УХВАЛА

16 червня 2021 року

м. Київ

Справа №910/2902/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кролевець О.А.

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Заєць Д.Г.

від 10.03.2020

та постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Чорногуз М.Г., Агрикова О.В., Мальченко А.О.

від 24.11.2020

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне підприємство "Бекристон"

про стягнення 1 000 000,00 грн,

та зустрічним позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

про визнання поруки припиненою,

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2021 року ОСОБА_1 (далі - Скаржниця) звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2020. За змістом касаційної скарги Скаржниця просить поновити строк на касаційне оскарження. Крім того, просить звільнити від сплати судового збору, або зменшити розмір судового збору до 1000 грн, або відстрочити сплату судового збору до 30 червня 2021 року, та зупинити виконання оскаржуваних судових рішень.

Суд, розглянувши наведені Скаржницею підстави пропуску строку на касаційне оскарження, зазначає таке.

Статтею 288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 ГПК України.

Пропуск строку на касаційне оскарження Скаржниця обґрунтовує тим, що не отримувала повний текст оскаржуваної постанови, що підтверджується матеріалами справи. Скаржниця зазначає про те, що ознайомилася з повним текстом оскаржуваної постанови 23 квітня 2021 року після ознайомлення з матеріалами справи її новим адвокатом. При цьому вона не користується інтернетом, а тому не могла дізнатися про факт постановлення судового рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Суд зазначає, що відповідно до протоколу судового засідання та постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 апеляційна скарга Скаржниці у справі №910/2902/19 розглядалася у судовому засіданні 24 листопада 2020 року за участю адвоката Скаржниці - Тіньковського О.Г.

З огляду на наведене, Скаржниця мала би, проявивши розумну обачність та уважність щодо руху поданої нею апеляційної скарги, знати про прийняття оскаржуваної постанови.

Повний текст оскаржуваної постанови складено 25 листопада 2020 року та оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 27 листопада 2020 року.

Проте Скаржниця звернулася з касаційною скаргою 30 квітня 2021 року, тобто через 5 місяців після підписання повного тексту оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Скаржник має довести їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Суд зазначає, що наведені Скаржницею підстави пропуску строку на касаційне оскарження не є поважними та об`єктивно непереборними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, оскільки залежали від самої Скаржниці.

Крім того, матеріали касаційної скарги не відповідають вимогам статті 290 ГПК України.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1,4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу).

У цьому випадку необхідно чітко зазначити норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, зазначити сам висновок і в чому полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац 3 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу). Скаржник повинен чітко зазначити норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, зазначити сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

Якщо підставою для відкриття касаційного провадження Скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватися, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати в чому полягає непогодження із ним.

Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

При цьому необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку про те, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Проте Скаржниця не зазначила відповідну підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень, передбачену (передбачені) частиною другою статті 287 ГПК України.

Також за положенням пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною 1 статті четвертої Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулося з позовною заявою до Скаржниці, предметом якої є вимога майнового характеру про стягнення 1 000 000,00 грн.

Скаржниця звернулася у 2019 році до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" із зустрічним позовом про визнання поруки припиненою, тобто з однією вимогою немайнового характеру.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року встановлений у розмірі 1921,00 грн.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Скаржниця просить скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Таким чином, при зверненні з касаційною скаргою судовий збір підлягав оплаті у сумі 33842,00 грн, а саме 16 921,00 грн * 200 %, де 15000,00 грн - розмір судового збору, що підлягав сплаті при поданні первісної позовної заяви, 1921,00 грн - розмір судового збору, що підлягав сплаті при поданні зустрічної позовної заяви, 200 % - ставка судового збору за подання касаційної скарги.

Однак до касаційної скарги Скаржниця не додала доказів сплати судового збору. Натомість звернулася з клопотаннями на підставі статті 8 Закону України "Про судовий збір" про звільнення від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору до 1000 грн, відстрочення сплати судового збору до 30 червня 2021 року. Скаржниця обґрунтовує клопотання тим, що сплата судового збору відносно її доходів є значною. Зазначає, що розмір заробітної плати складає 6500 грн на місяць, що підтверджує довідкою №0 від 28.04.2021 про заробітну плату у ТОВ "ВМД сучасні рішення" за період жовтень 2020 року - березень 2021 року.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Проте Скаржниця належним чином не підтвердила, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу за попередній календарний рік. Довідка №0 від 28.04.2021 про заробітну плату у ТОВ "ВМД сучасні рішення" за період жовтень 2020 року - березень 2021 року не підтверджує наведеного, оскільки не охоплює доходи за попередній календарний рік. Крім того, не виключена можливість отримання Скаржницею у 2020 році інших видів доходів.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотань Скаржниці про звільнення від сплати судового збору, зменшення та відстрочення сплати судового збору.

Згідно з частиною 2 статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Частиною 3 статті 292 ГПК України визначено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ОСОБА_1 без руху для усунення недоліків касаційної скарги. Скаржниці необхідно подати Суду докази сплати судового збору у сумі 33842,00 грн та навести інші підстави для поновлення строку касаційного оскарження, надавши докази на підтвердження таких підстав. Також Скаржниці необхідно зазначити відповідну (відповідні) підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень, передбачену (передбачені) частиною другою статті 287 цього Кодексу, з урахуванням вимог цієї ухвали.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 174, 119, 234, 287, 288, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати неповажними підстави поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, наведені ОСОБА_1 у касаційній скарзі.

2. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотань про звільнення, зменшення та відстрочення сплати судового збору.

3. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 у справі №910/2902/19 залишити без руху.

4. Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.

5. Роз`яснити, що невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо наведення інших обґрунтованих підстав для поновлення строку є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України.

6. У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в іншій частині касаційну скаргу буде повернуто Скаржниці.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

О. Кролевець