ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021 року м.Дніпро Справа № 904/6294/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г.(доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Іванов О.Г.

секретар судового засідання: Мацекос І.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Салова Сергія Валентиновича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021, ухвалене суддею Новіковою Р.Г., повний текст якого складений 01.02.2021 у справі № 904/6294/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл Груп» м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Салова Сергія Валентиновича м. Кривий Ріг

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «АДАМА Україна»

про стягнення збитків в розмірі 119700грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Евейл Груп» м. Київ звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Салова Сергія Валентиновича м. Кривий Ріг про стягнення збитків в розмірі 119700грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021 позовні вимоги задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд вказав, що оскільки відповідач не забезпечив збереження вантажу та його видачу вантажоодержувачу в повному обсязі, тобто допустив неналежне виконання взятих на себе обов`язків за укладеним з позивачем договором, виникли підстави для матеріальної відповідальності за завдані збитки.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Фізичної особи-підприємця Салов Сергій Валентинович.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- суд, задовольняючи позовні вимоги, не дав правової оцінки тій обставині, що акт від 18.03.2020р. не відповідає вимогам п.15.2 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, оскільки в цьому акті не зазначена невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній, не містить інформації щодо інших обставин (пошкодження упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін;

- товарно-транспортна накладна №82Б3-1 від 16.03.2020р. не містить відомостей про втрачений товар Супрім, не містить найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, ціну;

- з наданих позивачем доказів неможливо достовірно встановити найменування та кількість завантаженого товару;

- суду не надано належних доказів визначення розміру фактичної вартості втраченого вантажу, при цьому, посилання ТОВ «Адама Україна» на прайс-лист на 2020 рік в обгрунтування завданих збитків є безпідставним, оскільки ні договір, в межах якого здійснювалося перевезення, ні договір, на виконання якого здійснювалося перевезення не містять посилання на означений прайс-лист;

- суду не надано доказів, що прайс-лист ТОВ «Адама Україна» на 2020 рік є публічною офертою та розміщений на будь-якому рекламному майданчику;

- господарський суд безпідставно задовольним клопотання позивача про поновлення строку на надання відповіді на відзив, що у свою чергу вплинуло на правильність вирішення справи по суті.

Просить рішення суду від 25.01.2021 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову повністю.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Також просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.03.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Салова Сергія Валентиновича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021 у справі №904/6294/20. Розгляд справи призначений у судовому засіданні.

Згідно зі ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, зазначає наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Евейл Груп» (замовником) та Фізичною-особою підприємцем Саловим Сергієм Валентиновичем (перевізником) був укладений договір про перевезення вантажів №430ПЕ від 16.03.2020 (далі - договір), згідно з умовами якого перевізник від свого імені та за рахунок замовника забезпечує перевезення довірених замовником та прийнятих від замовника/вантажовідправника вантажів автомобільним транспортом як територією України, так і за її межами, а також може надавати/організовувати інші додаткові послуги (митне оформлення, тимчасове зберігання, навантаження/розвантаження, тощо), про надання яких сторони дійшли згоди в заявці чи додатковій угоді.

Відповідно до пункту 4.1 договору, перевізник виконує перевезення та надає додаткові обумовлені послуги з перевезення вантажів на підставі письмової заявки.

Пунктом 2.4 договору визначено, що заявка - повідомлення (інформація про вантаж та умови його перевезення), що надається замовником на умовах пунктів 4.2, 4.3 договору і є невід`ємною його частиною. В заявці повинно зазначатись - марка та державний номер транспортного засобу перевізника, його найменування, адреса завантаження та розвантаження, контактні особи, маршрут, дата, час, найменування вантажу, його вага, вид, вартість послуг, строки доставки.

Пунктом 4.2 договору визначено, що заявка на перевезення надається замовником не менш як за 24години при перевезеннях територією України. Строки, визначені в цьому пункті, в разі негайної потреби в перевезенні можуть визначатись сторонами індивідуально в кожному випадку окремо.

Відповідно до пункту 4.3 договору, заявка є чинною лише у випадку її відповідності вимогам пункту 3.2 договору, якщо інше додатково не визначено сторонами.

Згідно пункту 3.2 договору, сторони домовились, що цей договір, додаткові угоди/додатки, а також інші документи, в тому числі фінансові/бухгалтерські, матимуть юридичну силу за умови викладення їх у письмовій формі, підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності).

Договір, додаткові угоди/додатки, укладені за допомогою електронної пошти та факсу мають юридичну силу до моменту обміну їх оригіналами, породжують права та обов`язки у сторін, є обов`язковими до виконання та відповідають положенням чинного законодавства щодо письмової форми правочину.

В пункті 3.4 договору сторони узгодили, що представники замовника та перевізника мають всі необхідні повноваження щодо укладання цього договору, додаткових угод/додатків, надання та підписання будь-яких товарно-супровідних та товарно-транспортних документів, актів про приймання-здачу вантажу за кількістю та якістю, інших документів, які можуть виникати в ході виконання цього договору.

Пунктом 5.1.7 договору встановлено, що на місці завантаження водій перевізника зобов`язаний слідкувати за правильністю завантаження та надійністю кріплення вантажу, перевіряти відповідність записів в супровідних транспортних документах з реальною кількістю вантажу.

В разі невідповідності між фактичною кількістю вантажу та кількістю, вказаною в товарно-супровідних документах, виявлення інших невідповідностей, дефектів тощо, забезпечити складання/оформлення відповідного акту (пошкодження, невідповідність тощо) та внесення інформації про його складання до всіх наявних примірників товарно-транспортної накладної, а також негайно повідомити про такий випадок замовника, після чого чітко виконувати його інструкції.

Пунктом 5.1.11 договору передбачено, що перевізник повинен забезпечити страхування своєї відповідальності щодо втрати, нестачі, пошкодження, псування вантажу. При настанні випадку (втрата, нестача, пошкодження, крадіжка вантажу, ДТП та інше), що має ознаки страхового, протягом двох годин повідомити замовника, при необхідності та на його вимогу протягом двох робочих днів надати йому всі необхідні документи.

На підставі договору про перевезення вантажів №430ПЕ від 16.03.2020, додатку №1 (заявка на перевезення вантажу) до договору та товарно - транспортної накладної №82ВЗ-1 від 16.03.2020 відповідачем було прийнято до перевезення вантаж.

В заявці на перевезення (Додаток №1) були узгоджені такі умови: марка транспортного засобу та державний номер тягача або напівпричепа - ДАФ, державний номер НОМЕР_1 ; водій ОСОБА_1 ; дата завантаження та час - 16.03.2020 (08-00 - 17-00); вимоги до автомобіля - ізотерм, чистий та сухий кузов, можливість пломбування, окремий автомобіль, температура завантаження - +5Сє; місце завантаження - Київська область, м. Обухів, вул. Промислова, 20/2, склад «Рем-Транс»; дата доставки вантажу та час - 17.03.2020 (09-00 - 17-00); місце розвантаження - с. Старовишневецьке, Синельниківський район; назва вантажу - ЗЗР АДР; маса, обсяг, кількість палет - 7310літрів, 1,2м2 х 1м2 х 1,5м2, 13палет; вартість послуг - 10000грн. з ПДВ; умови оплати - після виконання всіх умов цього додатку та з дотриманням термінів.

У товарно-транспортній накладній №82ВЗ-1 від 16.03.2020 було визначено: автомобільний перевізник - ФОП Салов С.В через ТОВ «Евейл Груп», водій ОСОБА_1 ; замовник - ТОВ «Адама Україна», вантажовідправник - ТОВ «Рем Транс» для ТОВ «Адама Україна»; вантажоодержувач - ТОВ АПК Дніпроагро; пункт навантаження - м. Обухів, вул. Промислова, 20/2; пункт розвантаження - с. Старовишневецьке, Синельниківський район, Дніпропетровська область; кількість місць - 13піддонів; маса нетто - 7310літрів; отримав водій/експедитор ОСОБА_1 ; відомості про вантаж: найменування вантажу - ЗЗР, одиниця виміру - піддон; кількість місць - 13; маса нетто - 7310л.

Докази страхування відповідачем своєї відповідальності щодо втрати, нестачі, пошкодження, псування вантажу суду не надані.

У місці доставки прийнятого до перевезення автомобільним транспортом вантажу 18.03.2020 було виявлено часткову нестачу вантажу (200 літрів засобу "Супрім ЕВ").

Так, в матеріали справи представлений підписаний без зауважень та заперечень представниками ТОВ «Дніпроагроальянс» та водієм ОСОБА_1 акт від 18.03.2020, в якому зазначено, що замовник (ТОВ «Дніпроагроальянс») та перевізник (ФОП Салов С.В. через ТОВ «Евейл Груп») склали цей акт про те, що товар прийшов в неповному обсязі, а саме - Супрім за замовленням - 3580л, прийнято - 3380л, недостача - 200л.

Також зазначено, що цей акт додається до ТТН №82ВЗ1 від 16.03.2020, акт зняття товарів №000069976 від 16.03.2020, корінець талона-повідомлення єдиного обліку №1034.

Платіжним дорученням №1079 від 28.05.2020, на підставі претензії ТОВ «АДАМА Україна» №159 від 06.05.2020, позивач останньому суму збитків за втрату вантажу в розмірі 119700грн. з ПДВ

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення збитків через нестачу товару, позивач посилався на заподіяння відповідачем збитків внаслідок нестачі вантажу.

Відповідно до ст. 909 Цивільного Кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.3 ст.909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

У ч.1 ст.924 ЦК України зазначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Стаття 310 ГК України встановлює, що відповідальність перевізника за збереження вантажу, припиняється з моменту видачі його в пункту призначення.

Відповідно до ч. 3 ст.314 Господарського Кодексу України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

За приписами п.п.3.4.5 ч.2 ст.52 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник зобов`язаний:

- забезпечити виконання умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом у межах, визначених договором та законодавством;

- забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику (уповноваженій ним особі) в пункті призначення;

- відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу.

Згідно п.11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі-правила), основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.

Відповідно до п.11.3 Правил, Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом

За умовами п.11.4 Правил, після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.

Згідно пунктів 15.1 - 15.4 Правил, у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом, що може бути складений у паперовій або електронній формі, за формою, що наведена в додатку 4.

Перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті такі обставини:

а) невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній;

б) порушення або відсутність пломб на кузові автомобіля або контейнері;

в) простій автомобіля у пунктах вантаження і розвантаження понад встановлені норми часу;

г) інші обставини(пошкодження упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін.

Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними.

Жодна із сторін не має права відмовитись від підписання акта. У разі незгоди зі змістом акта кожна із сторін має право викласти в ньому свою думку в рядку «Особливі відмітки» і засвідчити її підписом.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №907/603/17 норма статті 924 Цивільного кодексу України передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення. Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: 1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов`язку усунення зазначених обставин; 2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Звідси слід зробити висновок про те, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до частини 1 статті 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленій в постанові від 27.10.2020 у справі №903/846/19.

В даному випадку позивач замовив послуги з перевезення вантажу на підставі договору про перевезення вантажів №430ПЕ від 16.03.2020, додатку №1 (заявка на перевезення вантажу) до договору та товарно-транспортної накладної №82ВЗ-1 від 16.03.2020.

На виконання умов укладеного між сторонами договору відповідачем було прийнято до перевезення вантаж Супрім, в кількості 3580л.

В процесі перевезення відповідач не забезпечив збереження вантажу та його видачу вантажоодержувачу в повному обсязі, у зв`язку з чим було виявлено нестачу вантажу в кількості 200л, що підтверджується актом від 18.03.2020, підписаним представниками ТОВ «Дніпроагроальянс» та водієм ОСОБА_1 без зауважень.

Матеріалами справи підтверджується також і той факт, що ТОВ «Евейл Груп» №159 від 06.05.2020 перерахував власнику вантажу ТОВ «Адама Україна» суму збитків за втрату вантажу в розмірі 119700грн. з ПДВ.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доведеним матеріалами справи факту завдання ТОВ «Евейл Груп» збитків в сумі 119700грн. у зв`язку з втратою перевізником вантажу в обсязі 200л, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Підстави для скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області відсутні.

Доводи скаржника стосовно того, що акт від 18.03.2020р. не відповідає вимогам п.15.2 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні колегією суддів до уваги не приймаються.

Так, акт про виявлені розбіжності від 18.03.2020р. є додатком до товарно-транспортної накладної №82В31 від 16.03.2020 року та акту зняття товарів з відповідального зберігання №000069976 від 16.03.2020р.

