ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 рокуСправа № 912/1382/21
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г., за участі секретаря судового засідання Лупенко А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу №912/1382/21

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Колос", вул. Франка, 67, с. Рівне, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, 27160

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровограднафтопостач Плюс", вул. Юрія Бутусова, 22А, м. Кропивницький, 25000

про стягнення 33 095,65 грн

Представники

від позивача - Дейкун О.І., довіреність № 17/02 від 17.02.21 адвокат, посвідчення №565 видане 04.06.2020;

від відповідача - участі не брали.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" (далі - СТОВ "Колос", позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровограднафтопостач Плюс" (далі - ТОВ "Кіровограднафтопостач Плюс", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 33 095,65 грн, з яких: 24 850,62 грн основний борг, 4 283,73 грн пеня, 1488,96 грн 3 % річних, 2 512,34 грн інфляційних втрат, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем зобов`язань по договору купівлі-продажу №9К від 01.04.2019 в частині оплати товару.

Ухвалою від 12.05.2021 вказану позовну заяву господарським судом залишено без руху та зобов`язано в строк не більше десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути встановлені при поданні позовної заяви недоліки.

13.05.2021 на адресу господарського суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з відповідними доказами.

Ухвалою від 17.05.2021 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 912/1382/21 за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судовий розгляд на 15.06.2021 о 10:00 год та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

15.06.2021 судом розпочато розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 15.06.2021 представником позивача позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Відповідач своїм процесуальним правом на участь в засіданні суду не скористався, уповноважених представників не направив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке містяться в матеріалах справи. Відзив на позов відповідачем суду не подано.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

На підставі частини 9 статті 165, частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з неподанням відповідачами відзивів у встановлений строк без поважних причин, спір вирішено за наявними в справі матеріалами.

З огляду на викладене та враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, господарський суд розглядає справу по суті в судовому засіданні 15.06.2021 за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 15.06.2021 досліджено докази у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2019 між ТОВ "Кіровограднафтопостач плюс" (покупець) та СТОВ "Колос" (продавець) укладено договір купівлі - продажу № 9К (далі - Договір, а.с. 35), відповідно до якого продавець зобов`язується передати у власність покупця 34,120 т кукурудзи урожаю 2018 р., а покупець зобов`язується прийняти і оплатити його (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору, продавець зобов`язується після підписання договору в строк не пізніше 05 квітня 2019 року передати покупцеві 34,120 т кукурудзи врожаю 2018 р.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що оплата товарів покупцем здійснюється за договірною ціною шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок продавця в строк не пізніше 30 квітня 2019 року.

Цей Договір набуває чинності в день підписання його обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по ньому (п. 8.1. Договору).

Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

На виконання умов Договору позивачем передано ТОВ "Кіровограднафтопостач плюс" 34,120 т кукурудзи на загальну суму 149 104,54 грн згідно видаткової накладної № 64 від 02.04.2019, що підписана сторонами та на підставі довіреності № 2 від 01.04.2019 на отримання матеріальних - товарних цінностей виданої відповідачем.

02.04.2019 СТОВ "Колос" зареєстровано податкову накладну за №1 в Єдиному державному реєстрі податкових накладних на суму 124253,78 грн, що підтверджується квитанцією №1 від 22.04.2019.

ТОВ "Кіровограднафтопостач плюс" частково оплачено за отриманий товар в сумі 124253,78 грн.

Невиконання відповідачем зобов`язань в частині оплати товару по Договору на суму 24850,62 грн і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд враховує наступне.

Згідно положень ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення зобов`язання, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію, зокрема, господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як передбачено в ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено виконання СТОВ "Колос" зобов`язання за Договором з поставки ТОВ "Кіровограднафтопостач плюс" кукурудзи в кількості 34,12 т на загальну суму 149 104,54 грн за видатковою накладною №64 від 02.04.2019.

Проте, відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманого за Договором товару виконано частково, в результаті чого утворилася заборгованість в сумі 24 850,76 грн. Факту отримання товару та розміру наявної заборгованості відповідачем не спростовано. Доказів оплати 24 850,76 грн суду не подано.

З підстав викладеного, заявлені позивачем вимоги в частині стягнення 24 850,62 грн основного боргу підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 4 283,73 грн пені нарахованої за період з 02.05.2019 по 02.11.2019, 1 488,96 грн 3 % річних за період з 02.05.2019 по 30.04.2021 та 2512,34 грн інфляційних втрат за період з травня 2019 року по квітень 2021 року.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

Статями 216, 230 Господарського кодексу України передбачено відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язання у вигляді сплати штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Згідно правил частини 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За визначенням, наведеним в ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу вимог ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що за прострочення платежу покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 1 (один) % від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

З розрахунку позивача вбачається, що останній, при нарахуванні пені, обмежився розміром подвійної облікової ставки НБУ.

Проте, перевіривши розрахунок пені та 3% річних, суд зазначає, що такий розрахунок не відповідає вимогам законодавства, що полягає в наступному.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Статтею 73 Кодексу законів про працю України встановлено святковим днем 1 травня - День праці, а також визначено, що робота також не провадиться в дні релігійних свят, зокрема один день (неділя) - Пасха (Великдень).

Нормами ст. 67 КЗпП передбачено, що у випадку, коли святковий або неробочий день (стаття 73) збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого.

Пасха (Великдень) у 2019 році відбулась 28 квітня, тому 29.04.2019 також був вихідним днем.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про перенесення робочих днів у 2019 році", вівторок, 30 квітня, став вихідним днем.

Таким чином, першим робочим днем та останнім днем строку виконання відповідачем зобов`язань по оплаті товару за Договором стало 02.05.2019.

Отже, суд, в межах заявленого позивачем періоду нарахування, приймаючи до уваги початок періоду прострочення виконання зобов`язання за спірним Договором та розмір боргу на який позивачем здійснено нарахування, здійснивши власний розрахунок пені та 3% річних, встановив наступне:

з суми боргу 24 850,00 грн пеня за період з 03.05.2019 по 02.11.2019 становить 4259,90 грн, 3 % річних за період з 03.05.2019 по 30.04.2021 становлять 1486,92 грн,

тому позовні вимоги заявлені в цій частині підлягають задоволенню.

Решта позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних заявлені безпідставно та задоволенню не підлягають.

Перевіривши розрахунок 2 512,34 грн інфляційних втрат за період з травня 2019 року по квітень 2021 року з суми боргу 24 850,00 грн, судом встановлено обґрунтованість нарахування, тому позовні вимоги в частині стягнення 2512,34 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача в повному розмірі в сумі 2270,00 грн, так як спір виник з його вини.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кіровограднафтопостач Плюс" (вул. Юрія Бутусова, 22А, м. Кропивницький, 25000, і.к. 37426751) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" (вул. Франка, 67, с. Рівне, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, 27160, і.к. 03756939) 24 850,62 грн основного боргу, 4 259,90 грн пені, 1 486,92 грн 3 % річних, 2 512,34 грн інфляційних втрат, а також 2 270,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити позивачу на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачу на поштову адресу.

Повне рішення складено 22.06.2021.

Суддя В.Г. Кабакова