ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 справа № 914/979/21

Суддя Юркевич М.В., за участю секретаря Кравчук І.В., розглядаючи матеріали

позовної заяви: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства «Сколетеплоенерго» Сколівської міської ради, м. Сколе Львівська область

про: стягнення 37 327,48 грн. заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача: Орел С.С. - адвокат

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Комунального підприємства «Сколетеплоенерго» Сколівської міської ради про стягнення 37 327,48 грн. заборгованості, з яких: 25 972,33 грн. пені, 5 165,35 грн. 3% річних, 2 862,22 грн. інфляційних втрат та 3 327,58 грн. збитків.

Ухвалою від 19.04.2021р. було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та сторонам надано строк для подання відзиву та відповіді на відзив.

13.05.2021р. від відповідача поступив відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд зменшити підлягаючу до стягнення пеню на 100%

18.05.2021р. від позивача поступила відповідь на відзив із запереченнями щодо зменшення нарахованої пені.

Ухвалою від 01.06.2021р. розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження було призначено на 15.06.2021р.

07.06.2021р. на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 15.06.2021р. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою від 09.06.2021р. клопотання позивача було задоволено та призначено судове засідання на 15.06.2021р. в режимі відеоконференції.

В судове засідання 15.06.2021р. в режимі відеоконференції з`явився представник позивача.

Відповідач явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суд не повідомив. Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідач був належним чином повідомлений про призначене судове засідання, про що свідчить поданий ним відзив на позов.

Враховуючи вищенаведене, зібрані докази у справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті на підставі наявних матеріалів.

В ході розгляду справи по суті, дослідивши обставини справи та подані докази, судом було з`ясовано наступне:

09.10.2018р. між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивачем) та Комунальним підприємством «Сколетеплоенерго» Сколівської міської ради (відповідачем) було укладено договір постачання природного газу №6549/18-БО-21, за умовами якого, позивач зобов`язався передати у власність відповідача природний газ, а відповідач взяв на себе зобов`язання оплатити його вартість на умовах договору.

Як стверджує позивач, на виконання умов договору, ним було поставлено відповідачу з жовтня 2018р. по квітень 2019р. природний газ на суму 833 606,71 грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі:

1. Акт від 31.10.2018р. на суму 21 159,67 грн.;

2. Акт від 30.11.2018р. на суму 62 726,74 грн.;

3. Акт від 31.12.2018р. на суму 97 887,53 грн.;

4. Акт від 31.01.2019р. на суму 334 427,86 грн.;

5. Акт від 28.02.2019р. на суму 180 158,84 грн.;

6. Акт від 31.03.2019р. на суму 100 469,03 грн.;

7. Акт від 30.04.2019р. на суму 36 777,04 грн.;

Відповідно до п. 6.1. договору, (з 01.12.2018р. - пункту 5.1. договору в редакції додаткової угоди від 29.11.2018р. №4), оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначав, що за вказаними актами відповідач розрахувався повністю, однак допускав прострочення по оплаті в певних періодах.

У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 25 972,33 грн. пені, 5 165,35 грн. 3% річних, 2 862,22 грн. інфляційних втрат та 3 327,58 грн. збитків за порушення строків виконання грошового зобов`язання.

Позиція відповідача.

У відзиві на позов відповідач наявність факту прострочення по сплаті за поставлений газ не заперечував, однак зазначав, що комунальне підприємство не мало змоги вчасно оплачувати основний борг за договором через несвоєчасність оплати кінцевими споживачами відповідача послуг.

Крім того, відповідач просив суд врахувати наявну ситуацію в державі, спричинену поширенням коронавірусної інфекції (COVID 19), а саме зростаюче безробіття населення, що спричиняє заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка водночас вливає на розрахунки населення перед комунальним підприємством.

Враховуючи вищевикладені обставини, відповідач просив суд при ухваленні рішення у даній справі зменшити розмір підлягаючої до стягнення пені на 100%.

У відповіді на відзив позивач заперечував проти клопотання відповідача про зменшення нарахованої пені. При цьому останній покликався на те, що відносно вартості поставленого у спірному періоді газу, а саме на 833 606,71 грн., нараховані штрафні санкції є незначного розміру (3,12% від суми зобов`язання), а тому немає підстав для зменшення пені. Більше того, позивач просив суд врахувати те, що позивач є збитковим підприємством, а тому стягнення штрафних санкцій з підприємств за неналежне виконання перед ним грошових зобов`язань покликане компенсувати завдані йому збитки.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до фактичних обставин справи встановлених судом, спір виник через неналежне виконання з боку відповідача договірних грошових зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за договором поставки природного газу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення суд послуговується наступними законоположеннями та своїми висновками:

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Однією з підстав виникнення зобов`язань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в період з жовтня 2018р. по квітень 2019р. поставив відповідачу природний газ на загальну суму 833 606,71 грн., що свідчать підписані між сторонами акти надання послуг, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, за отриманий природний газ відповідач, станом на час звернення з даним позовом до суду, розрахувався повністю, однак з простроченням окремих платежів по актах у певних періодах.

