ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/393/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Почуєвій А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві-Ай Індастріс", м.Харків
до Фізичної особи-підприємця Подолян Олександра Юрійовича, м.Харків
про стягнення 273001,58грн.
за участю представників:

від позивача: Фатіна О.О.

від відповідача: Корнієнко О.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ві-Ай Індастріс" (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Подолян Олександра Юрійовича (надалі - відповідач) про стягнення 273001,58грн., з яких: 190875,00грн. основного боргу, 9671,95грн. інфляційного збільшення, 72454,63грн. штрафних санкцій.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати товару, отриманого за договором №П001/ВА-П/04-20 від 27.04.2020.

Ухвалою від 12.02.2021 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.03.2021.

26 лютого 2021 року від позивача надійшла заява про повернення судового збору, яка мотивована тим, що позивачем фактично сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством.

Дана заява буде вирішена судом за наслідками розгляду даної справи шляхом постановлення відповідної ухвали.

02 березня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення позовних вимог заперечив. При цьому, відповідач вказує на те, що йому не було передано рахунок №28 від 30.06.2020, який має значення для визначення моменту виникнення обов`язку покупця щодо оплати отриманого товару відповідно до умов п.п.7.1, 7.2 договору, а також для визначення періоду прострочення, за який позивач здійснив нарахування сум інфляційного збільшення та штрафних санкцій. Також, відповідач посилається на невірне обчислення позивачем розміру основного боргу за отриманий товар. Так, згідно з актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.04.2020 по 12.10.2020 розмір заборгованості складав 324424,00грн., однак в подальшому відповідач додатково сплатив кошти у загальному розмірі 150000,00грн. Таким чином, розмір основного боргу складає 174424,00грн. (324424,00грн. - 150000,00грн.), а не 190875,00грн., як вказує позивач у позові.

Даний відзив прийнято судом та долучено до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 10.03.2021 судом постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 23.03.2021.

У підготовчому засіданні 23.03.2021 судом оголошено перерву до 20.04.2021.

08 квітня 2021 року позивачем подано відповідь на відзив, у якій він проти доводів відповідача заперечив, посилаючись на те, що відповідач зобов`язаний оплатити товар після його отримання, що передбачено ст.692 ЦК України та підтверджується судовою практикою. Окрім того, момент отримання рахунку може бути визначений днем сплати відповідачем часткової оплати товару 02.07.2020 у сумі 43675,00грн. Фактично рахунок передавався відповідачу у електронному вигляді. Таким чином, правомірним є й нарахування пені. Щодо заперечень відповідача проти загальної суми боргу позивач зазначив, що Акт звірки взаємних розрахунків, доданий до позову підтверджує оплату відповідачем платежів у сумі 43675,00грн. та 140000,00грн. Інші відомості відображені в Акті не є предметом розгляду цієї позовної заяви.

Ухвалою від 26.03.2021 підготовче засідання призначено на 27.04.2021.

Ухвалою від 28.04.2021 підготовче засідання призначено на 12.05.2021.

12 травня 2021 року від позивача надійшла заява б/н від 23.04.2021 про уточнення позовних вимог.

Ухвалою від 12.05.2021 дана заява і додані до неї документи повернуті позивачу на підставі частини 5 статті 46 ГПК України.

Також, 12 травня 2021 року від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення 190,00грн. основного боргу, оскільки під час розгляду даної справи відповідач сплатив вказану суму, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 20.04.2021.

Дане клопотання було прийнято судом та долучено до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 12.05.2021 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 13.05.2021.

У судовому засіданні 13.05.2021 судом оголошено перерву до 02.06.2021.

26 травня 2021 року від позивача надійшли пояснення щодо розрахунку сум штрафних санкцій за період з 23.12.2020 по 13.05.2021. Даний розрахунок виконано з урахуванням того, що відповідач, здійснюючи платіж 22.12.2020, вказав у призначенні платежу посилання на рахунок №28 від 30.06.2020. Отже, відповідач фактично визнав, що станом на 22.12.2020 в його розпорядженні був вищевказаний рахунок.

Дані пояснення були прийняті судом та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 02.06.2021 підтримав доводи, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у даному судовому засіданні проти вимог позивача заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, просила у задоволенні позову відмовити.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

27 квітня 2020 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір №П001/ВА-П/04-20 (надалі - Договір) предметом якого було постачання готової продукції хімічної та лакофарбної промисловості (у т.ч. розчинники, реагенти, каталізатори тощо).

Згідно з п. 6.3 товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем по кількості відповідно до умов цього договору і рахунків до нього і згідно з даними, що вказані у відповідній залізничній або товарно-транспортній накладній або видатковій накладній, якщо впродовж 10-ти днів від дати постачання товару покупець не заявить вимог по кількості (претензії).

30 червня 2020 року позивачем було відвантажено відповідачу розчинник-екстрагент БПО (Марка "Ультра" у кількості 26900кг. на загальну суму 524550,00грн., що підтверджується видатковою накладною №28 від 30.06.2020.

Відповідач факт отримання даного товару не оспорює.

Відповідно до п.4.1 Договору ціна Товару, що поставляється, обмовляється для кожної заявленої партії товару окремо і визначається у відповідному рахунку до договору.

На виконання даної умови Договору позивачем було складено рахунок №28 від 30.06.2020 на суму 524550,00грн. на оплату товару, переданого за вищевказаною видатковою накладною №28 від 30.06.2020.

Згідно з п. 7.2 Договору порядок сплати визначений наступним чином: покупець робить сплату товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника або по інших вказаних їм реквізитах впродовж 1 (одного) банківського дня з моменту отримання рахунку.

Суд зазначає, що докази направлення/передачі рахунку №28 від 30.06.2020 відповідачу, з яких достеменно можливо було б встановити дату вручення цього рахунку, в матеріалах справи відсутні.

В той же час, відповідачем було здійснено часткову оплату товару, отриманого за видатковою накладною №28 від 30.06.2020.

Так, з наданого позивачем акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.04.2020 по 12.10.2020, який підписано з боку відповідача, вбачається здійснення наступних оплат - 02.07.2020 сплачено 43675,00грн. та 04.08.2020 сплачено 140000,00грн.

Суд зауважує, що відповідні платіжні документи щодо вказаних платежів в матеріалах справи відсутні, однак обидві сторони їх визнають. При цьому, відповідач не заперечує, що вказаними платежами оплачувався саме товар, отриманий за видатковою накладною №28 від 30.06.2020.

Частиною 1 статті 75 ГПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

Також, в матеріалах справи наявні меморіальні ордери №ПНМ18593 від 22.12.2020 на суму 100000,00грн. та №ПНМ17923 від 28.01.2021 на суму 50000,00грн.

Суд зазначає, що у призначенні платежів у даних меморіальних ордерах значиться "Часткова сплата за розчинник зг. рах. №28 від 30.06.2020". Зазначене свідчить, що станом на 22.12.2020 в розпорядженні відповідача вже знаходився рахунок №28 від 30.06.2020, а тому цей рахунок фактично може вважатися врученим відповідачу у вказану дату.

Таким чином, відповідач здійснив часткову оплату отриманого товару на загальну суму 333675,00грн. (43675,00грн. + 140000,00грн. + 100000,00грн. + 50000,00грн.), у зв`язку з чим станом на 01.02.2021 його заборгованість склала 190875,00грн.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 190875,00грн. основного боргу, 9671,95грн. інфляційного збільшення, 72454,63грн. штрафних санкцій.

Під час розгляду даної справи відповідач додатково сплатив 190,00грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 20.04.2021.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, згідно з частиною 1 статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частинами 1, 2 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що позивач поставив відповідачу товар за Договором на загальну суму 524550,00грн., який мав бути оплачений останнім впродовж 1 (одного) банківського дня з моменту отримання рахунку (пункт 7.2 Договору).

