ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"14" червня 2021 р. м. Київ

Справа № 911/1683/21

Суддя Господарського суду Київської області Ейвазова А.Р., розглянувши заяву Державного підприємства «Український науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів» «НДІБМВ» (04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, 68) про видачу судового наказу на стягнення з Громадської організації «Центр енергоефективних концепцій будівництва» (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вуд. Київська, 3) 50 922,74грн,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Український науково-дослідний та пректно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів» «НДІБМВ» звернувся до Господарського суду Київської області з заявою про видачу судового наказу на стягнення з Громадської організації «Центр енергоефективних концепцій будівництва» 50 922,74грн за договором №1/7714 від 13.01.2017 про відшкодування (компенсацію) витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг.

В обґрунтування вказаної заяви, заявник посилається на те, що відповідачем не здійснюється відшкодування (компенсація) витрат згідно умов вищевказаного договору.

Розглянувши подану заяву, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, визначених ст.148 ГПК України.

Так, як визначено ст.148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У поданій заяві заявлені вимоги, розмір яких не перевищує розміру, визначеного ст.148 ГПК України.

Згідно пп. 3, 4 ч. 3 ст.150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного у письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

В обґрунтування вимог заяви позивачем надано договір №1/7714 від 13.01.2017 про відшкодування (компенсацію) витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг.

Поряд з цим, як вбачається з п. 5.1 вказаного договору, такий договір укладено строком на 2 роки 11 місяців і він діяв з 13.01.2017 по 13.12.2019.

Поряд з цим, як вбачається з оборотно-сальдової відомості по рахунку, яка долучена заявником до заяви сума, заявлена до стягнення (50 922,74грн) нарахована заявником з січня 2017 року по червень 2020 року, тобто у тому числі поза межами строку, визначено як строк дії договору. У той же час заявником не надано суду договору, укладеного в письмовій формі або додаткової угоди, яким строк дії вищевказаного договору продовжений або нового договору, яким би були врегульовані відносини сторін.

При цьому, відокремити яка частина вимог заявлена на підставі відповідного договору, а яка поза строком його дії фактично неможливо, оскільки всіх первинних документів, які відображені у оборотно-сальдовій відомості, не надано. До поданої заяви долучені лише рахунки за послуги оренди за грудень 2019 року; січень-лютий 2020 року, червень-серпень 2020 року на загальну суму 18656грн.

Розрахунку з чого складається борг, заявлений до стягнення, фактично не надано.

Отже, позивач не надав доказів, що заявлені ним вимоги ґрунтуються на договорі, який долучений до позовної заяви.

Окрім того, підставою для відмови у видачі судового наказу в силу п.5 ч.1 ст. 152 ГПК України, є та обставина, що з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Як вбачається, з долучених документів, заявник просить суд стягнути заборгованість за період з січня 2017 року по червень 2020 року. Отже, частина заявлених позивачем вимог може стосуватись періоду, за яким строк позовної давності сплив.

Однак, враховуючи відсутність розрахунку заявлених до стягнення вимог, суд не може визначити за якою саме частиною пройшов строк позовної давності.

Відповідно до п.п. 1, 3, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано з порушеннями вимог ст. 150 цього Кодексу; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 153 ГПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пп 1, 2, 8, 9 ч.1 ст. 152 ГПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Поряд з цим, згідно ч. 2 вказаної норми, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.152-154, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Відмовити Державному підприємству «Український науково-дослідний та пректно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів» «НДІБМВ» у видачі судового наказу на стягнення з Громадської організації «Центр енергоефективних концепцій будівництва» 50 922,74грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її складання в порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова