ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2021 р. Справа№ 910/1271/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Демидової А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційних скарг

Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВЕРСАЙД ГРУП"

на рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2021 (повне судове рішення складено 05.04.2021) (суддя Пукшин Л.Г.)

та на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 19.04.2021 (повне судове рішення складено 19.04.2021) (суддя Пукшин Л.Г.)

у справі № 910/1271/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ДОБРИЙ ДЯДЯ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВЕРСАЙД ГРУП"

про стягнення 175 646, 28 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ДОБРИЙ ДЯДЯ" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВЕРСАЙД ГРУП" про стягнення 175 646, 28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 01/10-2020 від 01.10.2020 в частині повної та своєчасності оплати за поставлений товар, у зв`язку з чим позивач, окрім суми основного боргу - 170 333, 28 грн просив стягнути з відповідача 3 024, 00 грн пені, 756,00 грн 3 % річних та 1 533, 00 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст рішень місцевого господарського суду та мотиви їх прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/1271/21 позов задоволено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВЕРСАЙД ГРУП" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ДОБРИЙ ДЯДЯ" основний борг у розмірі 170 333 грн 28 коп.; 3% річних у розмірі 754 грн 89 коп.; інфляційні втрати у розмірі 1 533 грн; пеню у розмірі 3 016 грн 35 коп. та судовий збір у розмірі 2 634 грн 57 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем основного боргу, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 19.04.2021 у справі №910/1271/21 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ДОБРИЙ ДЯДЯ" про розподіл судових витрат (стягнення 21 600 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката) задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВЕРСАЙД ГРУП" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ДОБРИЙ ДЯДЯ" судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн 00 коп. В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Ухвалюючи додаткове рішення суд виходив з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих послуг.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 05.04.2021, ТОВ "РІВЕРСАЙД ГРУП" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Зокрема, скаржник зазначає, що позивачем не було передано відповідачу усю необхідну для подальшого використання придбаного товару документацію та не виставлено рахунків на оплату, як то передбачено п. 2.1, 2.2, 3.1, 3.3 договору, а відтак, у нього не виникло зобов`язання з оплати отриманого товару.

Також, Товариство а з обмеженою відповідальністю "РІВЕРСАЙД ГРУП" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 19.04.2021, у якій просить його скасувати в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн, ухвалити нове додаткове рішення, яким в задоволенні заяви про розподіл судових витрат відмовити. В іншій частині, якою відмовлено у стягненні 6600 грн судових витрат додаткове рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга на додаткове рішення мотивована тим, що сума 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу є завищеною та такою, що не відповідає критеріям розумності та співмірності судових витрат.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2021 апеляційну скаргу на рішення у справі №910/1271/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Владимиренко С.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВЕРСАЙД ГРУП" на рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі № 910/1271/21, розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 11.05.2021 апеляційну скаргу на додаткове рішення у справі № 910/1271/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВЕРСАЙД ГРУП" на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 19.04.2021 у справі №910/1271/21, розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору поставки №01/10-2020 від 01.10.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "РІВЕРСАЙД ГРУП" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ДОБРИЙ ДЯДЯ" останнє взяло на себе зобов`язання поставити, а відповідач як покупець - прийняти та оплатити продовольчі товари згідно з асортиментом у кількості, по найменуванню і цінах, зазначених у накладних, що виписуються на кожну партію товару (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Згідно з п. 2.1. договору ціна по кожному найменуванню і на кожну партію тору визначається на підставі рахунку-фактури постачальника та вказується в накладних на кожну партію товару.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що оплата кожної партії товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 календарних днів з моменту (дати) поставки товару, в сумі вартості вказаній в видатковій накладній.

За положеннями п. 3.1. договору товар поставляється партіями згідно з замовленням покупця, в якому визначається асортимент кількість товару, бажаний строк та умови поставки. Замовлення подається в електронному вигляді не пізніше ніж за 2 (два) робочих дні до запланованої дати поставки. У разі відсутності у постачальника на момент подачі заявки вказаного асортименту або кількості товару, постачальник протягом 1 робочого дня з моменту отримання заявки повідомляє покупця, та сторони узгоджують інший асортимент кількість або інший строк поставки. Перед подачею замовлення покупець повинен ознайомитись з поточними цінами на товар згідно з прайс-листами постачальника.

Пунктами 3.3, 5.2 договору визначено, що при передачі товару постачальник зобов`язаний передати всю необхідну документацію на товар, а покупець зобов`язаний прийняти товар і підписати всі необхідні документи, що підтверджують передачу товару.

Товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем по кількості - відповідно до даних, зазначених в накладній.

Договір набирає сили з моменту підписання сторонами (їх уповноваженими представниками) і діє до 31 грудня 2021 року (п. 4.1. договору).

Відповідно до п. 6.2. договору у випадку несвоєчасної сплати згідно з п. 2.2. договору, постачальник має право вимагати від покупця пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми простроченого платежу.

На виконання умов договору позивачем у листопаді 2020 року поставлено відповідачу товар (тушка курча-бройлера) на загальну суму 170 333,28 грн, що підтверджується видатковою накладною №310 від 27.11.2020, підписаною сторонами та скріпленою їх печатками.

Звертаючись з позовом у даній справі, ТОВ «Компанія «Добрий дядя» послалось на те, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором №01/10-2020 від 01.10.2020 не здійснив оплати за поставлений товар.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою статті 265 Господарського кодексу України, статтею 655, частиною першою статті 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця (стаття 664 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем за видатковою накладною №310 від 27.11.2020, підписаною сторонами та скріпленою їх печатками, поставлено, а відповідачем - прийнято товар на суму 170 333,28 грн, а відтак, у останнього як покупця виникло зобов`язання оплатити його вартість.

Посилання скаржника на те, що позивачем не було передано усі необхідні документи на товар не приймається апеляційним господарським судом до уваги, оскільки умовами договору оплата товару не ставиться в залежність від надання такої документації. До того ж, документація на товар повинна була надаватись при передачі товару, отже, відповідач, підписуючи видаткову накладну, як документ, який свідчить передачу товару (п. 3.3 договору), погодився з прийняттям товару.

Разом з тим, договором, зокрема, п. 2.2, чітко визначено строк оплати товару - протягом 5 календарних днів з моменту (дати) поставки товару, в сумі вартості, вказаній в видатковій накладній.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням зазначеного вище, відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження оплати поставленого товару, правомірним є висновок місцевого господарського суду про стягнення суми основного боргу (170 333, 28 грн) з врахуванням інфляційних втрат (1 533, 00 грн) та трьох процентів річних (754, 89 грн), перерахунок яких обґрунтовано здійснено судом.

За приписами частини першої статті 230 ГК України, пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2. договору передбачено право постачальника у випадку несвоєчасної сплати згідно з п. 2.2. договору, вимагати від покупця пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми простроченого платежу.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд, здійснивши перерахунок пені, обґрунтовано стягнув з відповідача пеню у розмірі 3 016,35 грн.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 19.04.2021 у цій справі.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 16 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 цього Кодексу зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Місцевий господарський суд дослідив надані стороною докази понесених витрат на правову допомогу, зокрема, договір №10/01-21 про надання правової допомоги від 20.01.2021, укладений позивачем з Адвокатським об`єднанням «Лагард Консалт», акт приймання-передачі наданих послуг від 06.04.2021 до договору № 10/01-21 про надання правової допомоги від 20.01.2021, згідно із якими, загальна вартість послуг, наданих Адвокатським об`єднанням та прийнятих клієнтом, у відповідності до умовами договору склала 21 600, 00 грн.

Апеляційний господарський суд вважає, що місцевий господарський суд, правомірно надавши оцінку поданим заявником доказів та виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих послуг, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача 15 000, 00 грн відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 162 ГПК України встановлено вимоги до позовної заяви, зокрема, позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що зазначені вимоги позивачем дотримані, позовна заява містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (в т. ч. витрат на професійну правничу допомогу - 35 000 грн), які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, відтак, доводи скаржника про те, що позивач не повідомив суд, що очікує понести судові витрати, є безпідставними.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині даної постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття оскаржуваних рішень у даній справі та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваних у даній справі судових рішень відсутні.

Судові витрати

Враховуючи норми ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у даній справі покладаються на скаржника.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду першої інстанції про розподіл витрат на професійну правничу допомогу не є об`єктом справляння судового збору, відповідно розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "РІВЕРСАЙД ГРУП" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2021 та додаткове рішення господарського суду міста Києва від 19.04.2021 у справі №910/1271/21 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі №910/1271/21 покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "РІВЕРСАЙД ГРУП".

Матеріали справи № 910/1271/21 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова