ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.06.2021 Справа № 905/541/21

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Морозова Віталія Петровича, м.Краматорськ Донецької області,

до відповідача: Донецького національного медичного університету, м.Лиман Донецької області,

про стягнення 27 688,04грн,

без виклику учасників справи,

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Морозов Віталій Петрович, м.Краматорськ Донецької області, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Донецького національного медичного університету, м.Лиман Донецької області, про стягнення 27 688,04грн, з яких: 27 225,00грн заборгованості, 299,97грн інфляційних втрат, 163,07грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань по сплаті заборгованості, яка виникла за договором №09/2019 від 05.11.2019 на надання інформаційно-консультаційних послуг.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/541/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу суду про відкриття провадження у справі було отримано фізичною особою-підприємцем Морозовим В.П. - 08.04.2021, Донецьким національним медичним університетом 13.04.2021, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

26.04.2021 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив №605 від 21.04.2021 на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позовних вимог, посилаючись на наступне: вважає, що Донецький національний медичний університет повністю виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме своєчасно та в повному обсязі сплатив надані за договором послуги позивачу; стверджує, що зі спірного акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №М-00000003 від 08.01.2020 не вбачається який саме обсяг робіт виконано позивачем і за який період; відсутність доказів того, що саме було направлено 04.11.2020 позивачем на адресу відповідача; не отримання відповідачем спірного акту виконаних робіт в період дії договору між сторонами; порушення бюджетного законодавства у зв`язку зі складанням та нібито направленням спірного акту виконаних робіт після закінчення терміну дії спірного договору; відсутність доказів надання відповідачу заявлених до стягнення послуг за договором №09/2019 від 05.11.2019.

Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

05.11.2019 між Донецьким національним медичним університетом (замовник) та фізичною особою-підприємцем Морозовим Віталієм Петровичем (виконавець) був укладений договір №09/2019 на надання інформаційно-консультаційних послуг (далі договір) відповідно до п.1.1. якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати інформаційно-консультаційні послуги по супроводженню програмних продуктів 1с в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

За у мовами п.1.2. договору виконавець бере на себе зобов`язання по наданню наступних послуг: супроводження та розробка програмних продуктів 1с:Підприємство.

Відповідно до п.2.1. договору виконавець зобов`язався:

- провести аналіз комп`ютерної мережі та обладнання замовника (п.п.2.1.1.);

- провести аналіз безпеки доступу до комп`ютерної мережі замовника (п.п.2.1.2.);

- надавати консультації та пропозиції замовнику щодо необхідності модернізації комп`ютерної мережі та обладнання (п.п.2.1.3.);

- надавати консультації та пропозиції замовнику щодо необхідності вжиття заходів для захисту інформації в комп`ютерних мережах замовника (п.п.2.1.4.);

- надавати послуги в повному обсязі та у встановлені договором строки (п.п.2.1.6.).

Замовник зобов`язався оплатити послуги виконавця в строки передбачені даним договором (п.2.3.2. договору).

Відповідно до п.3.1. договору результати робіт виконавець має право передавати замовникові як в усній так і в письмовій формі.

У п.3.2. договору сторони дійшли згоди, що здача-приймання наданих послуг здійснюється сторонами за актом виконаних робіт.

Вартість послуг становить 550 гривень за годину робочого часу виконавця. Об`єм виконаних робіт складає 110 годин (п.4.1. договору). Ціна договору становить 60500грн (п.4.2. договору).

За умовами п.4.3. договору розрахунки за виконані роботи здійснюються замовником протягом 7 банківських днів з дати підписання актів виконаних робіт.

Відповідно до п.8.2. договору він набирає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань до 31.12.2019.

За змістом позову позивач стверджує, що на виконання взятих на себе за договором №09/2019 від 05.11.2019 зобов`язань надав відповідачу інформаційно-консультаційні послуги на загальну суму 60'500, 00грн.

Так, на підтвердження виконання робіт за договором позивач надав суду акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №М-00000044 від 06.11.2019 на суму 14 025,00грн, №М-00000053 від 25.11.2019 на суму 19 250,00грн, №М-00000003 від 08.01.2020 на суму 27 225,00грн.

Разом з цим, наданий позивачем акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №М-00000003 від 08.01.2020 не підписаний з боку відповідача і не містить будь-яких зауважень.

Позивач у позові стверджує, що акт №М-00000003 від 08.01.2020 був двічі направлений на адресу відповідача, однак не зважаючи на відсутність будь-яких заперечень не був підписаний замовником.

В якості доказів направлення та отримання відповідачем акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №М-00000003 від 08.01.2020 позивач надав суду рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №820 від 05.11.2020.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до платіжних доручень №1891 від 08.11.2019 на суму 14 025,00грн та №2392 від 24.12.2019 на суму 19 250,00грн відповідач здійснив повну оплату отриманих послуг за двосторонніми актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №М-00000044 від 06.11.2019, №М-00000053 від 25.11.2019, спір між сторонами в цій частині відсутній.

Таким чином, спірні правовідносини між сторонами склалися у зв`язку з несплатою відповідачем послуг у розмірі 27 225,00грн за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №М-00000003 від 08.01.2020.

Матеріали справи містить лист №1 від 26.10.2020 позивача адресований відповідачу, у якому просить здійснити оплату залишку заборгованості у розмірі 27 225,00грн протягом 7 робочих днів.

За змістом листа №2 від 04.11.2020 позивач просив відповідача підписати спірний акт виконаних робіт та надіслати екземпляр або аргументовану відповідь у разі не підписання акту.

Оскільки сума у розмірі 27 225,00грн не була сплачена відповідачем, викладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом про стягнення 27 225,00грн заборгованості, 299,97грн інфляційних, 163,07грн 3% річних (всього 27 688,04грн).

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача до відповідача такими, що не підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Згідно з ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, зокрема, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір №09/2019 від 05.11.2019 за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

При цьому суд вказує, що форма договору про надання послуг визначається за загальними правилами щодо форми правочинів і договорів (статті 205-210, 639 ЦК України).

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Дослідивши спірний акт №М-00000003 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 27'225,00грн, на який позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд встановив, що він складений та підписаний з боку виконавця (позивача) 08.01.2020 в односторонньому порядку.

Статтею 631 ЦК України та частиною сьомою статті 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Так, відповідно до п.8.2. договору №09/2019 від 05.11.2019 його сторони дійшли згоди що він діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань до 31.12.2019.

Оскільки фізична особа-підприємець Морозов В.П. за договором взяв на себе зобов`язання з надання інформаційно-консультаційних послуг, то відповідно до п.8.2. договору строк виконання його зобов`язань саме за спірним договором встановлений до 31.12.2019.

При настанні конкретних юридичних фактів, в тому числі за наявності волі сторін, зобов`язання припиняє своє існування та означає, що учасники такого зобов`язання втратили свої права та обов`язки за зобов`язанням, тобто кредитор вже не має права вимагати, а боржник не має обов`язку його виконувати.

Відповідно до п. 8.1. договору всі умови даного договору мають однакову зобов`язальну силу для сторін і можуть бути змінені тільки за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.

Ніяких належних та допустимих доказів подовження строку дії договору №09/2019 від 05.11.2019 на січень 2020 року сторони суду не надали, документи, складені у двосторонньому порядку відповідно до вимог п. 8.1. договору в матеріалах справи відсутні.

Відповідач у відзиві стверджує про закінчення строку дії договору у обумовлений сторонами у п. 8.1. договору строк, не отримання та не підписання з його сторони спірного акту в період дії договору.

Враховуючи викладене суд констатує, що укладений між сторонами договір №09/2019 від 05.11.2019 на надання інформаційно-консультаційних послуг на момент складання спірного акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №М-00000003 від 08.01.2020 не діяв, а відтак якщо 08.01.2021 спірні послуги були надані, то вони були надані поза межами дії договору №09/2019 від 05.11.2019, а тому умови вказаного договору, у тому числі, щодо строку оплати наданих послуг, не розповсюджують свою дію на спірні правовідносини.

Сама лише наявність укладеного між сторонами договору №09/2019 від 05.11.2019 не є достатньою підставою для стягнення виниклої заборгованості за цим договором.

Враховуючи вищенаведене, позивачем не доведена підстава виникнення даного спору за договором на надання інформаційно-консультаційних послуг №09/2019 від 05.11.2019.

Крім того, надаючи юридичну оцінку обставинам справи, на які посилається позивач щодо надання спірних послуг відповідачу, суд виходить з наступного.

Суд зазначає, що предметом даного спору є стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 27'225,00грн.

За змістом ст. 22 ГПК України, підставою позовних вимог є фактична обставина на яких ґрунтується вимога позивача.

У якості такої обставини позивачем вказано про надання послуг відповідачу за актом №М-00000003 здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму 27225,00грн, а той факт, що за твердженнями позивача правовідносини між сторонами регулювалися ще і укладеним в письмовій формі договором стосується правового обґрунтування позовних вимог.

Висновки суду, що заявлені послуги не були надані за договором №09/2019 від 05.11.2019 не спростовує права позивача на отримання спірної суми заборгованості на підставі акту здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Розглядаючи вимоги щодо стягнення заборгованості, які виникли на підставі акту №М-00000003 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 08.01.2020, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно з нормами ст. ст. 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно ст. 181 ГК України встановлено загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладання господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

Доказів того, що між позивачем та відповідачем у спрощений спосіб була укладена угода (домовленість) про надання послуг, яка спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а саме: позивач проводить роботи з розробки програмного забезпечення, а відповідач приймає їх та оплачує, матеріали справи не містять, спірний акт складений позивачем в односторонньому порядку, тому немає угоди (домовленості) яка породжує для сторін права та обов`язки та підлягає належному виконанню сторонами. В тому числі відсутні докази досягнення згоди з істотної умови договору як ціна послуг.

Доказів направлення адресованих в.о. ректору ДНМУ листів № 1 від 26.10.2020 та № 2 від 04.11.2020 матеріали справи не містять.

Таким чином, відсутні належні та допустимі докази узгодження сторонами після закінчення строку дії договору №09/2019 від 05.11.2019 зазначених у спірному акті послуг, а також докази на обґрунтування їх ціни, яку позивач намагається стягнути з відповідача в судовому порядку.

Розглядаючи твердження позивача про направлення спірного акту відповідачу як конклюдентні дії сторони суд відзначає наступне.

Позивачем у підтвердження направлення відповідачу акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №М-00000003 від 08.01.2020 надано суду лише рекомендоване повідомлення про вручення адресату 05.11.2020 поштового відправлення №820.

За змістом відзиву відповідач заперечує факт отримання вказаного акту.

Положеннями пункту 8 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 (зі змінами та доповненнями) встановлено, що до внутрішніх поштових відправлень належать, зокрема, листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

За змістом пункту 59, 61 Правил поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Отже, опис вкладення у цінний лист з підписом працівника поштового зв`язку та поштовим штемпелем свідчить про відповідність документів, які направлені адресату, та є беззаперечним доказом направлення адресату зазначених у описі документів.

Згідно із ст.2 ст.73 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Враховуючи, що матеріали справи не містять опис вкладення на підтвердження змісту поштової кореспонденції отриманої відповідачем згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №820, а тому суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять беззаперечних та належних доказів направлення відповідачу саме акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №М-00000003 від 08.01.2020.

Враховуючи вищевикладені висновки, оскільки матеріали справи не містять, а позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обставини на які він посилався як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у заявленому розмірі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 299,97грн інфляційних, 163,07грн 3% річних суд зазначає, що зазначені позовні вимоги є похідними від основної вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 27 225,00грн, тому, оскільки в задоволенні основної вимоги судом відмовлено, похідні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат також задоволенню не підлягають.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати, відповідно до ст.ст.123, 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 247, 252 ГПК України, господарський суд,

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Морозова Віталія Петровича, м.Краматорськ Донецької області, до Донецького національного медичного університету, м.Лиман Донецької області, про стягнення 27 688,04грн відмовити.

Згідно із ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення, враховуючи перебуванням судді Макарової Ю.В. у відпустці з 07.06.2021 по 11.06.2021 включно, складено та підписано 16.06.2021.

Суддя Ю.В. Макарова