ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2021 року м. Дніпро Справа № 912/10/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Мороза В.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі"

на рішення Господарського суду Кіровоградської області (суддя Коваленко Н.М.) від 23.03.2021р. у справі № 912/10/20

за позовом Заступника прокурора Кіровоградської області, код ЄДР 02910025, вул. Верхня Пермська, 4, м. Кропивницький, 25006, в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах,

позивача Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області), код ЄДР 43877118, вул. Героїв АТО, 92, м. Кривий Ріг, 50103, адреса для листування: вул. Віктора Чміленка, 84/37, м. Кропивницький, 25022

до відповідача Комунального підприємства "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" (далі - КП "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі"), керуючий санацією - керівник КП "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" Шевченко Р.О., код ЄДР 37738410, вул. Толстого, 27, м. Новомиргород, Кіровоградська область, 26000,

про стягнення збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів в сумі 116 486,55 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року до Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Заступника прокурора Кіровоградської області в інтересах держави в особі позивача до відповідача з вимогами стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області збитки, завдані порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, внаслідок використання водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування, в сумі 116 486,55 грн.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 23.03.2021р. у справі № 912/10/20 позов задоволено повністю;

- стягнуто з Комунального підприємства "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" (26000, Кіровоградська область, м. Новомиргород, вул. Толстого, 27, код ЄДР 37738410) на користь держави в особі Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) завдані збитки в розмірі 116 486,55 грн на рахунок (IBAN) UA0011543, отримувач ГУК у Кіровоградській області./тг м.Новомиргорода, код отримувача (ЄДРПОУ) 37918230, код класифікації доходів бюджету 24062100, код банку (МФО) 899998, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.).

- стягнуто з Комунального підприємства "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" (26000, Кіровоградська область, м. Новомиргород, вул. Толстого, 27, код ЄДР 37738410) на користь Кіровоградської обласної прокуратури (25006, м. Кропивницький, вул. Верхня Пермська, 4, код ЄДР 02910025, розрахунковий рахунок 4600, банк - Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Комунальне підприємство "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі", в якій просить рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.03.2021р. у справі № 912/10/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, узагальнено зводяться до того, що Прокурором Кіровоградської обласної прокуратури необґрунтована необхідність звернення до суду з цим позовом в інтересах позивача, не надано доказів того, в чому саме полягає завдана шкода інтересам держави, що на думку апелянта свідчить про відсутність визначених законом підстав для такого звернення. При цьому апелянт зазначає, що судом першої інстанції неналежно досліджено постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18, практику Європейського суду з прав людини з питання участі прокурора в суді на боці однієї зі сторін та необґрунтовано відхилено зауваження відповідача з цього питання.

Серед іншого апелянт зазначає, що стосовно КП "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" порушено провадження у справі про банкрутство і відкрито процедуру санації, при цьому скаржником в апеляційній сказі не наводиться обґрунтовань того, яких на його думку порушень норм права припустився суд першої інстанції при розгляді справи № 912/10/20 та прийнятті оскаржуваного рішення з приводу знаходження відповідача у зазначеній процедурі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.03.2021р. у справі № 912/10/20 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи, прокурору та позивачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Заступником керівника Кіровоградської обласної прокуратури подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.03.2021р. у справі № 912/10/20 вважає законним та обґрунтованим. У відзиві на апеляційну скаргу Заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури зазначає, що матеріалами справи підтверджується наявність всіх елементів цивільного правопорушення з боку відповідача, а також наводяться обґрунтування правомірності звернення до суду з цим позовом.

Державна екологічна інспекція Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) не скористалася своїм правом та не надала відзиву на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, Державною екологічною інспекцією у Кіровоградській області, відповідно до Плану заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2019 рік, затвердженого наказом №262 від 30.11.2018 та наказу Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області № 871 від 03.09.2019, з дотриманням правил ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та ст. 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" повідомлено відповідача, а у подальшому в період з 04.09.2019 по 05.09.2019, на підставі направлення №558/19 від 03.09.2019, в присутності посадових осіб суб`єкта господарювання, проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання - Комунальним підприємством "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.

