ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2021 справа № 914/565/21

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Толочко І.І., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Пивна Компанія-Арматура»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕРГ ФРУТ»

про: стягнення 149 882,46 грн.,

Представники

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

05.03.2021р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Пивна Компанія-Арматура» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕРГ ФРУТ» про стягнення 149 882,46 грн.

10.03.2021р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, ухвалив: вищевказану позовну заяву залишити без руху; надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали, а саме: 10 днів з дня вручення цієї ухвали про залишення позовної заяви без руху.

26.03.2021р. на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, яку зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№7412/21.

31.03.2021р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження; судове засідання призначити на 21.04.2021р.; явку представників сторін у судове засідання визнано обов`язковою.

У судове засідання 21.04.2021р. відповідачем участь повноважного представника не забезпечено.Представник позивача в судове засідання з`явився.

Протокольною ухвалою від 21.04.2021р. суд постановив розгляд справи відкласти на 12.05.2021р.

Ухвалою, в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, Господарський суд Львівської області викликав відповідача у цій справі та повідомляв про дату, час та місце проведення судового засідання, відкладеного на 12.05.2021р.

В судовому засіданні, яке відбулося 12.05.2021р. і в якому прийняв участь представник позивача, суд оголосив перерву до 10.06.2021р.

Крім того, ухвалою від 12.05.2021р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст.120-121 ГПК України, повідомив відповідача у справі, який не забезпечив участь повноважного представника у вищевказаному судовому засіданні, про дату, час та місце проведення судового засідання у цій справі.

03.06.2021р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, в якому позивач просить суд розглянути справу за наявними матеріалами та попередніми поясненнями представника позивача, вказане клопотання зареєстроване відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№13103/21.

У судове засідання 10.06.2021р. відповідач не забезпечив участь повноважного представника, причин неявки суду не повідомив.

Відзиву від відповідача не надходило.

Приписами ч.ч.1 та 2 ст.27 ГПК України встановлено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У свою чергу суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.05.2020р. у справі №922/1200/18 та від 04.06.2020р. у справі №914/6968/16.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Суть спору:

Спір між сторонами виник внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання по своєчасній оплаті отриманого товару.

Позиція позивача:

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що на виконання умов договору він здійснив поставку товару на загальну суму 1 754 847,48 грн. Проте, відповідач свого обов`язку по оплаті отриманого товару в повному обсязі не виконав, станом на момент подання позову заборгованість відповідача перед позивачем складає в загальній сумі 149 882,46 грн. Відтак, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 149 882,46 грн., як заборгованості по договору.

Позиція відповідача:

Відповідач, повідомлений належним чином про відкриття даного судового провадження, стосовно заявлених вимог не заперечив, доказів на спростування викладених позивачем обставин, відзиву чи пояснень не подав.

Відповідач в судові засідання 21.04.2021р., 12.05.2021р. та 10.06.2021р. не з`явився, вимог ухвал Господарського суду Львівської області у даній справі не виконав.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, надання відповідачу можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

За результатами дослідження наданих позивачем доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

05.05.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська Пивна Компанія-Арматура» (надалі по тексту рішення позивач, згідно з договором - постачальник) та Товариство з обмеженою відповідальністю ««БЕРГ ФРУТ» (надалі по тексту рішення відповідач, згідно з договором - покупець) уклали договір поставки № 050501 (надалі по тексту рішення - договір).

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити запірну і сполучну арматуру з нержавіючої сталі, іменовану далі по тексту «товар».

На виконання договору №050501 від 05.05.2020 року постачальник поставив покупцю товар, що підтверджується видатковими накладними:

- № 1629 від 19.05.2020 року на суму 290 2286,72 грн.;

- № 1800 від 04.06.2020 року на суму 659 584,74 грн.;

- № 1878 від 16.06.2020 року на суму 260 410,69 грн.;

- № 2019 від 26.06.2020 року на суму 1 617,50 грн.;

- № 2222 від 13.07.2020 року на суму 60 858,53 грн.;

- № 2372 від 24.07.2020 року на суму 63 332,72 грн.;

- № 2373 від 24.07.2020 року на суму 126 282,00 грн.;

Видаткові накладні підписані представниками обох сторін та скріплені печатками.

Відповідно до п.3.1 договору, покупець оплачує поставлений товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, відповідно з банківськими реквізитами останнього в наступному порядку: 100% вартості партії товару, що поставляється в якості передоплати, якщо інше не зазначено у додатках (Специфікаціях) до даного договору.

Відповідно до п.1.3 договору, постачальник здійснює поставку товару покупцю партіями.Кожна партія товару постачається постачальником відповідно до товарної накладної, яка затверджується сторонами при поставці товару і передачі його покупцю.

Відповідно до п. 3.3 договору, датою поставки товару вважається дата підписання накладної про прийняття товару уповноваженим представником покупця.

Відповідно до п.3.4 договору, покупець робить перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника в національній валюті України-гривні.

Відповідно до п.3.2 договору, датою платежу (оплати товару) є дата зарахування коштів на поточний банківський рахунок постачальника.

Постачальник добровільно передав товар покупцю, а покупець прийняв товар, тим самим підтвердивши настання договірних відносин і обов`язку оплати ціни товару у повному обсязі.

Проте, обов`язок по оплаті відповідач у повному обсязі не виконав, здійснивши часткові оплати переданого товару, що стверджується випискою по особовому рахунку позивача з Банку на загальну суму 1 604 965,02 грн.

Наявний в матеріалах акт звірки взаєморозрахунків від 22.02.2021р. складено позивачем в односторонньому порядку і, по своїй суті, являє собою лише декларацію майнових претензій позивача до відповідача, а не належний і допустимий доказ виникнення грошового зобов`язання, оскільки на цьому акті відсутній підпис відповідача та не заповнена ним самостійно права колонка. Власне, твердження позивача про наявність боргу, що підтверджується актом звірки від 22.02.2021р. не сприймається судом за преюдицію, а перевірено на достовірність зважуючи на наявність інших доказів виникнення у відповідача заборгованості у сумі 149 882,46 грн., означена сума визнається судом належним чином доведеною, з огляду на наявність допустимих та належних доказів передачі відповідачу товару (ст.74 ГПК України).

Як стверджує, позивач, у зв`язку з неповною оплатою за поставлений товар, 24.12.2020 року позивач направив до відповідача вимогу №19-1 від 09.11.2020 року про сплату заборгованості за договором, яка на момент надсилання вимоги становила 151 538грн. 40 коп.Відповідач відповіді не надав та оплату заборгованості не здійснив. Однак, матеріали справи не містять належних доказів направлення відповідної вимоги.

Дані обставини матеріалами справи підтверджуються, документально не спростовувались.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Підставою виникнення правовідносин між сторонами в даній справі є договір поставки.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, позивач поставив, а відповідач прийняв товар всього на суму 1 754 847,48 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Водночас, як слідує з матеріалів справи, позивач поставив товар відповідачу, а відповідач у свою чергу прийняв товар, чим підтвердив настання договірних відносин і обов`язку оплатити товар у повному обсязі.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з погоджених договірних умов та фактичне погодження поставки і прийняття товару, а також враховуючи норму ч. 1 ст. 692 ЦК України про обов`язок оплатити товар після його прийняття, суд доходить висновку, що строк оплати отриманого згідно з видатковими накладними настав.

Враховуючи невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті вартості отриманого товару у повному обсязі, суд доходить висновку про необхідність захисту порушеного права позивача на отримання належної плати за поставлений товар, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення 149 882,46 грн. підлягає задоволенню (1 754 847,48 -1 604 965,02 =149 882,46).

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №13377 від 13.01.2021р. на суму 2 273,10 грн.

Водночас, суд звертає увагу позивача, що згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю (ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір»).

Беручи до уваги викладене вище, а також те, що відповідно до положень ГПК України та Закону України «Про судовий збір», за подання позову у цій справі позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 2 270,00 грн., то переплачена сума судового збору за подання позовної заяви у цій справі становить 3,10 грн. (2 273,10 2 270,00 = 3,10), проте, враховуючи те, що позивачем, станом на момент ухвалення рішення у цій справі не подано, передбаченого ст.7 Закону України «Про судовий збір», клопотання, питання про повернення 3,10 грн. судового збору судом не вирішується.

З підстав наведеного, розподілу між сторонами підлягає 2 270,00 грн, сплаченого позивачем судового збору.

Доказів понесення інших судових витрат, окрім сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору, станом на момент прийняття рішення позивачем суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86,129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕРГ ФРУТ» (місцезнаходження:Україна, 81500, Львівська обл., Городоцький р-н, місто Городок, ВУЛИЦЯ АРТИЩІВСЬКА, будинок 9, корпус 1; ідентифікаційний код: 43435264) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська Пивна Компанія-Арматура» (місцезнаходження: Україна, 61157, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ СЕЛЯНСЬКА, будинок 110 ; ідентифікаційний код: 34689920) суму заборгованості в розмірі 149 882,46 грн. та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст рішення складено та підписано 15.06.2021 р.

Суддя М.Р. Король