ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

15 червня 2021 року м. ХарківСправа № 922/145/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання П`ятак А.С.

за участю представників учасників процесу:

заявника (другого відповідача) Савенко Є.О., адвокат, ордер серія КР № 103354 від 15.03.2021 р., після перерви не з`явилась

позивача Скрипка А.А., адвокат, ордер серія АХ № 1050755 від 11.05.2021 р.

першого відповідача не з`явився

першої третьої особи не з`явився

другої третьої особи не з`явився

розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" (вх. № 3147 від 10 червня 2021 року) про скасування заходів забезпечення позову з врахуванням доповнень (вх. № 3974 від 11 червня 2021 року) у справі

за позовом ОСОБА_1 , місто Харків,

до відповідачів:

першого відповідача ОСОБА_2 , місто Харків,

другого відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія", місто Київ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Ідалія", місто Харків,

ОСОБА_3 , м. Харків,

про визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі та акту

приймання-передачі частки у статутному капіталів,-

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/145/21.

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2021 року, ухвалою господарського суду Харківської області, заяву ОСОБА_1 (вх. № 1591 від 22 січня 2021 року) про забезпечення позову задоволено частково.

10 червня 2021 року до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" подано клопотання (вх. № 3147) у відповідності до якого просить скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Харківської області від 25 січня 2021 року. В якості підстав заявленого клопотання заявник спирається на виникнення нових обставин, виникнення яких унеможливлює застосування заходів забезпечення позову, зокрема те, що у справі № 922/3284/18, обставини у якій були закладені в основі застосування заходів забезпечення позову, касаційний господарський суд постави крапку у спірних правовідносинах, шляхом прийняття постанови, якою ОСОБА_1 остаточно відмовлено в позові.

Ухвалою господарського суду від 10 червня 2021 року прийнято до розгляду клопотання другого відповідача, в порядку ст. 145 ГПК України, із призначенням судового засідання на 14 червня 2021 року.

Надалі, заявник (другий відповідач) скерував доповнення до клопотання про скасування заходів забезпечення позову (вх. № 3974 від 11 червня 2021 р.) в якому вказав на те, що окрім нових обставин які спричиняють необхідність скасування заходів забезпечення позову, має місце зміна обставин, якими керувався суд при вжитті таких заходів. Зокрема вказано на те, що відпала обставина, оскільки втратила значення преюдиційна обставина виходу ОСОБА_2 зі складу учасників (засновників) ТОВ фірма "Ідалія", наявність ризику настання негативних наслідків.

В засіданні суду 14 червня 2021 року представник заявника (другого відповідача) просив суд скасувати вжиті заходи забезпечення позову, подане клопотання, з врахуванням доповнень, підтримував повністю. Представник позивача надав усні пояснення, в яких повністю заперечує проти скасування заходів забезпечення позову, спираючись на те, що ОСОБА_2 на даний час, за відомостями з ЄДРПОУ, значиться учасником (засновником) ТОВ фірма "Ідалія", що зумовлює висновок про те, що другий відповідач не набув корпоративних прав ТОВ фірма Ідалія" та вказує на відсутність підстав, з якими пов`язується застосування норм ст. 145 ГПК України.

З метою з`ясування всіх необхідних обставин, викладених учасниками справи, з врахуванням поданих другим відповідачем доповнень та усних пояснень представника позивача, судом постановлено протокольну ухвалу суду від 14 червня 2021 року про оголошення перерви до 15 червня 2021 року по розгляду клопотання.

Після перерви 15 червня 2021 року засідання суду було продовжено. Представник заявника (другого відповідача) після перерви в засідання суду не з`явився, представник позивача проти скасування заходів забезпечення позову заперечує повністю.

15 червня 2021 року, у відповідності до норм статті 233 Господарського процесуального кодексу України, судом було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. За приписами статті 140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження (частина 1); залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково (частина 5); ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено; оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи (частина 8).

Згідно частини 1 статті 145 Господарського процесуального кодексу України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Суд зауважує, що при розгляді клопотання про скасування заходів забезпечення позову суд не встановлює правомірність підстав винесення ухвали про забезпечення позову від 25 січня 2021 року. Розгляд питання скасування вже вжитих заходів забезпечення позову не є переглядом або переоцінкою обставин та доказів, що досліджувалися судом при розгляді поданої до подання позову заяви про забезпечення позову. Протилежні дії суду першої інстанції призводили б до порушення принципу правової певності, оскільки оцінка правомірності вжиття заходів забезпечення позову здійснюється судами вищих інстанцій при апеляційному/касаційному оскарженні відповідної ухвали.

Натомість в процесі розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову суд досліджує обґрунтованість поданої заяви, виходячи з доведення нових обставин або зміни підстав, які були покладені в основу прийнятого раніше рішення про забезпечення позову, оскільки вжиті судом заходи забезпечення позову підлягають скасуванню, коли змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала. Заходи забезпечення позову також скасовуються в разі, якщо забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що розгляд заяви про скасування вжитих заходів забезпечення позову не є переглядом або переоцінкою судом доказів та доводів, що досліджувалися при розгляді заяви про забезпечення позову, що може здійснюватися лише в порядку апеляційного або касаційного оскарження ухвали про забезпечення позову. Обґрунтованість клопотання про скасування заходів забезпечення позову, що заявлене в процесі розгляду справи, досліджується судом лише з огляду на наявність нових обставин або з огляду на зміну підстав, які були покладені в основу прийнятого раніше рішення про забезпечення позову. Тобто до набрання рішенням суду законної сили, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані тим самим судом, який їх вжив, лише в тому випадку, якщо після їх вжиття виникли нові обставини або після їх вжиття змінилися підстави, які були покладені в основу забезпечення позову.

В якості підстав скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, вжитих судом, визначено норми частини 1 статті 145 кодексу, відповідно до якої заходи забезпечення позову скасовуються за вмотивованим клопотанням учасника справи, на обґрунтування чого перелічує обставини які змінились, а також наводить перелік обставин, які є новими по відношенню до обставин, які були покладені в основу винесення ухвали від 25 січня 2021 року про застосування заходів забезпечення позову.

Відповідно, саме з вказаних підстав суд розглядає наявність/відсутність підстав для скасування заходів забезпечення позову, що узгоджується із встановленим у нормах процесуального закону принципу диспозитивності, який нерозривно пов`язаний із захистом суб`єктивних прав, що зумовлює право на розпорядження процесуальними правами, а також засобами їх захисту, які активно впливають на виникнення, рух та закінчення господарського процесу.

Постановляючи 25 січня 2021 року ухвалу про забезпечення позову суд керувався тією обставиною, що позивач просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони загальним зборам Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Ідалія" приймати рішення про обрання голови зборів, про оцінку діяльності виконавчого органу, розгляд питання щодо визначення компетенції виконавчого органу, розгляд питання щодо припинення повноважень виконавчого органу товариства та/або відсторонення виконавчого органу товариства від виконання своїх повноважень, про призначення виконавчого органу товариства, розгляд питань щодо судових спорів, учасником яких є товариство, розгляд питання стосовно захисту прав товариства та уповноваження осіб для вчинення дій з метою захисту прав товариства, про схвалення правочинів, що укладені товариством, і вжиття означених заходів сприятиме захисту та поновленню порушених прав позивача та виконанню рішення у даній справі, у разі задоволення позовних вимог. Тоді як невжиття заявлених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, що в свою чергу призведе до нівелювання функції судового рішення, як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів позивач.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до приписів статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту у національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

З наведеного у сукупності полягає, що вжиття судом заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою від 25 січня 2021 року, було спрямоване на забезпечення позивачу ефективного судового захисту та реального відновлення прав та законних інтересів, у випадку задоволення позову.

При цьому, на момент постановлення даної ухвали від 25 січня 2021 року, у справі № 922/3284/18 був встановлений факт виходу 04 червня 2017 року ОСОБА_2 зі складу учасників (засновників) ТОВ фірма "Ідалія" та зобов`язано державного реєстратора провести державну реєстрацію змін до ЄДРПОУ шляхом внесення запису щодо виходу 04 червня 2017 року ОСОБА_4 за складу учасників (засновників) товариства.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факти, передбачені наведеною нормою, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, позаяк їх вже встановлено у рішенні, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву законність судового акту, який вступив в законну силу.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо (роз`яснення, які містяться у пункт 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Отже, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають обов`язковість виконання усіма суб`єктами судового рішення.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Так, в межах розгляду даної справи судом було встановлено, що обставини у справі № 922/3284/18 були закладені в обґрунтування заяви позивача про забезпечення позову, як преюдиційні (через набрання постановою Східного апеляційного господарського суду від 14 грудня 2021 року чинності, одразу, після її постановлення), оскільки в зазначеній справі була визначена конкретна дата виходу ОСОБА_2 зі складу учасників ТОВ фірма "Ідалія" (04 червня 2017 року), та відповідно саме ця обставина лягла в основу, в тому числі заяви про забезпечення позову, оскільки позивача вважав, що на протязі розгляду даного господарського спору (тобто до прийняття рішення) акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Ідалія" може бути використаний для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Постановою Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 922/3284/18 скасовані рішення попередніх інстанцій в частині задоволення вимоги про зобов`язання державного реєстратора провести державну реєстрацію змін до Єдиного державного реєстру щодо виходу 10.06.2017 ОСОБА_2 зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Ідалія". В задоволенні позову відмовлено. Отже, у справі № 922/3284/18 остаточно вирішений спір в частині виходу ОСОБА_2 та констатовано, що єдиним належним та ефективним способом захисту корпоративних прав ОСОБА_1 є визначення розміру часток в статутному капіталі товариства, а інші способи захисту належним чином не захистять корпоративні права учасників товариства (в даному випадку ОСОБА_1 , як ініціатора спору у справі № 922/3284/18).

В розрізі встановленого вбачається, що обставини, які були покладені в обґрунтування заяви про забезпечення позову, в порядку ст. 75 ГПК України, та прийнятої за її результатами ухвали суду від 25 січня 2021 року є такими, що припинились, оскільки прийняття Верховним Судом рішення (в широкому його тлумаченні), за яким ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні його позовної вимоги, зумовили те, що преюдиційний факт виходу ОСОБА_2 зі складу учасників по даті - 04 червня 2017 року є такими, що припинив своє існування.

Отже, зважаючи на викладені обставини та беручи до уваги, що преюдиційні факти втратили своє існування внаслідок прийняття касаційним судом постанови від 15 квітня 2021 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Господарського суду Харківської області від 25 січня 2021 року у справі № 922/145/21.

При цьому, за сталою практикою Верховного Суду, право власності на частку в статутному капіталі ТОВ виникає з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Закон не пов`язує момент виникнення права участі у ТОВ з моментом державної реєстрації відповідних змін у складі учасників ТОВ, оскільки це буде суперечити частині 1 статті 317 ЦК України. Тобто, особа набуває права на частку внаслідок укладення правочину з учасником товариства, а не внаслідок його прийняття до складу учасників ТОВ загальними зборами чи державної реєстрації відповідних змін. Відповідно, вказане спростовує позицію позивача щодо суб`єктного кола учасників (засновників) ТОВ фірма "Ідалія" до відомостей з Реєстру, який за безкоштовним запитом сформовано в засіданні суду 14 червня 2021 року, як підстава для відсутності скасування заходів забезпечення позову.

Водночас, суд вказує на те, що заявником (другим відповідачем) не доведено, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 25 січня 2021 року, призводять до негативних наслідків, таких як втручання у господарську діяльність підприємства, припинення його господарської діяльності чи погіршення стану майна підприємства (ТОВ фірма "Ідалія"). Тобто, заявником на обґрунтування даної обставини не було надано належних (взагалі будь-яких) доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування механізму скасування заходів забезпечення позову, наявності причино-наслідкового зв`язку між заходами забезпечення позову та негативними наслідками, які нібито настали для Товариства.

Виходячи з викладеного вище, а саме вмотивованість підстав застосування норм ст. 145 ГПК України в частині преюдиційних обставин, вжиті судом заходи забезпечення підлягають скасуванню.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала (частина 4 статті 145 Господарського процесуального кодексу України), яка, відповідно до частини 5 статті 145 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржена. Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову зупиняє виконання цієї ухвали (п. 9 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 42, 140, 145, 232-236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області,-

УХВАЛИВ:

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Ідалія" (вх. № 3147 від 10 червня 2021 року) з врахуванням доповнень (вх. № 3974 від 11 червня 2021 року) про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Харківської області від 25 січня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення суддею та може бути оскаржена безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складання повного тексту ухвали відповідно до статей 255-257 ГПК України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 145 Господарського процесуального кодексу України ухвала про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, може бути оскаржена.

Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову зупиняє виконання цієї ухвали (п. 9 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України).

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Повний тексту ухвали складено 15 червня 2021 року.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/145/21