ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" червня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1020/20
Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуванян В.А.

розглянувши справу №916/1020/20

за позовом Фермерського господарства Джондір-Б (68402, Одеська область, Арцизький район, м. Арциз, вул. Бондарева, 25 а, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Дністровська (68421, Одеська область, Арцизький район, с. Теплиця, вул. Центральна, 87, )

про стягнення 100 020грн

Представники сторін:

від позивача - Танцюра О.А., ордер № 396650, дата видачі : 08.04.20;

від відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство Джондір-Б звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Дністровська про стягнення 100 020грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором поставки №6 від 25.06.2018р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.04.2020р. провадження по справі №916/1020/20 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

02.06.2020р. до господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Дністровська надійшла зустрічна позовна заява до Фермерського господарства „Джондір-Б про визнання недійсним Договору купівлі-продажу №6 від 25.06.2018р. укладеного між Фермерським господарством „Джондір-Б та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Дністровська.

Ухвалою суду від 04.06.2020р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Дністровська про визнання недійсним договору було залишено без руху.

Ухвалою суду від 09.06.2020р. справу №916/1020/20 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та замінено судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

30.07.2020р. до господарського суду надійшла заява (вх. №20119/20) від Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Дністровська про усунення недоліків зустрічної позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.08.2020р. було прийнято зустрічну позовну Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Дністровська до Фермерського господарства „Джондір-Б про визнання недійсним Договору купівлі-продажу №6 від 25.06.2018р. для спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі №916/1020/20.

Крім того, ухвалою суду від 03.08.2020р. строк підготовчого провадження був продовжений на тридцять днів, в порядку ст. 177 ГПК України.

13.08.2020р. до господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Дністровська (позивача за зустрічним позовом) надійшла заява про залишення зустрічного позову без розгляду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.08.2020р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Дністровська від 13.08.2020р. вх. № ГСОО 21521/20 було задоволено, зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Дністровська до Фермерського господарства „Джондір-Б про визнання недійсним Договору поставки сільськогосподарського інвентаря №6 від 25.06.2018р. залишено без розгляду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.08.2020р. підготовче засідання було закрито, розгляд справи призначено по суті в судовому засіданні.

03.09.2020р. до господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Дністровська на ухвалу від 28.08.2020р. по справі № 916/1020/20..

Ухвалою господарського суду від 04.09.2020р. провадження по справі №916/1020/20 було зупинено до розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Дністровська на ухвалу від 28.08.2020р. по справі № 916/1020/20.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2020р. повернуто без розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Дністровська, на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.08.2020 року про залишення зустрічного позову без розгляду у справі № 916/1020/20.

Ухвалою Верховного Суду від 05.11.2020р. відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма Дністровська у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 у справі №916/1020/20. Касаційну скаргу та додані до неї документи повернути заявнику.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2021р. ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.08.2020 року залишено без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Дністровська без задоволення.

Ухвалою Верховного Суду від 12.04.2021р. було відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі №916/1020/20 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Дністровська на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.08.2020 та постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 11.03.2021.

05.05.2021р. справа № 916/1020/20 повернута до Господарського суду Одеської області.

Ухвалою суду від 17.05.2021р. провадження по справі було поновлено, із призначенням до розгляду в засіданні суду.

02.06.2020р. за вх. №14179/20 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого останній позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, безпідставними в зв`язку з чим в задоволені позову просить суд відмовити повністю.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

25 червня 2018 року між Фермерським господарством „Джондір-Б (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Дністровська (Покупець) був укладений договір поставки сільськогосподарського інвентаря №6 (надалі Договір), за умовами якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця сільськогосподарський інвентар (надалі - товар), а Покупець прийняти та оплатити один Сцепка бороновальная, загальною вартістю 100 020,00 грн., в т.ч. ПДВ - 16 670,00грн.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що товар передається Покупцеві згідно накладних, виданих Продавцем, вартість кожної одиниці транспортного засобу зазначається окремо. Форма оплати безготівкова, валюта договору гривня (п.2.2 договору).

Оплата здійснюється на наступних умовах: 100% розрахунок у розмірі 100 020грн., в т.ч. ПДВ 16 670грн. (п.2.3 договору).

Пунктом 2.4. договору встановлено, що загальна вартість товару вказується у договорі купівлі-продажу та у видатковій накладній. Оплата вартості товару може здійснюватися як на підставі виставленого Продавцем рахунку, так і на підставі даного договору.

Відповідно до п.2.6 Договору, Покупець стає власником Товару з моменту оформлення сторонами накладної на Товар та складання Акту приймання - передачі Товару. Ризик випадкового пошкодження або знищення Товару, після його фактичної передачі Покупцю і до моменту отримання Продавцем повної оплати його вартості, несе Покупець.

Термін поставки товару на протязі 30 (тридцяти) календарних днів з моменту перерахування Покупцем передоплати, за товар відповідно до п.2.3 даного договору.

На виконання умов договору №6 був виставлений відповідачу рахунок №168 від 25.06.2018 року на суму 100 020 грн.

Як вказує позивач, з огляду на запевняння відповідача про швидку оплату по договору поставки в подальшому, актуальність польових робіт, він прийняв рішення передати по договору поставки товар без передплати.

Так, 25 червня 2018 року позивач поставив відповідачу товар згідно договору №6 вартістю 100 020 грн. 00 коп., про що складена видаткова накладна №4 від 25.06.2018 року, за підписом позивача та представника відповідача по довіреності №141 від 25.06.2018 року головного інженера Портянко В.