В товарно-транспортній накладній №82В31 від 16.03.2020 року вказано, що перевізник одержав для перевезення вантаж засоби захисту рослин (ЗЗР) в кількості 13 піддонів, масою 7310 літрів.

В Акті зняття товарів з відповідального зберігання №000069976 від 16.03.2020р. зазначено відправника, власника, одержувача товару, номер автомобіля, які співпадають з даними зазначеними в ТТН. Також в акті зазначено найменування кожного товару та його кількість, яку відвантажено. Загальна кількість 7 310 літрів, в тому числі «Супрім» - 3 580 літрів. Даний Акт підписаний водієм ОСОБА_2 в тому, що претензій до кількості та якості товару немає.

Актом про виявлені розбіжності, який без заперечень підписаний водієм ОСОБА_2 , встановлена нестача вантажу « Супрім» в кількості 200л.

При цьому, Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 не передбачено звільнення перевізника від матеріальної відповідальності за втрату вантажу у зв`язку з відсутністю в товарно-транспортній накладній відмітки про складання акту.

Також необгрунтовані доводи скаржника стосовно того, що суду не надано належних доказів визначення розміру фактичної вартості втраченого вантажу.

Згідно з прайс-листом ТОВ «АДАМА Україна» на 2020рік (дійсного з 12.03.2020) вартість товару Супрім становить еквівалент 19,00 доларів США за 1 літр без ПДВ (а.с. 118).

Ціна вантажу позивачем визначена за курсом продажу долара США, який склався на міжбанківському валютному ринку України на кінець робочого дня, що передувала даті визначення вартості товару у гривні.

Колегією суддів перевірено вартість здійсненого позивачем розрахунку втраченого вантажу та визнано його арифметично вірним.

Саме цю суму 119700,00грн. було сплачено ТОВ «Евейл Груп» на користь ТОВ «Адама Україна».

Водночас, як правильно вказав господарський суд в оскаржуваному рішенні, відповідач не надав доказів того, що вартість втраченого товару становила іншу суму.

Також колегія суддів не погоджується з доводами відповідача про безпідставне задоволення клопотання позивача про поновлення строку на надання відповіді на відзив, що у свою чергу вплинуло на правильність вирішення справи по суті.

У заяві, що надійшла до суду першої інстанції 31.12.2020, позивач просив поновити строк для подачі додаткових доказів та для надання відповіді на відзив.

Відповідно до ч. 1 ст.119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Водночас, положеннями ст. 119 ГПК України не передбачено конкретного переліку обставин, які відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

У кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, які наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

При цьому поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яке він використовує виходячи із поважності причин пропуску строку на оскарження.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 ГПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, обґрунтовуючи пропуск строку на подання додаткових доказів, позивач посилається на звернення до третьої особи за отриманням митних декларацій та інвойсів на товар «Супрім», акту зняття товарів з відповідального зберігання у зв`язку з тим, що відповідач у відзиві поставив під сумнів прийняття до перевезення товару «Супрім» в кількості 3580л та його вартість.

Також позивач вказав, що відзив ним був отриманий 22.12.2020, тобто напередодні святкових та вихідних днів, та додатково був витрачений час на отримання додаткових доказів від ТОВ «АДАМА Україна», тому направлення відповіді на відзив до суду лише 29.12.2020 відбулось з поважних причин.

Під час прийняття рішення про поновлення строку на подання відповіді на відзив, господарським судом встановлено, що позивач отримав від відповідача відзив на позовну заяву 21.12.2020.

Також судом враховано, що перебіг строку на подання відповіді на відзив розпочинається 22.12.2020, а останнім днем для направлення відповіді на відзив до суду є 28.12.2020. Згідно відбитку календарного штемпелю на описі вкладення до цінного листа позивач направив відповідь на відзив до суду 29.12.2020.

Отже, оскільки відзив був отриманий напередодні святкового періоду 25.12.-27.12.2020, суд обгрунтовано визнав поважними причини пропуску позивачем на 1 календарний день строку надання відповіді на відзив та поновив строк на подання відповіді на відзив.

Інших належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі, відповідач не надав.

За наведених обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Рішення суду слід залишити без змін.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, колегія суддів відзначає

Витрати з судового збору покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 269, 270, 275, 276,

282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Салова Сергія Валентиновича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021р. у справі № 904/6294/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.06.2021 року

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г. Іванов