ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2021 р. Справа№ 910/19646/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пайлком", м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021

у справі №910/19646/20 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Гавриленка Вадима Вікторовича, Зпорізька обл., м. Мелітополь

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пайлком", м. Київ

про стягнення 55 242,36 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Фізична особа-підприємець Гавриленко Вадим Вікторович (далі - ФОП Гавриленко В.В., позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пайлком" (далі - ТОВ "Пайлком", відповідач) про стягнення 55 242,36 грн за поставлений позивачем, але не оплачений відповідачем товар (43 896,00 грн основного боргу, 4720,52 грн пені, 996,66 грн 3% річних, 1239,58 грн інфляційних втрат, 4389,60 грн штрафу). Крім цього, просив суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, з посиланням на ст.ст. 525, 526, 530, 610, 625, 692 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач зазначає, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором поставки нафтопродуктів б/н від 02.03.2020 в частині повної та своєчасної оплати.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 позов Фізичної особи-підприємця Гавриленка Вадима Вікторовича задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пайлком" на користь Фізичної особи-підприємця Гавриленка Вадима Вікторовича 43 896,00 грн основної заборгованості, 4 720,52 грн пені, 4 389,60 грн штрафу, 996,66 грн 3% річних, 1239,58 грн інфляційних втрат, 2 102,00 грн судового збору та 3000,00 витрат на правничу допомогу.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з простроченням відповідачем свого зобов`язання з своєчасної оплати поставленого товару.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Пайлком" 16.03.2021 подало апеляційну скаргу у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги. Апелянт стверджує про те, що позивачем належним засобами доказування не доведена наявність заборгованості. За твердженням апелянта у видатковій накладній № Рсх-000145 від 03.03.2020, копія якої міститься в матеріалах справи відсутні прізвища, ім`я та по-батькові особи, що її підписувала зі сторони отримувача товару, що свідчить про відсутність підстав стверджувати про належність оформлення вказанох видаткової накладної у відповідності до вимог Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обілку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, що ставить під сумнів факт поставки. Також позивачем не було надано до матеріалів справи довіреності на право отримання товару.

Ухвалюючи рішення у даній справі місцевий господарський суд, за твердження апелянта, належним чином не з`ясував чи відображались спірні господарські операції у податковому обліку продавця та покупця.

Також апелянт вважає, що стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3000, 00 грн є неспівмірним з складністю справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пайлком" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі №910/19646/20 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано апелянту строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків протягом 10 (десяти) днів з моменту отримання даної ухвали, а також роз`яснено, що у випадку не усунення скаржником вказаних в ухвалі недоліків у встановлений судом строк, апеляційну скаргу буде повернуто.

На виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 заявником усунуто недоліки апеляційної скарги та через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду подано докази, що підтверджують сплату судового збору у розмірі 3153,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Пайлком" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі №910/19646/20, вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Позиції учасників справи.

05.05.2021 через відділ документального забезпечення діяльності Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду просить залишити без змін.

В обґрунтування заперечень проти вимог апеляційної скарги представник позивача зазначає, що посилання апелянта на не дослідження місцевим господарським судом доказів наданих на підтвердження здійснення поставки товару, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, не спрстовують факт отримання відповідачем товару за цими документами та наявності заборгованості з його оплати.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

02.03.2020 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів б/н (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити нафтопродукти, надалі - "Товар", відповідно до умов цього договору.

Найменування, одиниці виміру, ціна, кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, визначаються в рахунку постачальника на підставі заявки покупця. Вказані умови узгоджуються сторонами в специфікаціях на кожну окрему партію товару, які є невід`ємною частиною цього договору (п.1.2. Договору).

Пунктом 2.3 Договору визначено, що приймання-передача нафтопродуктів та перехід права власності на них оформляються видатковою накладною та/або актом приймання-передачі, та/або товаро-транспортною накладною. З дати підписання цих документів товар вважається поставленим постачальником та прийнятим покупцем за кількістю та якістю, а право власності на товар таким, що перейшло від постачальника до покупця.

