РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.05.2021Справа № 910/3319/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н. І., при секретарі судового засідання Гарашко Т.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (вул. Бориспіль-7, с. Гора, Київська область, Бориспільський район, 08300, )

до Фізичної особи-підприємця Большова Євгенія Юрійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (проспект Голосіївський, 50, м. Київ, 03039, )

про стягнення 136 978, 69 грн (з урахуванням заяви про зміну предмета позову)

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Большова Євгенія Юрійовича (далі - відповідач) про стягнення 123 499, 46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди №2298 від 21.10.2019, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Большовим Євгенієм Юрійовичем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях в частині здійснення повної та своєчасної орендної плати за період з березня 2020 року по січень 2021 року, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість, яка склала 112 376, 49 грн основного боргу, 6 074, 56 грн пені, 1 493, 37 грн 3% річних та 3 555, 04 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, залучено до участі у справі Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

01.04.2021 до відділу діловодства суду представником Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" подано заву про зміну предмета позову, відповідно до якої новими позовними вимогами є стягнення 123 073, 96 грн основного боргу з орендної плати, 7474, 81 грн пені, 1821, 46 грн 3% річних та 4 608, 46 грн інфляційних втрат за період з березня 2020 по лютий 2021 року.

02.04.2021 представником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях подано пояснення, у яких третя особа, зокрема, зазначає про невиконання відповідачем умов договору оренди №2298 від 21.10.2019, у зв`язку з чим наявна заборгованість перед державою у розмірі 129 918, 65 грн.

16.04.2021 до відділу діловодства суду представником Фізичної особи-підприємця Большова Євгенія Юрійовича подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивач не є стороною договору оренди №2298 від 21.10.2019, орендне майно не передане відповідачу належним чином, відповідач не міг користуватися майном та здійснювати на ньому господарську діяльність, балансоутримувач не попереджав відповідача, що орендоване майно розташоване в межах території зі спеціальним режимом доступу, та не надавав відповідачу документи для отримання дозволу на доступ до об`єкта оренди, що є зловживанням цивільними правами.

16.04.2021 до відділу діловодства суду представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке обґрунтовано тим, що позивач не є стороною договору оренди.

16.04.2021 до відділу діловодства суду представником відповідача подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначення судового засідання, яке мотивоване тим, що рішення у даній справі може містити встановлені обставини та бути основою для стягнення з інших підприємців сум на користь позивача та територіального підрозділу Фонду державного майна України як орендодавця.

21.04.2021 до відділу діловодства суду представником Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" подано відповідь на відзив, у якій позивач заперечує проти наведених відповідачем обставин, викладених у відзиві, оскільки саме позивач є балансоутримувачем орендованого майна, відповідач був ознайомлений з інформацією про об`єкт оренди, об`єкт оренди переданий відповідачу відповідно до умов договору та норм права України, позивач та третя особа не є суб`єктами, відповідальними за дії/бездіяльність відповідача щодо розміщення підприємства у пункті пропуску через державний кордон України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 постановлено справу №910/3319/21 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 13.05.2021.

У судовому засіданні 13.05.2021 представник відповідача подане клопотання про залишення позовної заяви без розгляду підтримав, просив задовольнити, представники позивача та третьої особи проти задоволення клопотання заперечили.

У судовому засіданні 13.05.2021 суд на місці постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відмову у задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Большова Євгена Юрійовича про залишення позовної заяви без розгляду.

У судовому засіданні 13.05.2021 представники позивача та третьої особи позовні вимоги підтримали, надали усні пояснення, в свою чергу представник відповідача проти задоволення позову заперечив, просив відмовити.

За приписами частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 13.05.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

21.10.2019 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі - орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Большовим Євгенієм Юрійовичем (далі - орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №2298 (далі - договір), за умовами п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - частину приміщення № 62 площею 2,0 кв. м на 2-му поверсі пасажирського терміналу «Б»; частину приміщення № 62 площею 2,0 кв. м на 2-му поверсі пасажирського терміналу «Б» (далі - Майно), розміщені за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт, та перебувають балансі державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (скорочено - ДП МА «Бориспіль»), ідентифікаційний (далі балансоутримувач), вартість яких визначена згідно з висновком про вартість станом на « 30» квітня 2019, і становить за незалежною оцінкою 387 000,00 (триста вісімдесят сім тисяч грн 00 коп.) без ПДВ.

Майно передається в оренду з метою розміщення вендингових автоматів (пункт 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Пунктом 3.1. договору сторони погодили, що орендна плата визначена за результатами конкурсу на право оренди майна, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2019 року 19 800,00 грн (дев`ятнадцять тисяч вісімсот грн 00 коп.). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики (пункт 3.3. договору).

У разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування (пункт 3.4. договору).

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно - до пропорцій розподілу, установлених Методикою розрахунку і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж (пункт 3.6. договору).

У відповідності до п. 5.4. договору орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується «Призначення платежу» за зразком, наведеним у п. 11 договору).

Згідно з умовами пункту 10.1. договору цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 21.10.2019 до 20.09.2022 включно.

За актом приймання-передавання орендованого майна від 20.11.2019 орендодавцем передано, а орендарем прийнято в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно: частину приміщення №62 площею 2,0 кв. м на 2-му поверсі пасажирського терміналу «D», які розміщені за адресою Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт, та перебувають балансі державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за період з березня 2020 року по лютий 2021 року було виставлено відповідачу рахунки-фактури на загальну суму 295 377, 52 грн, з якої 123 073, 96 грн відповідно до умов п. 3.6. договору належить до виплати позивачу, а саме: №76/629 від 31.03.2020 на суму 24067, 31 грн, №76/837 від 30.04.2020 на суму 24 259, 85 грн, №76/1037 від 31.05.2020 на суму 24 332, 63 грн, №76/1251 від 30.06.2020 на суму 24 381, 29 грн, №76/1449 від 31.07.2020 на суму 24 335, 01 грн, №76/1635 від 15.09.2020 на суму 24 186, 53 грн, №76/1872 від 30.09.2020 на суму 24 307, 46 грн, №76/2066 від 31.10.2020 на суму 24 550, 54 грн, №76/2260 від 30.11.2020 на суму 24 869, 70 грн на суму 24 869, 70 грн, №76/2466 від 31.12.2020 на суму 25 093, 52 грн, №76/399 від 31.01.2021 на суму 25 419, 74 грн на суму 24 869, 70 грн та №76/592 від 28.02.2021 на суму 25 673, 94 грн.

Позивач зазначає, що оскільки, в порушення взятих на себе зобов`язань за умовами п. 3.6., 5.4. договору, відповідач не сплатив на користь позивача орендну плату за користування майном у період з березня 2020 року по лютий 2021 року, утворилась заборгованість у розмірі 123 073, 96 грн, що і стало причиною звернення до суду з позовом.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказує, що підлягає звільненню від орендної плати за договором, оскільки орендоване майно не передане йому належним чином, відповідача не було повідомлено, що орендоване майно розташоване на території пункту пропуску через державний кордон України з особливим режимом використання та здійснення господарської діяльності, а відтак відповідач з незалежних від нього причин не здійснював господарську діяльність на об`єкті оренди. Крім того, за твердженням відповідача, у нього не виникло жодних зобов`язань по договору перед позивачем, позаяк останній не є стороною договору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Відносини, пов`язані з орендою нерухомого майна, що належить до державної власності, регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про оренду державного та комунального майна» (чинного на час укладення договору).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди нерухомого майна, а відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом (частина 1, 3 статті 760 ЦК України).

Частинами 1, 3 статті 283 Господарського кодексу України унормовано, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди може бути, зокрема і нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частини 1 та 5 статті 762 ЦК України).

Приписами частини 1 статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно із частиною 1 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (чинного на час укладення договору оренду) орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.6 договору сторони погодили, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, встановлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та змісту пункту 3.6 договору строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з орендної плати за договором на момент розгляду справи настав.

В той же час, приписами частини 4 статті 14 Цивільного кодексу України визначено, що особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Частина 6 статті 762 Цивільного кодексу України встановлює, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Норма права, закріплена в ч. 6 ст. 762 ЦК України, визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Для застосування частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) визначальною умовою є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.11.2020 у справі №925/1289/19 та від 27.08.2019 у справі №914/2264/17.

При цьому незалежними від волі орендаря обставинами є, зокрема, незаконне захоплення майна іншою особою, неповідомлення орендодавцем орендаря про права третіх осіб на майно (наприклад, право застави, при реалізації якого може накладатися арешт на майно, що унеможливлює доступ орендаря до нього), аварійний чи незадовільний технічний стан майна, правомірне зайняття приміщення третьою особою на підставі договору оренди, раніше укладеного з орендодавцем.

При настанні таких обставин вже після укладення договору оренди доказами на підтвердження неможливості використання майна можуть бути, зокрема, сертифікат торгово-промислової палати щодо форс-мажорних обставин, документально оформлені результати розгляду заяв та скарг до правоохоронних органів, акт державного виконавця про арешт майна та його передачу третій особі на відповідальне зберігання, судове рішення у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні майном, висновок судової експертизи про аварійний стан об`єкта оренди, рішення компетентного державного органу про початок його реконструкції, реставрації чи капітального ремонту тощо.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.08.2020 у справі №910/10657/19 та від 05.06.2018 у справі №905/1601/17.

Втім, належних та допустимих доказів у відповідності до приписів статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження позбавлення відповідача можливості доступу до орендованого приміщення та користування ним у робочий час, а також заборони доступу відповідачу до орендованого приміщення, - відповідачем суду не надано.

Суд зазначає, що відповідач, приймаючи в оренду майно 20.11.2019 за актом приймання - передавання орендованого майна, був обізнаний з тим, що саме з цього часу розпочинається користування майном та виникає обов`язок сплачувати оренду, однак, почав вчиняти дії щодо отримання дозвільних документів для розміщення вендинових автоматів в орендованих приміщеннях лише у квітні 2020 року, про що свідчить обґрунтування, наведене ним у відзиві. Доказів того, що відповідач намагався, однак не мав можливості отримати відповідні документи у спірний період через незалежні від нього обставини, матеріли справи не містять.

При цьому, зволікання щодо здійснення дій, спрямованих на фактичне використання взятого в оренду майна, є відповідальністю виключно самого орендаря.

Таким чином, суд, оцінивши доводи сторін та надані докази, дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявності безумовних підстав відповідно до ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України для звільнення його від сплати орендної плати у період з березня 2020 року по січень 2021 року.

Безпідставними є і посилання відповідача щодо відсутності у нього обов`язку сплати на користь позивача орендної плати за користування майном, оскільки останній не є стороною договору.

Так, відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Умовами договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №2298 від 21.10.2019 сторони чітко погодили обов`язок орендаря своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату як до державного бюджету так і на користь балансоутримувача - Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, встановлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відтак, оскільки відповідач належним чином свої зобов`язання щодо здійснення орендної плати на користь балансоутримувача по договору не виконав, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" правомірно звернулося до суду за захистом свого порушеного права.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині здійснення своєчасної та повної оплати за користування нерухомим майном, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог у розмірі 123 073, 96 грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтями 626, 627 вказаного Кодексу передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Згідно із пунктом 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення сплати орендних платежів, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пункту 3.7 договору, позивачем нараховано пеню у розмірі 7 474, 81 грн.

Приписами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Зазначеною нормою права передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

При цьому, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України строку, за який нараховуються штрафні санкції. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.06.2019 у справі № 910/23911/16, від 22.08.2019 у справі № 914/508/17, від 12.03.2020 у справі № 907/65/18, від 07.06.2019 у справі № 910/23911/16, від 22.08.2019 у справі №914/508/17.

Таким чином, враховуючи, що окремого строку нарахування пені сторонами в договорі не визначено, а умова за кожен день прострочення не може розцінюватися як установлення іншого строку та з огляду на встановлену договором дату - не пізніше 15 числа місяця, правомірним є нарахування пені у порядку, передбаченому частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Здійснивши власний розрахунок пені, суд встановив, що обґрунтованою сумою пені, що підлягає стягненню є 5 648, 99 грн.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 5 648, 99 грн, в іншій частині цих позовних вимог належить відмовити.

Окрім того, оскільки відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 4 608, 46 грн 46 та 3% річних в розмірі 1821, 46 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, або свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог,

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 86, 231, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Большова Євгена Юрійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (вул. Бориспіль-7, с. Гора, Київська область, Бориспільський район, 08300, ) суму основного боргу у розмірі 123 073 (сто двадцять три тисячі сімдесят три) грн, 96 коп., пеню у розмірі 5 648 (п`ять тисяч шістсот сорок вісім) грн 99 коп., 3% річних у сумі 1821 (одна тисяча вісімсот двадцять одна) грн 46 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 608 (чотири тисячі шістсот вісім) грн 46 коп. та 2239 (дві тисячі двісті тридцять дев`ять) грн 74 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 17.06.2021.

Суддя Н.І. Ягічева