УХВАЛА

22 червня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/8593/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Львова Б. Ю.,

розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Алтаюр» (далі - Товариство)

на рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2020

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2021

зі справи № 910/8593/20

за позовом Товариства

до Національного агентства з питань запобігання корупції,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - голова Національного агентства з питань запобігання корупції Новіков Олександр Федорович,

про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування шкоди 1 000 000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

31.05.2021 (згідно з відміткою «Укрпошта Стандарт») Товариство звернулося з касаційною скаргою від 31.05.2021 до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2021, а справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва. При цьому Товариство одночасно зі скаргою заявило клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

За результатами розгляду матеріалів поданої скарги касаційний суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; Кодекс) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, відповідно до абзацу першого частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

За приписами пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України передбачено, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Тобто в касаційній скарзі має бути викладено, неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій у прийнятті оскаржуваних судових рішень, та визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України, із вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, з одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом у прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен вказати, яку саме норму права суди першої та (або) апеляційної інстанцій застосували без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень Товариство посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, та при цьому зазначає, зокрема, постанову Верховного Суду, у якій, на його думку, застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Однак, які саме норми матеріального чи процесуального права, на думку скаржника, не застосував або неправильно застосував суд апеляційної інстанції у прийнятті оскаржуваного рішення, скаржник не зазначає.

При цьому посилання скаржника на ухвали Вищого спеціалізованого суду України та ухвалу і постанову Вищого господарського суду України Верховним Судом не приймаються, оскільки вони не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні частини четвертої статті 236 ГПК України.

Отже, касаційна скарга за змістом не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, оскільки в силу приписів абзацу першого частини другої статті 287 ГПК України скаржник не зазначає, яку саме норму права (пункт, частина, стаття) застосував суд апеляційної інстанції без урахування висновку щодо її застосування у подібних правовідносинах з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон) ставку судового збору за подання касаційної скарги на рішення господарського суду встановлено в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

За приписами підпунктів 1 та 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону ставку судового збору за подання позовної заяви майнового характеру було встановлено: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів для працездатних осіб, а ставку судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру було встановлено в 1 розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» у 2020 році з 1 січня встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі 2 102,00 грн.

Предметом спору в зазначеній справі є три вимоги немайнового характеру та стягнення 1 000 000 грн. Отже, беручи до уваги вимоги немайнового та майнового характеру, заявлені при зверненні з позовом, при поданні касаційної скарги мав бути сплачений судовий збір у сумі 42 612 грн.: [(2 102 грн. х 3) + (1 000 000 грн. х 1,5 %) ] х 200 %. Однак Товариство судового збору не сплатило.

Водночас в переліку додатків до касаційної скарги міститься посилання на "докази сплати судового збору", але фактично зазначений документ в матеріалах касаційної скарги відсутній, що підтверджує акт від 11.06.2021 № 29.1-11/275, складений працівниками Верховного Cуду.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що Товариству необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме:

- виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, з одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом у прийнятті відповідного висновку, шляхом подання заяви про усунення недоліків;

- надати оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі - 42 612 грн., на реквізити рахунку для зарахування до державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним Судом:

- отримувач коштів: ГУК у м.Києві/Печерс. р-н/22030102;

- код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;

- банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

- код банку отримувача (МФО): 899998;

- рахунок отримувача: UA0026007;

- код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Разом з тим клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2020 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2021 має бути залишено без вирішення з огляду на залишення касаційної скарги без руху.

Керуючись статтями 174, 234, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Алтаюр» на рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2021 зі справи № 910/8593/20 залишити без руху.

2. Надати товариству з обмеженою відповідальністю «Алтаюр» строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Документи про усунення недоліків надсилати на адресу: 01016, м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

3. Роз`яснити товариству з обмеженою відповідальністю «Алтаюр», що в разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скаржнику буде повернуто касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Б. Львов