Покупець здійснює 100% передоплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі виставленого постачальником рахунку в день його виписки, якщо інше не передбачене специфікацією (п. 4.2. Договору).

У пункті 5.2. договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов оплати вартості товару та/або вартості витрат на його доставку, зазначених в рахунках та/або в специфікаціях до даного договору, покупець сплачує на користь постачальника (крім суми заборгованості) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У разі невиконання або неналежного виконання покупцем умов оплати вартості товару та /або вартості витрат на його доставку, зазначених в рахунках та/або в специфікаціях до даного договору, покупець сплачує на користь постачальника окрім пені, передбаченої цим пунктом, штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від суми простроченого платежу за кожен випадок несплати або несвоєчасної сплати вартості товару, або за кожний випадок невиконання письмових вимог постачальника про усунення порушень.

Відповідно до п. 5.6. договору, пеня та штрафні санкції, визначені даним Договором, нараховуються за весь час прострочення, починаючи з дня виникнення заборгованості та закінчуючи днем її повного погашення, без застосування обмежень, визначених ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Згідно з п. 9.1. Договору, цей договір вступає в силу з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року включно, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення. Якщо до 01 грудня календарного року жодна із сторін письмово не заявить про припинення договору то його строк дії договору продовжується на наступний календарний рік без обмеження по кількості разів пролонгації.

На виконання умов Договору, позивачем поставлено, а відповідачем отримано обумовлений товар на загальну суму 43 896,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № Рсх-000145 від 03.03.2020, яка підписана представниками сторін.

Спір між сторонами у даній справі виник у зв`язку наявністю або відсутністю підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 55 242,36 грн заборгованості за поставлений позивачем, але не оплачений відповідачем товар, а саме: 43 896,00 грн основного боргу, 4720,52 грн пені, 996,66 грн 3% річних, 1239,58 грн інфляційних та 4389,60 грн штрафу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, змістом взаємних договірних зобов`язань сторін є обов`язок позивача поставити відповідачу обумовлений договором товар належної якості та кількості, який породжує обов`язок відповідача прийняти зазначений товар та оплатити за нього встановлену договором вартість у встановлений договором строк.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується, що позивачем як продавцем було виконано обов`язок з передання відповідачу товару як покупцю, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 43 896,00 грн, що підтверджується належними та допустимими доказами у справі, а саме: видатковою накладною № Рсх-000145 від 03.03.2020 та товарно-транспортною накладною № Рсх-000145 від 03.03.2020, які підписані представниками сторін.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2019 у справі № 904/887/18 зазначив, що видаткова накладна, складена відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", засвідчує факт здійснення господарської операції та договірних відносин. Відсутність певного документа за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.04.2015 у справі N 3-77гс15).

Крім того апеляційним господарським судом встановлено, що на підставі проведеної господарської операції позивачем були складено та зареєстровано податкову накладну від 03.03.2020 №138 (а.с. 10).

З огляду на погоджені сторонами строки оплати, умови Договору, видаткову накладну № Рсх-000145 від 03.03.2020, товарно-транспортну накладну № Рсх-000145 від 03.03.2020 та податкову накладну від 03.03.2020 №138, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку, що відповідач допустив прострочення оплати товару на суму 43 896,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 4720,52 грн за загальний період з 05.03.2020 по 06.12.2020 та 4389,60 грн штрафу, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Разом з тим, пунктом 5.6. договору, сторони передбачили, що пеня та штрафні санкції, визначені даним договором, нараховуються за весь час прострочення, починаючи з дня виникнення заборгованості та закінчуючи днем її повного погашення, без застосування обмежень, визначених ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

У пункті 5.2. договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов оплати вартості товару та/або вартості витрат на його доставку, зазначених в рахунках та/або в специфікаціях до даного договору, покупець сплачує на користь постачальника (крім суми заборгованості) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня. Від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У разі невиконання або неналежного виконання покупцем умов оплати вартості товару та /або вартості витрат на його доставку, зазначених в рахунках та/або в специфікаціях до даного договору, покупець сплачує на користь постачальника окрім пені, передбаченої цим пунктом, штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від суми простроченого платежу за кожен випадок несплати або несвоєчасної сплати вартості товару, або за кожний випадок невиконання письмових вимог постачальника про усунення порушень.

Місцевий господарський суд перевіривши розрахунок пені за період прострочки з 05.03.2020 по 06.12.2020 у сумі 4 720,52 грн та штрафу у розмірі 4 389,60 грн, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вказаних вимог в повному обсязі.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що розрахунок позивача є арифметично правильним та нормативно обґрунтованим, відтак вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 996,66 грн та інфляційних втрат у розмірі 1239,58 грн підлягали задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат у судді першої інстанції, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, окрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, позивачем долучено до матеріалів справи договір про надання правої допомоги № б/н від 03.12.2020, укладений між позивачем та Адвокатським бюро Пузія Олексія Вікторовича, ордер, серія АР № 1030651 від 03.12.2020, рахунок на оплату № 224 від 04.12.2020 на суму 3000,00 грн, акт про прийняття послуг з надання правової допомоги № б/н від 07.12.2020 з переліком наданих юридичних послуг.

Також позивачем долучено платіжне доручення № 960 від 04.12.2020 про сплату за послуги з правничої допомоги згідно рахунку № 224 від 04.12.2020 на загальну суму 3 000,00 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованим стягнення місцевим господарським судом з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 3000,00 грн.

У зв`язку з наведеним, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, фактичні обставини у справі, встановлені судом першої інстанції під час її вирішення, підтверджують висновки, викладені в оскаржуваному рішенні про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 43 896,00 грн основної заборгованості, 4 720,52 грн пені, 4 389,60 грн штрафу, 996,66 грн 3% річних, 1239,58 грн інфляційних втрат та 3000,00 витрат на правничу допомогу. Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі №910/19646/20 про задоволення позову є таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається

Судові витрати.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з апелянта витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн, у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає наступне.

27.04.2021 між Фізичною особою-підприємцем Гавриленко Вадимом Вікторовичем та Адвокатським бюро Пузія Олексія Вікторовича, була укладена додаткова угода № 1 до договору про надання правової допомоги від 03.12.2020, відповідно до п. 1 якої доповнено пункт 1.2. Договору про надання правової допомоги від 03.12.2020 підпунктами "в" та "г" в наступній редакції:

"в) підготовлює, підписує та подає до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу у справі №910/19646/20;

г) представляє у встановленому порядку інтереси Клієнта в судових засіданнях в Північному апеляційному господарському суді".

Пунктом 2 додаткова угода № 1 від 27.04.2021 до договору про надання правової допомоги від 03.12.2020 доповнено п. 2.1. Договору про надання правової допомоги від 03.12.2020 пунктами 2.1.4 та 2.1.5 в наступній редакції:

"2.1.4. Підготовка відзиву на апеляційну скаргу - 3000,00 грн.

2.1.5. Представництво інтерсів в судовому засіданні в Північному апеляційному господарському суді - 3500,00 грн один судо/день.".

Позивач сплатив на користь Адвокатського бюро Пузія Олексія Вікторовича грошові кошти в розмірі 3000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1126 від 27.04.2021.

Згідно із актом про прийняття послуг з надання правової допомоги від 30.04.2021, на виконання умов договору про надання правової допомоги по договору від 03.12.2020 клієнт оплатив адвокату гонорар (винагороду) за надання правової допомоги з підготовки відзиву на апеляційну скаргу у справі №910/19646/20, вартість послуги згідно з умовами договору про надання правничої допомоги склала 3 000, 00 грн.

Повноваження адвоката Пузія О.В, підтвердженні ордером серії АР №1045747 від 27.04.2021.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з апелянта витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Пайлком" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі №910/19646/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі №910/19646/20 залишити без змін.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пайлком" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд.21, приміщення 201, ідентифікаційний код 41360098) на користь Фізичної особи-підприємця Гавриленка Вадима Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи №910/19646/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

Т.П. Козир