У ході проведеного заходу встановлено, що попередній дозвіл на спеціальне водокористування від 08.06.2012 дійсний до 29.05.2017, новий дозвіл від 01.11.2017 №29/КР/49д-17 зі строком дії до 01.11.2020, тому в період з 30.05.2017 по 31.10.2017 КП "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" здійснювалось самовільне водокористування з трьох артезіанських свердловин (№ №1, 6, 182) за допомогою технічних пристроїв з порушенням правил встановлених ст. 44, 48, 49 Водного кодексу України.

Зокрема, відповідно до інформації КП "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі", відображеної в довідці №326 від 04.09.2019 останнього, в період з 30.05.2017 по 31.10.2017 підприємством забрано підземної води з трьох свердловин (№№ 1, 6, 182) технічними пристроями (насосами) в кількості 72 186 куб.м тимчасово та вимушено без дозволу на спеціальне водокористування в зв`язку з оформленням та процедурою надання документів для його отримання (а.с. 34).

За результатами проведеного заходу складений акт № 19-171, який без зауважень підписаний директором КП "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" Шевченко Р.О. та ним же отримано примірник цього акта (а.с. 22-25).

На підставі зазначеного акта та довідки КП "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" №326 від 04.09.2019 про кількість (72 186 куб.м) забраної та поданої технічними пристроями води для забезпечення водопостачання міста Новомиргород за період з 30.05.2017 по 31.10.2017 державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Кіровоградської області 06.09.2019, відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №389 від 20.07.2009 (зі змінами та доповненнями), проведено розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних КП "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" внаслідок самовільного використання підземних вод в сумі 116 486,55 грн. (а.с. 36).

Державною екологічною інспекцією у Кіровоградській області пред`явлено КП "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" претензію №08-8/210 від 06.09.2019 з вимогою відшкодувати збитки, заподіяні навколишньому природному середовищу внаслідок самовільного використання підземних вод в сумі 116 486,55 грн у добровільному порядку (а.с. 35).

Згідно відповіді №394 від 10.10.2019 на вказану претензію відповідачем повідомлено Державну екологічну інспекцію у Кіровоградській області про відхилення даної претензії в зв`язку з фінансовою кризою на підприємстві, яке знаходиться в стадії санації згідно Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (а.с. 37).

Прокурором було вказано на те, що з урахуванням вимог статей 38 та 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також тієї обставини, що триваюче правопорушення самостійно припинено виконанням регламентованих обов`язків (отримання дозволу на спецводокористування), посадові особи КП "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" до адміністративної відповідальності не притягувалися, припис з цього питання не вносився.

Станом на момент звернення прокурора із позовною заявою відповідачем збитки не відшкодовано.

Згідно із приписами ст. 66, 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не заподіювати шкоду природі, відшкодовувати завдані ним збитки.

Частиною 1 ст. 149, ст. 151 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Так, в ст. 46 Водного кодексу України визначено, що водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне.

Вимогами ст. 44 Водного кодексу України передбачено, що водокористувачі зобов`язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу (п. 9 ч. 1).

У відповідності до положень ст. 48 Водного кодексу України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Згідно зі ст. 49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування.

Відповідно до положень ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність, у тому числі за самовільне спеціальне використання природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Статтею 111 Водного кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. Притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності не звільняє їх від обов`язку відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного законодавства.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Предметом цього судового спору є стягнення з КП "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" збитків у розмірі 116 486,55 грн, які завдані державі внаслідок здійснення підприємством забору підземної води з трьох свердловин (№ №1, 6, 182) технічними пристроями (насосами) в кількості 72 186 куб.м без дозволу на спеціальне водокористування за період з 30.05.2017 по 31.10.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, факт здійснення самовільного забору води без спеціального дозволу у вказаний період відповідачем, в ході розгляду справи судом першої інстанції, не заперечувався, про що свідчить довідка КП "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" № 326 від 04.09.2019, а також відзив останнього на позовну заяву, в якому зазначено, що підприємство працювало без дозволу на спеціальне водокористування тимчасово, а саме 5 місяців. Також, даний факт не заперечується відповідачем і у апеляційній скарзі.

Твердження відповідача, зазначені як в ході розгляду справи судом першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, про відсутність його вини у несвоєчасному одержанні дозволу на спеціальне водокористування, оскільки інші організації затримували його надання, спростовується наступним.

Постановою Кабінету Міністрів України №321 від 13.03.2002 затверджено Порядок погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування (далі - Порядок).

Пунктом 4 цього Порядку (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дозволи на спеціальне водокористування водних об`єктів загальнодержавного значення видаються уповноваженим органом в місячний термін з дня подання в установленому порядку клопотання.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №321 від 13.03.2002 «Про затвердження Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування» із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України №1203 від 19.07.2012 та №1091 від 13.12.2017, до 3 червня 2017 року (включно) у разі використання води водних об`єктів загальнодержавного значення, дозволи видавалися обласними держадміністраціями та після вказаної дати дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами Держводагентства.

В матеріалах справи міститься копія заяви КП "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" до Сектору у Кіровоградській області Державного агентства водних ресурсів України за вх. № 993/г від 11.10.2017 (а.с. 42). Дозвіл на спеціальне водокористування виданий відповідачу за цією заявою 01.11.2017, тобто в місячний строк, як передбачено законодавством (а.с. 46).

Необхідність здійснення розрахунків спеціалізованими організаціями для подання заяви на отримання дозволу не звільняє відповідача від відповідальності передбачити строк для такої підготовки до закінчення дії попереднього дозволу задля запобігання здійснення підприємством господарської діяльності, пов`язаної з забором води для питного водопостачання без спеціального дозволу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що нарахування збитків у розмірі 116 486,55 грн. проведено правомірно у відповідності до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №389 від 20.07.2009 (зі змінами та доповненнями), виходячи із обсягу використаної води (72 186 куб. м.) за період з 30.05.2017 по 31.10.2017.

Дана Методика встановлює єдині вимоги до визначення збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів фізичними особами, фізичними особами - підприємцями та юридичними особами. Методика застосовується державними інспекторами України з охорони навколишнього природного середовища та державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій при розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які виявлені за результатами державного контролю за додержанням вимог фізичними особами, фізичними особами - підприємцями та юридичними особами природоохоронного законодавства (пункти 1.3, 1.4).

Відповідно до п. 9.1 Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за встановленою формулою з врахуванням об`єму самовільно використаної води.

Згідно з п. 9.2 вказаної Методики фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).

В ході розгляду справи судом першої інстанції, відповідач не заперечував проти обсягу забраної ним у спірний період підземних вод, виходячи з якого і проводився розрахунок заявлених до стягнення у цій справі збитків, проте заперечував щодо періоду нарахування збитків. В апеляційній скарзі апелянт не заперечує проти вірності встановлених судом першої інстанції ані обсягу забраних відповідачем підземних вод, ані періоду нарахування збитків.

Таким чином, судом першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи доказах вірно встановлено факт здійснення відповідачем в порушення вимог статей 48, 49 Водного кодексу України самовільного водокористування (спеціального водокористування без наявності дозволу на нього) в період з 30.05.2017 по 31.10.2017.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог про стягнення з КП "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" збитків в розмірі 116 486,55 грн.

Щодо тверджень відповідача, викладених в апеляційній скарзі, стосовно неправомірності звернення прокурора з цим позовом, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 912/2385/18, вирішуючи виключну правову проблему щодо таких питань: 1) чи повинен прокурор доводити бездіяльність компетентного органу або ж достатньо простого посилання на таку бездіяльність у позові при обґрунтуванні підстав для представництва; 2) якими доказами прокурор має доводити бездіяльність компетентного органу; 3) чи зобов`язаний прокурор перед зверненням до суду з`ясовувати причини бездіяльності такого органу або ж достатньо доведення самого факту бездіяльності без зазначення і доведення суду її причин (з відступленням та уточненням), зробила наступний висновок про застосування норм права.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується КП "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі", Державна екологічна інспекція Придніпровського округу, яка залучена до участі у справі як правонаступник Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області, орган, уповноважений державою здійснювати повноваження щодо захисту порушених інтересів держави у сфері правовідносин, які є предметом цього судового розгляду, на час вирішення спору по суті.

Як вже зазначалося вище, з матеріалів справи вбачається, що Державна екологічна інспекція у Кіровоградській області направляла на адресу відповідача претензію №02-8/2110 від 06.09.2019 (а.с. 35-36), на яку КП "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" відповіло про відхилення претензії (а.с. 37).

Підставою звернення прокурора із даним позовом стало звернення Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області листом №04-6/2723 від 18.11.2019 про звернення прокуратури Кіровоградської області в інтересах Інспекції до суду із даним позовом у зв`язку із відсутністю у останньої коштів для сплати судового збору (а.с. 16). На підтвердження відсутності коштів для сплати судового збору позивач надав довідку № 11 від 11.11.2019 про те, що залишок коштів на рахунку Інспекції станом на 11.11.2019 за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" для сплати судового збору складає 548,94 грн (а.с. 38).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки компетентний орган знав і навіть повідомив прокуратуру про можливе порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк, означене свідчить про бездіяльність такого органу і право прокурора на звернення до суду в інтересах держави.

З матеріалів справи вбачається, що прокуратурою на адресу Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області направлено лист № 05/1-916вих-19 від 17.12.2019, у якому повідомлено, що прокуратурою Кіровоградської області за результатами опрацювання листа інспекції про здійснення представництва інтересів держави в суді підготовлено позовну заяву в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області до Комунального підприємства "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" про стягнення збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів (а.с. 64).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевим господарським судом всебічно досліджені правові підстави звернення прокурора з цим позовом та вірно встановлено, що при поданні позовної заяви прокурор обґрунтував належними доказами нездійснення захисту інтересів держави Державною екологічною інспекцією у Кіровоградській області, яка не вжила заходів до стягнення збитків на користь держави у зв`язку із відсутністю коштів для сплати судового збору за подання такого позову до суду (тобто навів підставу для представництва інтересів держави); зазначив, що нестягнення цих коштів в судовому порядку за його позовом в інтересах держави спричинить ненадходження коштів у вигляді завданих державі збитків до державного бюджету, чим обґрунтував порушення інтересів держави (тобто навів підстави для звернення з позовом), а також виконав вимоги ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо необхідності до подання позову повідомити про це компетентний орган.

Відхиляє апеляційний суд і доводи апелянта щодо порушення відносно нього провадження у справі про банкрутство та перебування у процедурі санації, адже згідно з абз. 3 ч. 8 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.

Вимоги, які є предметом розгляду у справі є поточними, тому згідно з ч. 5 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства на них не поширюється дія мораторію.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вже зазначено вище, доводи відповідача щодо відсутності з його боку складу цивільного правопорушення та незаконності звернення прокурора з цим позовом є необгрунтованими, відповідно, в суду першої інстанції не було правових підстав для відмови в задоволенні цього позову, а в суду апеляційної інстанції для задоволення апеляційної скарги відповідача.

При цьому, судова колегія апеляційного суду зазначає, що у відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 по справі № 909/636/16, у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, апеляційний суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Враховуючи наведені вище правові позиції Верховного Суду та практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів апеляційного суду відхиляє усі інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, оскільки ці доводи ніяким чином не впливають на вирішення спору по суті.

З огляду на усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Кіровоградської області у даній справі від 23.03.2021р. відсутні.

Згідно з ст. 129 ГПК України та виходячи з результатів розгляду апеляційної скарги, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2 881,50 грн. слід покласти на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.03.2021р. у справі № 912/10/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 23.03.2021р. у справі № 912/10/20 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Комунальне підприємство "Новомиргородські муніципальні інженерні мережі".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз