РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.06.2021Справа № 910/3644/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Бараненко Н.І., розглянув господарську справу

За первісним позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (03601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, )

до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка буд.5, )

про стягнення 195 613,41 грн

За зустрічним позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про визначення недійсним договору в частині

Представники сторін:

Від позивача: Остапенко В.М. адвокат

Від відповідача: Комісар С.П. адвокат

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" із позовом про стягнення інфляційних втрат у сумі 24 814,22 грн, трьох процентів річних у сумі 9357,57 грн, пені у сумі 111 348,85 грн за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором № 2760/18-КП-41 постачання природного газу від 12.10.2018 щодо своєчасної оплати за природній газ та збитків у сумі 50 092,77 грн. за різницю між замовленим та спожитим обсягом газу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з оплати отриманого природного газу по договору № 2760/18-КП-41 від 12.10.2018 за Актами приймання-передачі у період з жовтня 2018 по вересень 2019 включно, що стало підставою для нарахування позивачем до стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних на підставі ст 625 ЦК України та пені відповідно до п.7.2 договору. Крім того, посилаючись на перевищення та зменшення замовлених обсягів використання газу відповідачем, позивачем проведено розрахунок завданих збитків відповідно до умов договору у сумі 50 092,77 грн, які він просить стягнути з відповідача відповідно до п.3.13 та 5.7 договору в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 15.03.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/3644/21 за правилами спрощеного позовного провадження та встановив учасникам справи строк для реалізації процесуальних прав.

06.04.2021 відповідач за первісним позовом подав відзив на позов в якому вказав, що позивач не надав доказів на підтвердження факту понесення збитків (реальних, упущеної вигоди), спричинених порушенням КП «Київтеплоенерго» виконання зобов`язань за договором; заявлений позивачем обсяг відповідальності відповідача у якості підтвердження збитків є нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення у вигляді перевищення відповідачем допущеного відхилення у правовідносинах між сторонами за усіма договорами, що повністю виключає завдання відповідачем позивачу збитків. Також учасник справи заперечив наявність перевищення допустимого відхилення замовлених обсягів природного газу, що, за його доводами, виключає завдання збитків позивачу та компенсаційний характер збитків, виходячи з розумності, справедливості та пропорційності; наполягав на тому, що очевидним є незаконність збагачення позивача за рахунок стягнення обумовлених договором збитків за їх фактичної відсутності; позивачем не доведено правової природи (виду) заявлених до відшкодування збитків (реальних чи упущеної вигоди), що зумовлює невизначеність предмету доказування у справі, і як наслідок унеможливлює ухвалення обґрунтованого рішення, обставини прострочення відповідачем здійснення розрахунків, оскільки відповідач не впливає на порядок, строки та розмір розрахунків за природний газ у зв`язку з розподілом коштів через поточні рахунки із спеціальним режимом, а тому відсутні підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних. За твердженням відповідача, позивач фактично намагається легалізувати договірну зміну регульованої ціни за природній газ за постановою КМУ № 867 за узаконити протиправний намір додатково збагатитися за рахунок ПДВ, який фактично позивач не поніс.

06.04.2021 Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" подало до суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсними пунктів п. 3.13 та п. 5.7 укладеного між сторонами договору постачання природного газу № 2760/18-КП-41 від 12.10.2018 в редакції додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року, з огляду на їх невідповідність положенням чинного законодавства.

В обґрунтування зустрічного позову відповідач послався на те, що наявність у позивача можливості стягнути з підприємства відповідача надмірні і жодним чином недоведені грошові суми під виглядом збитків, спотворює дійсне правове призначення збитків, що є недодержанням при визначені оспорених умов договору приписів ст.ст. 22, 623 ЦК України та ст.ст. 224, 225 ГК України; фактично пункти 3.13 та 5.7 укладеного між сторонами договору постачання природного газу № 2760/18-КП-41 від 12.10.2018 в редакції додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року порушують приписи ст.ст.3, 6, 509, 627 ЦК України в частині імперативності засад добросовісності, розумності та справедливості, не відповідають вимогам ст. 623 ЦК України, ст.ст. 189, 191 ГК України та ст.ст. 10, 11 Закону України «Про ціни та ціноутворення» щодо заборони сторонам змінювати державні регульовані ціни на власний розсуд; при визначені оспорених умов договору, в частині встановлення договірного розміру збитків, сторони застосували не чинний закон, що є порушенням приписів статті 5 ЦК України.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 12.04.2021 прийняв зустрічну позовну заяву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання недійсним договору в частині до провадження для спільного розгляду із первісним позовом по справі №910/3644/21, та об`єднав вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом. Розгляд справи визначив здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 11.05.2021.

12.04.2021 позивач на доводи відповідача, викладені у відзиві, подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що порядок відшкодування збитків, завданих суб`єктами ринку природного газу у правовідносинах між постачальником та споживачем природного газу імперативно регулюються Розділом 6 Правил постачання природного газу, застосування яких є обов`язковим до даного виду правовідносин, а тому позовні вимоги про стягнення збитків є доведеними; у спірних правовідносинах відсутні підстави для уникнення відповідальності щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних у зв`язку з визначеним алгоритмом розподілу коштів зі спеціальним режимом використання; при цьому, твердження відповідача про зміну ціни в односторонньому порядку є необґрунтованим та безпідставним; відповідач мав передбачену умовами договору та нормативними актами можливість впливу на стан розрахунків, проте не використав її.

05.05.2021 позивач подав до суду відзив на зустрічний позов, обґрунтований тим, що договір поставки природного газу жодним чином не суперечить як положенням статті 203 ЦК України так і іншим вимогам чинного законодавства, договір укладений на підставі вільного волевиявлення сторін, укладений в письмовій формі, підписаний та скріплений печатками; ініційований позивачем спір про недійсність правочину використовується виключно як спосіб уникнення виконання передбачених договором обов`язків

У судовому засіданні 11.05.2021 суд ухвалив закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду по суті на 01.06.2021.

28.05.2021 позивач подав клопотання про зменшення штрафних та фінансових санкцій до рівня доведеного позивачем розміру збитків.

У судовому засіданні 01.06.2021 оголошено перерву у розгляді справи по суті спору до 15.06.2021.

Представник позивача підтримав свої вимоги за первісним позовом, проти задоволення зустрічного позову заперечував, представник відповідача підтримав вимоги зустрічного позову, просив відмовити у задоволенні первісного позову, задоволенні клопотання про зменшення штрафних та фінансових санкцій.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.10.2018 між НАК «Нафтогаз України» (постачальник за договором) та КП виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» (споживач) був укладений договір №2760/18-КП-41 постачання природного газу, відповідно до п.1.1 якого, постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач - оплатити його на умовах цього договору.

Природній газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (п. 1.2 договору).

Згідно положень п.2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2018 по 17 жовтня 2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 3,322 тис. куб. метрів для СП «Київські теплові мережі» КП «Київтеплоенерго».

В подальшому вказаний обсяг та період постачання був неодноразово змінений додатковими угодами до договору.

Додатковою угодою № 4 від 28.11.2018 до договору, п.1-12 договору №2760/18-КП-41 постачання природного газу від 12.10.2018 викладено у новій редакції.

За умовами п.2.1 договору в редакції додаткової угоди, постачальник передає споживачу для СП «Київські теплові мережі» К «Київтеплоенерго» в період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 200,158 тис.куб.метрів, у тому числі із зазначенням обсягу по кожному місяцю.

Сторонами у п.2.2 договору узгоджено, що обсяги природного газу, які плануються поставити повністю забезпечують споживача природнім газом для потреб, зазначених у п. 1.2. Договору. Споживач самостійно визначає планові обсяги, і несе відповідальність за правильність їх визначення.

Перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватись за ініціативою споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду (в даному випадку й надалі по тексту договору - газовий місяць в значенні Кодексу ГТС). Для цього споживач зобов`язаний надати постачальнику не пізніше ніж за три робочих дні до кінця місяця постачання газу два екземпляри належним чином оформленої додаткової угоди. Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за цим договором.

За умовами п.2.5 договору, допускається відхилення обсягу використання природного газу від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду в розмірі +- 5 відсотків (плюс/мінус п`ять відсотків) від зазначеного в пункті 2.1 обсягу без підписання додаткової угоди.

