номер провадження справи 35/114/19
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08.06.2021 Справа № 908/2605/19

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Топчій О.А.,

за участю секретаря судового засідання Соколова А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Фізичної особи - підприємця Курейкіної Іоланти Миколаївни (вх. №41/08-13/21 від 31.05.2021) на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця у справі № 908/2605/19

за позовом Бердянської міської ради (71118, Запорізька обл., м. Бердянськ, пл. Єдності, б. 2)

до відповідача Фізичної особи - підприємця Курейкіної Іоланти Миколаївни ( АДРЕСА_1 )

про зобов`язання звільнити земельну ділянку

орган виконання - Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (71100, Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Свободи, б. 60)

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від заявника (відповідача): не з`явився;

від органу виконання: не з`явився.

УСТАНОВИВ:

31.05.2021 від Фізичної особи - підприємця Курейкіної Іоланти Миколаївни надійшла скарга на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця у справі № 908/2605/19.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду скаргу передано на розгляд судді О.А. Топчій.

Ухвалою суду від 31.05.2021 скаргу прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 08.06.2021.

Представники сторін та органу виконання не з`явилися. Відповідачка та орган виконання про причини неявки суд не повідомили.

08.06.2021 на електронну адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення (з ЕЦП), в яких зазначено, зокрема, про розгляд скарги без участі представника Бердянської міської ради.

Відповідно до частини першої ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (частина друга ст. 342 Господарського процесуального кодексу України).

За викладених обставин, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі представників сторін.

В обґрунтування скарги заявниця посилається на те, що на виконанні у Бердянському міськрайонному відділ державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження ВП №63216142 з виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 11.12.2019 у справі №908/2605/19. ФОП Курейкіна І.М. зазначає, що 11.05.2021 державним виконавцем було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, який становить 300 грн. Крім того, 11.05.2021 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 12000,00 грн.

При цьому, жодними доказами даний факт не підтверджено.

На думку скаржниці, дані дії є неправомірними та суперечать закону, у зв`язку з чим просить:

- Задовольнити скаргу та визнати неправомірною дію державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Швденно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Борецької Мар`яни Олексіївни, стосовно винесення Постанови про стягнення виконавчого збору від 11.05.2021 року ВП №63216142, а також Постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від від 11.05.2021 року ВП №63216142

- Задовольнити скаргу та скасувати Постанову про стягнення виконавчого збору від 11.05.2021 року ВП №63216142, а також Постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від від 11.05.2021 року ВП №63216142 винесену державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Борецькою Мар`яною Олексіївною.

Дослідивши матеріали справи та поданої скарги, проаналізувавши приписи норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.12.2019 позовні вимоги задоволено, зобов`язано Фізичну особу-підприємця Курейкіну Іоланту Миколаївну звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0009 га, кадастровий номер :09:004:0251, розташовану за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Свободи (в районі центрального ринку), шляхом знесення споруди (торговий кіоск) зблокованої з автобусною зупинкою з лівого боку за власний рахунок та повернути земельну ділянку за належністю Бердянській міській раді у придатному для використання стані. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 03.09.2020 рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2019 у справі № 908/2605/19 залишено без змін.

18.09.2020 на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2019 у справі № 908/2605/19 видано відповідні накази про примусове виконання судового рішення.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.11.2020 відмовлено в задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Курейкіної Іоланти Миколаївни про роз`яснення рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2019 у справі № 908/2605/19.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2021 апеляційну скаргу ФОП Курейкіної І.М. повернуто скаржнику.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 21.04.2021 відмовлено в задоволенні заяви ФОП Курейкіної Іоланти Миколаївни про відстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2019 у справі № 908/2605/19 строком на дванадцять місяців.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як верховенство права та обов`язковості виконання рішень (ст. 2 Закону).

Статтею 18 даного Закону визначено обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, відповідно до ст. 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Конституцією України, яка є Основним Законом України, визначено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (ст. 129). Аналогічний припис міститься у ст.ст. 2, 326 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 р. № 16-пр/2009 виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішенні суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст. 1 Конституції України Україна є правовою державою, обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень п. 20 ч. 1 ст. 106, ч. 1 ст. 111-13 ГПК України у взаємозв`язку з положеннями п. 2, 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

За приписами ч. 5, 6 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей…

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Постановою державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Борецької М.Р. від 08.10.2020 відкрито виконавче провадження ВП № 63216142 з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 18.09.2020 про зобов`язання ФОП Курейкіну Іоланту Миколаївну звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0009 га, кадастровий номер :09:004:0251, розташовану за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Свободи (в районі центрального ринку), шляхом знесення споруди (торговий кіоск) зблокованої з автобусною зупинкою з лівого боку за власний рахунок та повернути земельну ділянку за належністю Бердянській міській раді у придатному для використання стані.

Зазначеною постановою боржникові надано строк для добровільного виконання рішення - протягом 10 робочих днів.

Постанову державного виконавця ФОП Курейкіною І.М. отримано 17.10.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення.

Доказів виконання рішення суду боржником не надано.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Постановою від 11.05.2021 державним виконавцем у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду призначено проведення виконавчих дій з виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 18.09.2020 №908/2609/19 на 03.06.2021.

Постановою від 11.05.2021 державним виконавцем стягнуто з боржника Курейкіної І.М. виконавчий збір у розмірі 12 000,00 грн, який розраховано у відповідності до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою від 11.05.2021 державним виконавцем визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 300,00 грн (69 грн - плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження, 231,00 грн - витрати, пов`язані з винесенням постанов, направленням запитів, виклику та винесення інших процесуальних документів).

Частинами 1, 2 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Частиною 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, визначено наступне.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про:

відкриття виконавчого провадження;

стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);

стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується);

стягнення витрат виконавчого провадження;

закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження:

виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари);

пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

Частинами 1, 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

З викладеного вбачається, що державний виконавець при винесенні постанов про стягнення виконавчого збору та визначення розміру мінімальних витрат діяв в межах Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено право сторін виконавчого провадження, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження.

Тобто, ФОП Курейкіна І.М. має право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження у разі виникнення сумнівів щодо нарахованої суми мінімальних витрат.

При цьому, судом не приймаються до уваги посилання ФОП Курейкіної І.М. про повідомлення державного виконавця про укладення 16.04.2021 між нею та ПФ «Мир» договору підряду щодо проведення демонтажних робіт на об`єкті «Автобусна зупинка», оскільки скаржницею не надано належних та допустимих доказів надсилання/вручення на адресу Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зазначеного повідомлення.

На листі «Про надання інформації» від 19.04.2021 міститься напис « 19.04.2021 діловод Литвиненко», при цьому відсутній будь-який вхідний штамп Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), який би підтверджував, що саме працівником Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) прийнято зазначений лист.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Наданий скаржницею лист не є належним доказом повідомлення виконавчої служби в розумінні приписів норм Господарського процесуального кодексу України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень п. 20 ч. 1 ст. 106, ч. 1 ст. 111-13 ГПК України у взаємозв`язку з положеннями п. 2, 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

У рішенні від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграфу 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування нашою державою права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду".

Разом з тим, право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (пункт 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жовнер проти України" № 56848/00).

Невиконання рішення суду на користь заявника або заявниці становить втручання в право на мирне володіння своїм майном, як це визначено у першому реченні п. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод (пункт 14 Рішення Європейського суду з прав людини справа "Шульга проти України").

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справах "Горнсбі проти Греції", "Бурдов проти Росії", "Ясіун`єне проти Литви", "Руйану проти Румунії", "Совтрансавто-Холдинг" проти України", "Шмалько проти України").

Ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок ("Іммобільяре Саффі проти Італії", заява N 22774/93, параграф 66, ЄСПЛ 1999-V).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Савіцький проти України" (Заява № 38773/05) від 26.07.2012 суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі "Глоба проти України" № 15729/07 від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

При цьому слід зазначити, що до теперішнього часу рішення Господарського суду Запорізької області від 11.12.2019, яке набрало законної сили, відповідачкою не виконано, що призводить до порушення прав та законних інтересів позивача.

За приписами ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч. 3 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За викладених обставин, судом не вбачається підстав для задоволення скарги Фізичної особи - підприємця Курейкіної Іоланти Миколаївни на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця у справі № 908/2605/19.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 234, 235, 339, 340, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Фізичної особи - підприємця Курейкіної Іоланти Миколаївни (вх. №41/08-13/21 від 31.05.2021) на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця у справі № 908/2605/19 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 14.06.2021 та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 261 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено та підписано 14.06.2021.

Суддя О.А. Топчій