, 00 (дев`ятсот цілих нуль сотих) метрів квадратних.

Згідно п. 3.1 Договору, приймання-передача приміщення здійснюється на підставі Акту приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін

01 жовтня 2019 року сторонами підписано акт приймання-передачі приміщення, згідно якого орендар передав, а суборендар прийняв вищенаведене приміщення.

01 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТПРОПЕРТІ» (орендар), Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕНТІНВЕСТ 3000» (новий орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КІПАРТС» (суборендар) укладено Додаткову угоду до Договору, відповідно до якої позивач набув статусу орендаря за Договором суборенди № 91- ІП від 01.10.2019.

31 квітня 2020 року сторонами підписано акт приймання-передачі приміщення, згідно якого орендар прийняв, а суборендар передав частину приміщення з тимчасового володіння та користування за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 6, корпус літера Б, перший поверх, загальною площею 350, 00 кв.м.

Додатковою угодою № 2 від 01.05.2020 до Договору, сторони погодили внесення змін до Договору шляхом зменшення площі орендованого приміщення до 550 кв.м. та погоджено наступні розміри щомісячної орендної плати:

- з 01.05.2020 по 30.09.2020 - 52 250, 00 грн з ПДВ;

- з 01.10.2020 по 30.09.2021 - 60 500, 00 грн з ПДВ;

- з 01.10.2021 по 31.08.2021 - 66 000, 00 грн з ПДВ.

Також, вказаною Додатковою угодою викладено у новій редакції пункти 4.4, 4.5 Договору, які визначають порядок розрахунків між сторонами.

Так, за змістом пунктів 4.4, 4.5 Договору (в редакції Додаткової угоди № 2 від 01.05.2020 до Договору) орендна плата та експлуатаційні витрати сплачуються суборендарем в безготівковому порядку на поточний рахунок орендаря наперед до 10 (десятого) числа кожного поточного місяця, на підставі рахунку наданого орендарем. Орендар надає суборендарю акт наданих послуг/виконаних робіт за календарний/розрахунковий місяць виключно після повної оплати суборендарем орендної плати/плати за експлуатаційні витрати. У випадку несплати орендарем платежів в розмірі і строках, передбачених даним договором, сторони погодили, що орендарем суборендарю податковий/ві кредит/зобов`язання не нараховуються, акт наданих послуг/виконаних робіт не видається.

Розмір орендної плати може переглядатися виключно за згодою сторін, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору. Перегляд розміру орендної плати повинен здійснюватись протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання однією стороною письмового повідомлення від іншої сторони. Про результати розгляду повідомлення одна сторона повідомляє іншу письмово.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання зі сплати орендної плати за період з серпня 2020 року по березень 2021 року, внаслідок чого за ним обліковується заборгованість в розмірі 432 500, 00 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами частини 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до положень частини 1 та 2 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з ч. 3 ст. 283 ГК України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з нормами частин 1, 3, 5 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

За встановленими обставинами справи, на виконання умов укладеного Договору, сторони підписали акти приймання-передачі приміщення від 01.10.2019 та від 31.04.2020, відповідно до яких суборендар прийняв у тимчасове володіння та користування приміщення за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 6, корпус літера Б, перший поверх, загальною площею 550, 00 кв.м.

На виконання вимог п. 4.4 Договору (в редакції Додаткової угоди № 2 від 01.05.2020 до Договору) позивачем виставлялись рахунки-фактури для внесення орендної плати.

Так, у межах даної справи спірним є період правовідносин з серпня 2020 року по березень 2021 року.

В матеріалах справи містяться наступні рахунки-фактури, які виставлялись позивачем відповідачеві для внесення орендної плати:

- № РІ-0001675 від 01.08.2020 на суму 52 250, 00 грн;

- № РІ-0001960 від 01.09.2020 на суму 52 250, 00 грн;

- № РІ-0002121 від 01.10.2020 на суму 60 500, 00 грн;

- № РІ-0002506 від 01.11.2020 на суму 60 500, 00 грн;

- № РІ-0002689 від 01.12.2020 на суму 60 500, 00 грн;

- № РІ-0000135 від 01.01.2021 на суму 60 500, 00 грн;

- № РІ-0000344 від 01.02.2021 на суму 60 500, 00 грн;

- № РІ-0000462 від 01.03.2021 на суму 60 500, 00 грн.

Підтвердження направлення цих рахунків на адресу відповідача відсутні, що на переконання останнього свідчить про безпідставність заявлених вимог.

Однак, суд з такими твердженнями відповідача погодитись не може, оскільки в Договорі сторони погодили розмір та строки внесення орендної плати, а відтак, відповідач фактично був обізнаний про розмір орендної плати, що підлягав оплаті позивачеві та строки її оплати.

Враховуючи наведене, суд вважає, що хоча за умовами Договору орендна плата сплачується на підставі рахунку, така умова не змінює строку виконання грошового зобов`язання - до 10 (десятого) числа кожного поточного місяця.

Суд звертає увагу, що за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку своєчасного внесення орендної плати.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18.

З наявних в матеріалах справи банківських виписок вбачається, що відповідачем внесено орендну плату за серпень 2020 року у повному розмірі 52 250, 00 грн, а не частково, як стверджує позивач. Так, були проведені транзакції 02.09.2020 на суму 32 250, 00 грн та 17.09.2020 на суму 20 000, 00 грн.

В іншій частині, а саме за період з вересня 2020 року по березень 2021 року, матеріали справи не містять доказів в підтвердження здійснення відповідачем оплати орендної плати в порядку та строки, встановлені пунктом п. 4.4 Договору (в редакції Додаткової угоди № 2 від 01.05.2020 до Договору).

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується із положеннями статей 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Заперечення відповідача щодо неналежного оформлення актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) за спірний період суд відхиляє з огляду на положення п. 4.4 Договору (в редакції Додаткової угоди № 2 від 01.05.2020 до Договору), якими визначено, що орендар надає суборендарю акт наданих послуг/виконаних робіт за календарний/розрахунковий місяць виключно після повної оплати суборендарем орендної плати/плати за експлуатаційні витрати.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини невиконання суборендарем грошових зобов`язань зі сплати орендної плати, такі акти орендарем не надавались суборендарю.

Доводи відповідача щодо підставності володіння позивачем предметом суборенди суд відхиляє, оскільки такі доводи не стосуються предмету спору.

Даний спір стосується стягнення орендної плати за договором суборенди № 91- ІП від 01.10.2019. Доказів розірвання, припинення дії цього договору, або доказів припинення зобов`язань сторін з інших підстав відповідачем не наведено. Отже, доводи відповідача гуртуються на припущеннях, що свідчить про їх необґрунтованість.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведене та встановлення факту неналежного виконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати за Договором суборенди № 91- ІП від 01.10.2019, факту наявності боргу, відсутності доказів його оплати, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 415 250, 00 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 6 228, 75 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КІПАРТС» (03022, м. Київ, пров. Василя Жуковського, буд. 15, корп. 3; ідентифікаційний код 40001226) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНТІНВЕСТ 3000» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 6; ідентифікаційний код 41951723) 415 250, 00 грн (чотириста п`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 коп.) заборгованості та 6 228, 75 грн (шість тисяч двісті двадцять вісім гривень 75 коп.) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 18.06.2021.

Суддя О.С. Комарова