Згідно п.3.8 договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.13 договору в редакції додаткової угоди №4, встановлено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7. цього Договору. При цьому розмір збитків визначається таким чином:

3.13.1. Якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2. Якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, який фактично розраховується за формулою: В = (Vф-Vп) х Ц х К, де Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання передачі природного газу; Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період; Ц - ціна природного газу; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

У п. 5.7 договору визначено, що відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13. цього договору, здійснюється наступним чином:

- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9. цього Договору та не надав акт приймання-передачі, використаного газу на відповідний період приймається 0 куб. м) та замовлення обсягів визначених п. 2.1. цього Договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 п. 3.1.3 Договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків.

Споживач протягом 20 робочих днів з моменту отримання акт-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті претензії

У разі, якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги за зустрічним позовом відповідач посилається на те, що пункти п. 3.13 та п. 5.7 укладеного між сторонами договору постачання природного газу № 2760/18-КП-41 від 12.10.2018 в редакції додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року не відповідають положенням чинного законодавства, у зв`язку із чим заявив вимоги про визнання їх недійсними.

Враховуючи, що предметом первісних позовних вимог є у т.ч. вимога про стягнення з відповідача збитків за різницю між замовленим обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем у березні, квітні та вересні 2019 природного газу за договором до погодженого сторонами в Актах приймання-передачі від 31.03.2019, 30.04.2019, 30.09.2019 на підставі п.3.13 та 5.7 договору, вимоги про визнання недійсними яких заявлено відповідачем у зустрічному позові, суд дійшов висновку про наявність підстав для дослідження в першу чергу зустрічних позовних вимог та надання оцінки правомірності/неправомірності вказаних умов правочину.

Розглянувши вимоги за зустрічним позовом, суд встановив наступне.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків (п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 9 Цивільного кодексу України визначено, що положення цього кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Відповідно до статті 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Як вбачається з преамбули Закону України «Про ринок природного газу» цей Закон визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

Пунктом 17 частини 3 статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що до компетенції Регулятора на ринку природного газу належить затвердження правил постачання природного газу.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг затверджено Правила постачання природного газу (постанова від 30.09.2015 № 2496).

Пунктом 1 Розділу 6 Правил постачання природного газу (в редакції станом на день укладання договору) визначено порядок та випадки відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, а саме:

1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період;

2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою

Таким чином, до правовідносин, які склалися під час укладання спірного договору в частині відшкодування збитків зазначених в п. 3.13. та 5.7 договору застосовуються норми спеціального законодавства в галузі постачання природного газу, яким визначено порядок відшкодування збитків.

Відповідно пункту 5. ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» договір постачання повинен містити такі істотні умови:

1) обов`язок постачальника забезпечити споживача всією необхідною інформацією про загальні умови постачання (у тому числі ціни), права та обов`язки постачальника та споживача, зазначення актів законодавства, якими регулюються відносини між постачальником і споживачем, наявні способи досудового вирішення спорів з таким постачальником шляхом її розміщення на офіційному веб-сайті постачальника;

2) обов`язок постачальника забезпечити споживача інформацією про обсяги та інші показники споживання природного газу таким споживачем на безоплатній основі;

3) обов`язок постачальника повідомити споживачу про намір внесення змін до договору постачання природного газу в частині умов постачання до початку дії таких змін та гарантування права споживача на дострокове розірвання договору постачання, якщо нові умови постачання є для нього неприйнятними;

4) обов`язок постачальника забезпечити споживачу вибір способу оплати з метою уникнення дискримінації;

5) обов`язок постачальника забезпечити споживача прозорими, простими та доступними способами досудового вирішення спорів з таким постачальником;

6) порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.

Таким чином, договір №2760/18-КП-41 постачання природного газу від 12.10.2018, в тому числі в частині п. 3.13 п. 5.7 договору, відповідає вимогам Закону України «Про ринок природного газу» та Правилам постачання природного газу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Всупереч вказаних вимог позивачем за зустрічним позовом не доведено обставин які б свідчили про невідповідність п. 3.13 п. 5.7 Договору №2760/18-КП-41 постачання природного газу від 12.10.2018 нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставини, покладені в основу зустрічного позову, а тому позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають.

За первісним позовом позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 24 814,22 грн, трьох процентів річних у сумі 9357,57 грн, пені у сумі 111 348,85 грн та збитків у сумі 50 092,77 грн за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором № 2760/18-КП-41 постачання природного газу від 12.10.2018 щодо своєчасної оплати за природній газ, отриманих відповідачем за період з жовтня 2018 по вересень 2019 та несплати збитків за різницю між замовленим та спожитим обсягом газу у березні-квітні, вересні 2019.

Судом встановлено, що внаслідок укладення договору постачання природного газу між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання умов укладеного між сторонами договору № 2760/18-КП-41 постачання природного газу від 12.10.2018 з урахуванням змін, внесених додатковими угодами, позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 1 657 579,70 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2018 (обсяг 1,185 тис. куб. м); від 30.11.2018 (обсяг 27,643 тис. куб. м); від 31.12.2018 (обсяг 44,134 тис. куб. м); від 31.01.2019 (обсяг 48,043 тис. куб. м); від 28.02.2019 (обсяг 38,837 тис. куб. м) від 31.03.2019 (обсяг 36,492 тис. куб. м); від 30.04.2019 (обсяг 14,892 тис. куб. м); від 31.05.2019 (обсяг 4,329 тис. куб. м); від 30.06.2019 (обсяг 2,345 тис. куб. м); від 31.07.2019 (обсяг 1,17415 тис. куб. м); від 31.08.2019 (обсяг 1,67423 тис. куб. м); від 30.09.2019 (обсяг 1,76982 тис. куб. м). Вказані Акти підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень.

Відповідно до пункту 5.1 договору визначено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Матеріалами справи встановлено та відповідачем не спростовано, що в порушення умов договору відповідач здійснив оплату за отриманий природний газ за вказаними актами за зобов`язаннями з листопада 2018 по вересень 2019 з простроченням платежів.

За прострочення виконання зобов`язання позивачем нараховано до стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 24 814,22 грн, трьох процентів річних у сумі 9 357,57 грн та пені у сумі 111 348,22 грн.

Відповідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 7.2 договору визначено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно п. 5.1, 5.6 договору, відповідач зобов`язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 24 814,22 грн., трьох процентів річних у сумі 9 357,57 грн, 111 348,85 грн пені є обґрунтованими.

При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, які полягають у тому, що він не може впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за природний газ, оскільки це не змінює самі строки розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника за договором постачання природного газу і не позбавляє теплопостачальну організацію можливості впливати на їх своєчасніть.

Щодо нарахованої для відшкодування суми збитків.

Відповідно до п. 2.1 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018), сторони домовились, що позивач передає відповідачу у березні 2019 року замовлений відповідачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 33,000 тис.куб.м., у квітні 2019 року 5,00 тис. куб. м.

Умовами п.2.1 додаткової угоди № 17 від 30.09.2019 до договору узгоджено, що позивач передає відповідачу у вересні 2019 року 1,900 тис. куб. м.

Разом з тим, за актом приймання-передачі природного газу підписаного сторонами від 31.03.2019 відповідачем було використано 36,492 тис. куб. м., тобто в обсязі більшому на 3,49200 тис.куб.м., ніж було узгоджено сторонами у п.2.1 договору.

16.05.2019 позивач направив відповідачу акт-претензію про сплату збитків в розмірі 13 064,64 грн., за різницю між замовленим у березні 2019 року обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного газу.

За Актом приймання-передачі від 30.04.2019 сторони визначили, що розмір фактично переданого газу в квітні становить 14,892 тис.куб.м., тобто відповідач фактично знову спожив природний газ в обсязі, більшому на 9,89200 тис куб.м., ніж було узгоджено сторонами.

11.06.2019 позивач направив відповідачу акт-претензію про сплату збитків в розмірі 37 008,99 грн., за різницю між замовленим у квітні 2019 року обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного газу.

Актом приймання-передачі від 30.09.2019 сторони визначили, що розмір фактично переданого газу у вересні становить 1,76982 тис.куб.м., споживання природного газу здійснено відповідачем в меншому обсязі на 0,13018 тис куб м, ніж було узгоджено сторонами.

28.11.2019 позивач направив відповідачу акт-претензію про сплату збитків в розмірі 19,14 грн., за різницю між замовленим у вересні 2019 року обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного газу.

Враховуючи перевищення/зменшення замовлених обсягів використання газу відповідачем, позивачем було проведено розрахунок завданих збитків відповідно до умов п.3.13 та 5.7 договору, на загальну суму 50 092,77 грн.

Доказів відшкодування відповідачем заявлених збитків, у т.ч. на вимоги відповідача та станом на час розгляду справи по суті спору, суду не надано.

У відповідь на вказані акти-претензію відповідач заперечив проти заявлених позивачем збитків, зазначив, що відповідач не має можливості впливати на споживання послуг, а заявлені до стягнення суми в актах-претензіях не є збитками в розумінні статей 22 ЦК України, 224 ГК України.

Як встановлено судом при розгляді зустрічних позовних вимог, заявлені позивачем до стягнення збитки визначені пунктами договору №2760/18-КП-41 постачання природного газу від 12.10.2018, які відповідають та регулюються Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання природного газу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496.

А тому, заперечення відповідача щодо недоведеності відповідачем збитків у відповідності до ст.ст. 22, 623 ЦК України та ст.ст. 224, 225 ГК України не приймаються судом до уваги. Оскільки правова природа заявлених збитків позивачем носить інший правовий характер визначений договором, Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496.

Інші доводи сторін, наведені у наданих суду заявах по суті справи, усних та письмових поясненнях, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Враховуючи викладене, за відсутності доказів оплати збитків, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача збитки в розмірі 50 092,77, є обґрунтованими.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних та фінансових санкцій до рівня доведених останнім завданих позивачу збитків, суд зазначає таке.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач послався на відсутність своєї вини у простроченні розрахунків за природній газ, оскільки відповідач не може впливати на своєчасність розрахунків за природній газ; відсутня заборгованість за договором на даний період часу у відповідача; на заборону нарахування та стягнення неустойки за несвоєчасне здійснення оплати комунальних послуг на час запровадження обмежувальних заходів в період розповсюдження коронавірусної хвороби; наявність заборгованості споживачів за комунальні послуги; отримання збитку у 2018 році у сумі понад 1,4 млрд грн., у 2019 - 1,1 млрд грн., що підтверджується звітами про фінансові результати діяльності. Також в обґрунтування поданого клопотання позивач зауважив про збитковість тарифування; неможливість стягнення заборгованості з ДП «Енергоринок»; відсутні джерела погашення штрафних санкцій.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому за положенням ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Однак, наявність у кредитора можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у спірний період, а також специфіку відносин, які існують на ринку постачання природного газу в Україні, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 50%, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня на суму 55674,43 грн. Таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Подане клопотання в частині зменшення збитків судом не задовольняється враховуючи правову природу заявлених вимог.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом в частині стягнення 50 092,77 грн збитків, 24 814,22 грн інфляційних втрат, 9357,57 грн трьох процентів річних, та суму 55674,43 грн. пені. Вимоги щодо стягнення решти суми пені судом не задовольняються з огляду на зменшення розміру пені.

У задоволенні зустрічного позову судом відмовлено у повному обсязі у зв`язку із необґрунтованістю та недоведеністю підстав.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за первісним позовом та за зустрічним позовом покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 86, 129, 180, 233, 236-240 Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

1.1. Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка буд.5, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6, ) 55674 (п`ятдесят п`ять тисяч шістсот сімдесят чотири) грн. 43 коп. пені, 9 357 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят сім) грн. 57 коп 3% річних, 24 814 (двадцять чотири тисячі вісімсот чотирнадцять) грн. 22 коп. інфляційних, 50 092 (п`ятдесят тисяч дев`яносто дві) грн. 77 коп. збитків, 2 934 (дві тисячі дев`ятсот тридцять чотири) грн. 20 коп. судового збору.

1.2. Видати наказ після набрання рішення законної сили.

1.3. В решті первісного позову відмовити у зв`язку із зменшенням розміру пені.

2. У задоволенні зустрічного позові відмовити у повному обсязі.

2.1 Судові витрати за зустрічним позовом покласти на відповідача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 16.06.2021.

Суддя О.М.Ярмак