Також, 25.06.2018 року був складений акт прийому передачі сільськогосподарського інвентаря, згідно якого відповідач прийняв товар без претензій в тому числі майнових.

Однак, як зазначає позивач, відповідач вартість отриманого товару не оплатив, в наслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 100 020грн.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки сільськогосподарського інвентаря №6 від 25.06.2018р. стало підставою для звернення Фермерського господарства Джондір-Б до суду з відповідним позовом для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

З матеріалів справи вбачається, що 25 червня 2018 року між Фермерським господарством „Джондір-Б (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Дністровська (Покупець) був укладений договір поставки сільськогосподарського інвентаря №6 (надалі Договір), за умовами якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця сільськогосподарський інвентар (надалі - товар), а Покупець прийняти та оплатити один Сцепка бороновальная, загальною вартістю 100 020,00 грн., в т.ч. ПДВ - 16 670,00грн.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.2.3 договору, оплата здійснюється на наступних умовах: 100% розрахунок у розмірі 100 020грн., в т.ч. ПДВ 16 670грн.

Судом встановлено, що на виконання договору поставки №65 378 від 21.02.2018р. позивач поставив відповідачу товар згідно договору вартістю 100 020 грн. 00 коп., про що складена видаткова накладна №4 від 25.06.2018 року, за підписом позивача та представника відповідача по довіреності №141 від 25.06.2018 року головного інженера Портянко В. Також, 25.06.2018 року був складений акт прийому передачі сільськогосподарського інвентаря, згідно якого відповідач прийняв товар без претензій в тому числі майнових.

Пунктом 1 ст.691 Цивільного Кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. (ч. 1, ст. 692 Цивільного Кодексу України)

Абзацом 1 ч. 1. ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В той же час, судом встановлено що відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару не здійснив, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованості в сумі 100 020грн. При цьому, відповідачем встановлені судом обставини належним чином не спростовано.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми отриманого та неоплаченого товару в сумі 100 020грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

При цьому заперечення відповідача до уваги судом не приймаються з огляду на наступне.

Так, заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилався на ту обставину, що директором відповідача та позивача, в період часу з 17.05.2018 року по 20.07.2018 року, тобто на день укладання спірного договору 25.06.2018 року, був ОСОБА_1 , тому на його думку останній міг вчинити фіктивний правочин, направлений на особисте збагачення.

Відповідні посилання суд оцінує критично, оскільки по-перше відповідачем у відзиві на позов не наведено жодного нормативно-правового обґрунтування, щодо заборони ОСОБА_1 займати посаду директора і позивача і відповідача. На думку суду, відповідні припущення відповідача, є оціночними судження останнього та не обґрунтовані жодними належними та допустимими доказами.

По-друге, як вбачається з матеріалів справи згідно довіреності №81 від 24.05.2018 року директор ТОВ «Агрофірма Дністровська» Бірбінюк П.І надав повноваження працівнику ТОВ «Агрофірма Дністровська» ОСОБА_2 підписувати договори та угоди, представляти інтереси товариства у його взаємовідносинах з третіми особами, підприємствами, та ін.. Саме ОСОБА_2 діючи на підставі вказаної довіреності №81, про що зазначено у спірному договорі, уклав 25.06.2018 року договір №6, від імені відповідача, а не ОСОБА_1 , як то зазначає відповідач. В подальшому, ОСОБА_2 довіреністю №141 від 25.06.2018 року уповноважив головного інженера Портянко В. отримати товар за вказаним договором, та відповідно до видаткової накладної №4 від 25.06.2018 року головний інженер ТОВ «Агрофірма Дністровська» Портянко В. отримав від позивача товар, вартістю 100 020, 00 грн.

Отже, суд зазначає, що факт прийняття товару посадовими особами ТОВ «Агрофірма Дністровська» які наділені повноваженнями на вчинення відповідних дій, виключає припущення відповідача у фіктивності договору №6 від 25.06.2018 року та спростовує його позицію щодо неотримання товару.

Також, відповідач у відзиві посилається на відсутність документів, що підтверджують технічні характеристики товару, а тому останній вважає, що товар не поставлявся.

Суд відповідні послання відповідач до уваги не приймає, оскільки умовами договіру №6 від 25.06.2018 року не передбачено надання будь яких документів підтверджуючих технічні характеристики товару.

Крім того відповідно до правової позиції Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 року у справі №805/2030/16-а такі документи (підтверджуючі якісні та технічні характеристики товару, відповідність ДСТУ та санітарним нормам) не є первинними у розумінні вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідно наявність чи відсутність таких документів не підтверджує факт здійснення господарської операції.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Інші посилання відповідача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні Фермерського господарства Джондір-Б є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи в зв`язку з чим підлягаю задоволення в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фермерського господарства Джондір-Б (68402, Одеська область, Арцизький район, м. Арциз, вул. Бондарева, 25 а, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Дністровська (68421, Одеська область, Арцизький район, с. Теплиця, вул. Центральна, 87, ) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Дністровська (68421, Одеська область, Арцизький район, с. Теплиця, вул. Центральна, 87, ) на користь Фермерського господарства Джондір-Б (68402, Одеська область, Арцизький район, м. Арциз, вул. Бондарева, 25 а, ) основний борг в сумі 100 020 (сто тисяч двадцять)грн. та судовий збір 2 102 (дві тисячі сто дві)грн. 00коп.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 17 червня 2021 р.

Суддя К.Ф. Погребна