Крім того, сторонами визнається, що оплата відповідачем вартості поставленого газу відбувалася з простроченнями, у зв`язку з чим позивач в періоди існування заборгованості нараховував відповідачу штрафні санкції у вигляді пені, 3% річних, інфляційні втрат та штрафу.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.2 договору (з 01.12.2018 - пунктом 7.2 договору в редакції додаткової угоди від 22.11.2018 № 4) визначено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно п. 6.1 договору, відповідач зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати за поставлений газ, позивачем було нараховано відповідачу 25 972,33 грн. пені, 5 165,35 грн. 3% річних, 2 862,22 грн. інфляційних втрат та 3 327,58 грн. збитків

За результатами перевірки здійсненого позивачем розрахунку, суд встановив, що суми пені, 3% річних та інфляційних втрат нараховано вірно, а тому такі підлягають до задоволення.

Водночас, при прийнятті судом рішення про стягнення з відповідача остаточного розміру нарахованих штрафних санкцій, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 7 Оглядового листа ВГСУ № 01-06/767/2013 від 29.04.2013 року за наявності підстав, передбачених ч.3ст. 551 ЦК України, ч.1ст. 233 ГК України, розмір пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, може бути зменшений за рішенням господарського суду.

Згідно із п. 3.17.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року №18, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Аналогічна позиція висловлена 13 січня 2020 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 902/855/18

Як вже встановлено судом, відповідачем було повністю погашено основну суму боргу власними коштами. Тобто, відповідач самостійно здійснив добровільне усунення порушення грошового зобов`язання.

Як зазначалося відповідачем у відзиві на позовну заяву, як теплопостачальна організація, комунальне підприємство не має впливу на процес розподілу отриманих від споживачів грошових коштів як оплати за спожиту теплову енергію, які зараховуються на рахунок із спеціальним режимом використання з подальшим їх перерахуванням позивачу відповідно до нормативів, затверджених НКРЕКП.

В обгрунтування необхідності зменшення нарахованих позивачем штрафних санкцій, відповідач зазначав наступне:

У встановлених нормативах розподілу грошей затверджених НКРЕКП залишок коштів, які отримує комунальне підприємство після перерозподілу, повинен бути направлений на виплату заробітної плати робітникам та на підтримання технологічного процесу виробництва теплової енергії, і в жодному з пунктів розподілу грошей не передбачається виплата пені, штрафних санкцій та інших нарахувань на суму заборгованості за отриманий природний газ. Відтак, залишок коштів є настільки мізерний, що примусове стягнення за рахунок цих грошей буде відбуватися тривалий час та може спричинити нестабільну господарську діяльність підприємства.

Тому заборгованість контрагентів перед відповідачем та відсутність бюджетних асигнувань поставили відповідача у складне фінансове становище, яке не дає можливості вчасно здійснювати свої грошові зобов`язання за договором перед позивачем.

Позивач проти зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій заперечував та наголошував на тому, що несвоєчасність з оплати відповідачем за поставлений газ прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів. А збитковість відповідача не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки.

Розглянувши доводи сторін стосовно можливості зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій, суд дійшов висновку заяву відповідача задовольнити частково, при цьому суд виходить з наступних мотивів:

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №902/417/18 зробила наступний правовий висновок: «для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (п.8.24 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Так, у розглядуваній справі судом встановлено, що відповідач повністю сплатив основну заборгованість перед позивачем. Крім того, діяльність відповідача є соціально-значимою, оскільки як теплопостачальна організація, відповідач забезпечує діяльність таких важливих соціальних об`єктів як: учбові заклади, дитячі садки, лікарні, тощо.

З огляду на наведене, враховуючи й фінансовий стан відповідача, а також величину збитків, які були понесені позивачем у зв`язку з простроченням виконання відповідачем своїх зобов`язань по договору, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення підлягаючої до стягнення пені (неустойки) на 50%.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги підставність позовних вимог, однак, застосовуючи можливість зменшення розміру нарахованих до стягнення штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача 12 986,16 грн. пені, 5 165,35 грн. 3% річних, 2 862,22 грн. інфляційних втрат, 3 327,58 грн. збитків.

Судовий збір в розмірі 2 270,00грн., відповідно до ч.4 ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - задовольнити частково.

2. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Тепловодсервіс» про зменшення підлягаючої до стягнення пені - задовольнити частково.

3. Зменшити на 50% підлягаючу до стягнення пеню.

4. Стягнути з Комунального підприємства «Сколетеплоенерго» Сколівської міської ради (82600, Львівська область, м. Сколе, вул. Стрийська, 29а, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 986,16 грн. пені, 5 165,35 грн. 3% річних, 2 862,22 грн. інфляційних втрат, 3 327,58 грн. збитків та 2 270,00 грн. судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.327 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені в ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 22.06.2021р.

Суддя М.В. Юркевич