Як зазначалося вище, позивач склав рахунок №28 від 30.06.2020, проте доказів фактичної передачі/вручення відповідачу не надав. В той же час, здійснюючи часткову оплату отриманого товару 22.12.2020 відповідач вказав даний рахунок як призначення платежу. Отже, за відсутності інших доказів, суд приходить до висновку, що рахунок №28 від 30.06.2020 був вручений відповідачу (знаходився в його розпорядженні) 22.12.2020. Відповідно, з цього моменту слід розпочати відлік строку на оплату отриманого товару, а тому відповідач мав оплатити товар не пізніше 23.12.2020 (22.12.2020 + 1 банківський день).

Однак, відповідач свій обов`язок виконав лише частково, сплативши станом на 01.02.2021 суму в загальному розмірі 333675,00грн., інша частина заборгованості в розмірі 190875,00грн. ним погашена не була.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази повної та своєчасної оплати отриманого за Договором товару.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, позивач правомірно заявив заборгованість в розмірі 190875,00грн. за Договором до стягнення.

Між тим, з клопотання відповідача від 11.05.2021 вбачається, що він 20.04.2021 додатково погасив 190,00грн. основного боргу.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 ГПК України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, враховуючи часткове погашення відповідачем заборгованості, яке відбулося під час розгляду даної справи, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення 190,00грн. основного боргу у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Іншу частину позовних вимог про стягнення 190685,00грн. основного боргу суд вважає законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.1 Договору встановлено, що у разі затримки сплати товару і транспортного тарифу відносно терміну, що вказано у відповідному рахунку до цього договору, постачальник має право зажадати з покупця пеню у розмірі 0.1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевказаних норм законодавства та умов Договору позивач здійснив нарахування відповідачу 9671,95грн. інфляційного збільшення за період липень 2020 року - січень 2021 року та 72454,63грн. штрафних санкцій (пені) 03.07.2020 по 01.02.2021.

Суд не погоджується із здійсненими позивачем розрахунками вказаних вимог, оскільки вони містять невірні періоди нарахування. Так, позивачем здійснено нарахування, виходячи з того, що перший здійснений відповідачем платіж (02.07.2020 - згідно доданого до позову акту звірки взаєморозрахунків) є підтвердження вручення останньому рахунку №28 від 30.06.2020. Проте таке твердження жодними доказами не підтверджено, а є лише припущенням. В той же час, судом встановлено, що вищевказаний рахунок може вважатися переданим в розпорядження відповідача лише з 22.12.2020, а тому, враховуючи положення пункту 7.2 Договору, відповідач може вважатися таким, що допустив прострочення зобов`язання з 24.12.2020.

У зв`язку з цим, сума інфляційного збільшення може бути нарахована за січень 2021 року, а пеня за період з 24.12.2020 по 01.02.2021.

За розрахунком суду за вказані періоди прострочення з відповідача підлягають стягненню 3131,37грн. інфляційного збільшення та 9435,00грн. штрафних санкцій (пені), у зв`язку чим позов в частині цих вимог підлягає частковому задоволенню.

Заперечення відповідача проти позову спростовуються вищевикладеним.

Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому суд зазначає, що виходячи з ціни позову позивачу належало сплатити судовий збір у розмірі 4095,02грн. (273001,58грн. х 1,5%). Разом із тим, за подання позову позивачем фактично було сплачено 5973,45грн. судового збору, тобто у більшому розмірі, ніж встановлено чинним законодавством, на 1878,43грн. (5973,45грн. - 4095,02грн.). При цьому, позивачем було заявлено клопотання від 04.02.2021 про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У зв`язку з цим, суд вважає за можливе повернути надмірно сплачений позивачем судовий збір, що є підставою для винесення відповідної ухвали про повернення судового збору.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Подолян Олександра Юрійовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ві-Ай Індастріс" (61098, м.Харків, вул.Холодногірська, буд.3, офіс 3, код 43555020) 190 685,00грн. основного боргу, 3 131,37грн. інфляційного збільшення, 9 435,00грн. штрафних санкцій, а також 3 048,77грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 190,00грн. основного боргу - закрити.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "14" червня 2021 р.

Суддя М.В. Калантай