ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 червня 2021 року Справа № 903/285/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г.,

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КТА

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Гурик Світлани Дмитрівни

про стягнення 22041грн. 83коп.

встановив: позивач ТОВ КТА звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача- ФОП Гурик Світлани Дмитрівни 22041грн. 83коп., з яких: 17785грн. 52коп. заборгованості за поставлений товар, 3465грн. 46коп. пені та 790грн. 85коп. 3 %річних Також, просить суд поновити строк позовної давності для стягнення неустойки (пені) та стягнути з відповідача 2270грн. судового збору.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно умов договору поставки №3005/18 від 30.05.2018р., в частині повної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою суду від 22.04.2021 постановлено відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 20.05.2021р. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи та роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання у встановлений судом строк без поважних причин відзиву, суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами.

17.05.2021р. представник позивача надіслав на адресу суду заяву (вх№01-57/2721/21), в якій просив розглядати справу без його участі за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 20.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.06.2021.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи у суді, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

Сторони в судове засідання не з`явилися, відповідач відзиву на позов не надав.

Клопотань та заяв від сторін не надійшло.

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частинами 1 та 3 ст.202 ГПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки сторони були повідомлені про час та дату розгляду справи, явка представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за наявними у справі матеріалами за відсутності представників сторін.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, господарський суд встановив наступне.

30.05.2018 року між ТОВ «КТА» (Продавець) та ФОП Гурик С.Д. (Покупець) було укладено договір поставки №3005/18 (Договір).

Згідно п.11. Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві товар, а Покупець зобов`язаний прийняти цей товар, оплатити його вартість у відповідності з умовами даного Договору.

Вид, ціни і загальна вартість товару визначається по накладним, що є невід`ємною частиною цього Договору (п.2.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору, постачання товару здійснюється на підставі заявки, яка подається Покупцем факсимільним зв`язком., електронною поштою чи в будь-який інший зручний для сторін спосіб.

Перехід права власності на товар Покупцеві здійснюється з моменту фактичної передачі товару представнику Покупця. Датою передачі Товару вважається дата підписання видаткової накладної представником Покупця (п.п. 3. 6, 3.7 Договору).

Відповідно до п.п. 4.1., 4.1 Договору, оплата за придбаний товар, який передається по даному Договору, проводиться Покупцем у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару Покупцем. Оплата за придбаний товар здійснюється за кожну окрему накладну, по якій здійснювалася поставка товару.

Згідно з п.п. 5.4, 5.5 Договору, Сторони щоквартально зобов`язані проводити звірки взаєморозрахунків та підписувати відповідні акти звірок у відповідності до довіреності на підписання актів звірок, які Покупець передає Продавцю разом з довіреністю. Обов`язок проведення акту звірки та його передачею (обов`язок першим підписати акт), покладається на Продавця. У випадку надання акту звірки Продавцем Покупцеві та не підписання протягом 7 календарних днів акту звірки зі сторони Покупця він вважається узгодженим для кожної із Сторін.

Договір підписаний сторонами та є чинним.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору, у період з 01.01.2018 по 20.10.2020 він поставив та передав у власність відповідачу товар, відповідно до видаткових накладних.

Поставлений товар згідно видаткової накладної №3772 від 06.12.2018 на суму 68237,45грн. відповідачем було оплачено частково. Неоплачено товару у розмірі 17785,52грн. Накладна підписана обома сторонами та скріплена печатками.

10.11.2021 з метою добровільного врегулювання спору, позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою погасити заборгованість на суму 17785,52грн., яка останнім була залишена без задоволення.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.ч. 1, 7 ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частинами першою та другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За таких обставин, факт отримання товару відповідачем та відсутність заперечень, що підтверджується підписом на видатковій накладній, здійсненою частковою оплатою за отриманий товар відповідачем, є підставами для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

На день розгляду спору заборгованість відповідача за отриманий товар згідно договору становить 17785,52грн., підтверджена матеріалами справи та є підставною, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно п.5.2 Договору за порушення строків виконання зобов`язання по оплаті товару стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товарів, з яких було допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до поданого розрахунку, позивач нарахував відповідачу 3465,46грн. пені за період з 20.10.2019 по 20.10.2020 та 790,85грн. - 3% річних.

При цьому, позивач просить суд поновити строк позовної давності для стягнення пені, посилаючись на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Відповідно до статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки, відповідачем не заявлено про застосування позовної давності до вимоги про стягнення пені, суд не застосовує позовну давність.

Суд, перевіривши розрахунки позивача щодо нарахування 3% річних, встановив, що нараховані 790,85грн. - 3% річних є підставними та підлягають до стягнення з відповідача.

Щодо стягнення 3465,46грн. пені суд зазначає наступне.

За змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою встановлено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Як вбачається із розрахунку, позивач нарахував відповідачу 3465,46грн. пені за період з 20.10.2019 по 20.10.2020, тобто за період прострочення більше ніж 6 місяців.

Суд, здійснивши власний розрахунок за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН", враховуючи положення ч.6 ст.232 ГК України встановив, що підставною до стягнення з відповідача є пеня, нарахована за період з 20.10.2019 по 20.04.2019 у розмірі 2292,14грн.

А тому з відповідача слід стягнути 2292,14грн. пені, в частині стягнення 1173,32грн. відмовити.

Згідно із ч.ч. 2-4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на зазначене, позов підлягає до задоволення в частині стягнення 20868,51грн., в тому числі: 17785грн. заборгованості, 2292,14грн. пені та 790,85грн. - 3% річних. В позові про стягнення 1173,32грн. пені слід відмовити.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 202, 231, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Гурик Світлани Дмитрівни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КТА (08306, Київська обл., м.Бориспіль, вул.Серпя Оврашка, буд.1, ) 20868грн. 51коп. (в тому числі: 17785грн. заборгованості, 2292,14грн. пені та 790,85грн. - 3% річних), а також 2149грн. 16коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. В позові про стягнення 1173грн. 32коп. пені - відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено та підписано 16.06.2021.

Суддя О. Г. Слободян