РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.06.2021Справа № 910/202/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., дослідивши матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Ресурс ЛТД»

до відповідача товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про стягнення 31029,64 грн,

Представники: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс-Ресурс ЛТД» до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення 31029,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем.

Суд своєю ухвалою від 11.01.2021 відкрив провадження у справі № 910/202/21, постановив розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач відхилив позовні вимоги у повному обсязі та зазначив, що позивач погодився з розміром страхового відшкодування (18004,45 грн). Відповідно до аварійного сертифікату № 58-D73/7 від 11.08.2020, виконаного аварійним комісаром фізичною особою ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, становить 21605,24 грн з урахуванням ПДВ та 18004,45 грн без ПДВ. Оскільки позивач не надав доказів понесення витрат з оплати ПДВ, 20.10.2020 відповідач виплатив 18004,45 грн страхового відшкодування.

Також відповідач заперечив проти визначеного позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу (50000,00 грн).

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

27 квітня 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс-Ресурс ЛТД» придбало автомобіль «Honda CR-V», 2018 року випуску.

З метою здійснення ремонтних робіт 30.06.2020 позивач уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «ВіДі Інсайт» (виконавцем робіт) договір № ИНб182А-001 про технічне обслуговування і ремонт автомобілів.

23 липня 2020 року в місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів марки «Skoda Superb», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та транспортного засобу марки «Honda CR-V», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс-Ресурс ЛТД».

Згідно з постановою Деснянського районного суду м. Києва від 07.09.2020 особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, є водій ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Skoda Superb», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за полісом 200248911 (далі Договір-2). Ліміт відповідальності за шкоду майну - 130000,00 грн., франшиза - 0 грн.

24.07.2020 позивач повідомив відповідача про дорожньо-транспортну пригоду.

В силу вимог статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВіДі Інсайт» виставило позивачу рахунок № ИНбС-0016826 від 03.08.2020 на суму 49034,09 грн, в т.ч 8172,34 грн ПДВ.

Відповідно до аварійного сертифікату № 58-D73/7 від 11.08.2020, виконаного залученим відповідачем аварійним комісаром фізичною особою ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу становить 21605,24 грн з урахуванням ПДВ та 18004,45 грн без ПДВ.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані окремими законодавчим актом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Крім Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ці відносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них (ч. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Водночас, цією ж статтею визначено, що якщо норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Отже, в цьому випадку питання конкуренції рівнозначних за юридичною силою законодавчих актів врегульовано за законодавчому рівні, визначивши Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спеціальним. Виходячи з принципу верховенства спеціальних норм над загальними нормами, при конкуренції норм до правовідносин у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підлягають застосуванню правові механізми, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно з позицією Верховного Суду (постанови № 910/20199/17 від 01.06.2018, № 910/5092 від 14.05.2018 та № 922/1436/17 від 10.07.2018) виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Однак спеціальні норми названого Закону обмежують розмір шкоди (збитків), що підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала шкоди, зокрема:

- межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22);

- вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29);

- страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП (пункт 32.4 статті 32);

- не відшкодовується шкода, пов`язана із втратою товарної вартості транспортного засобу (пункт 32.7 статті 32);

- страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами пункту 12.1 статті 12 цього Закону.

Відповідач виплатив позивачеві 18004,45 грн страхового відшкодування.

Вирішуючи обґрунтованість вимог про стягнення решти суми 31029,64 грн суд виходить з такого.

За приписами ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначає Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

У розумінні цього Закону оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Отже, у розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір оціненої шкоди, який підлягає відшкодуванню, з дотриманням процедури, визначеної Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Таким документом є звіт про оцінку майна, який у цьому випадку, є допустимим доказом (ст. 77 ГПК України).

Доведення цієї обставини, відповідно до ст. 74 ГПК України, покладається на позивача як на особу, яка посилається на розмір заподіяної шкоди. Позивач не надав суду звіту про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності, про те, що розмір заподіяної шкоди складає 49034,09 грн, що свідчить про недоведеність ним настання у відповідача обов`язку зі сплати різниці між визнаною останнім шкодою, та задекларованою позивачем.

Крім того, відповідно до ст. 36.2 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Позивач не надав суду доказів підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов`язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивач не довів порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином не доведені, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд покладає судові витрати на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс-Ресурс ЛТД» до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант».

Покласти судові витрати на товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс-Ресурс ЛТД».

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана через Господарський суд міста Києва.

Суддя С. А. Ковтун