ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2021 р. Справа№ 927/549/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача-1: не з`явився

від позивача-2: не з`явився

від відповідача: Тихоновський Д.М., Підгорний К.Є.

від прокуратури: Греськів І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Чернігіврайагролісгосп"

на рішення господарського суду Чернігівської області від 21.12.2020 (повне рішення складено 30.12.2020)

у справі № 927/549/20 (суддя Федоренко Ю.В.)

за позовом Заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача-1: Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та позивача-2: Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області

до Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Чернігіврайагролісгосп"

про стягнення 226 130 грн 26 коп. шкоди

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В червні 2020 року Заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області до Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Чернігіврайагролісгосп" про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, в сумі 226 130, 26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області відповідно до наказу від 03.09.2019 № 727 здійснено заходи державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства на території Чернігівського району - проведено обстеження лісових насаджень наданих у постійне користування ДП "Чернігіврайагролісгосп" в кварталі 283, виділ 1, неподалік с. Буди, Чернігівського району, Чернігівської області на території Іванівської сільської ради Чернігівського району, Чернігівської області. В ході обстеження виявлено незаконну, без передбаченого законом дозволу, рубку дерев у кількості 21 шт., в тому числі: ясень звичайний сироростучий - 19 шт., липа дрібнолиста сирорустуча - 1 шт., граб сироростучий - 1 шт., у зв`язку з чим було складено акт про здійснення рейду державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства від " 04-05" вересня 2019 року № 65/06. Відповідно до такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665, Держекоінспекцією в області розраховано збитки, завдані державі внаслідок самовільної порубки дерев, розмір яких становить 226 130, 26 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 21.12.2021 у справі № 927/549/20 позов задоволено, стягнуто з Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Чернігіврайагролісгосп" 226130, 26 грн шкоди, завданої навколишньому природному середовищу шляхом перерахування коштів одержувачам: 67839,07 грн до спеціального фонду Державного бюджету України; 45226, 05грн до спеціального фонду Чернігівського обласного бюджету; 113065, 13грн на користь фонду охорони навколишнього природного середовища Іванівської сільської ради. Також, стягнуто з Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Чернігіврайагролісгосп" на користь Чернігівської обласної прокуратури 3391, 96 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що актом про результати заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства №65/06 від 04-05.09.2019, польовою переліковою відомістю пнів, постановою про закриття кримінального провадження від 17.12.2019, підтверджується склад цивільного правопорушення, зокрема: протиправна поведінка відповідача, яка виражається в неналежному виконанні своїх обов`язків щодо охорони та захисту лісу та об`єкту природно-заповідного фонду; розмір шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу, обрахований відповідно до чинних такс, затверджених постановою КМУ від 23.07.2008 №665; безпосередній причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача, оскільки шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання природоохоронного законодавства; а також вина відповідача, що полягає в протиправній бездіяльності та неперешкоджанні його посадовими особами незаконному вирубуванню лісових насаджень та порушенню природно-заповідного режиму, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі в сумі 226130,26грн. При цьому судом враховано, що дії Державної екологічної інспекції у Чернігівській області щодо проведення заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства вчинені в межах компетенції даного органу з урахуванням вимог чинного законодавства та відповідачем у судовому порядку не оскаржувались.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів, позиція інших учасників справи.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Чернігівської області від 21.12.2020, Чернігівське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство "Чернігіврайагролісгосп" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права (ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 1, 4, 5, 7 Закону України «Про основні заходи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», ст.ст. 19, 64, 86, 89, 90 Лісового кодексу України, ст.ст. 74, 75, 77, 82, 93 ГПК України) та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

При цьому скаржник зазначає, що позовні вимоги, зокрема, те, що на земельній ділянці, яка перебуває в постійному користуванні відповідача, мала місце самовільна порубка дерев у зазначеній у позові кількості, наявність заподіяної шкоди, недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, не доведено належними доказами.

Прокурор Чернігівської окружної прокуратури подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін. У поданому відзиві прокурор зазначає, що виходячи з системного аналізу положень п.1 ч.2 ст.19, п.5 ст.64, ч.ч. 1,5 ст. 86, п.5 ч. 2 ст.105 та ст. 107 Лісового кодексу України лісові господарства як постійні землекористувачі несуть відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій йому території.

Державна екологічна інспекція у Чернігівської області також подала до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін, посилаючись при цьому на те, що шкода, заподіяна внаслідок незаконної вирубки дерев згідно з актом від « 04-05» вересня 2019 року № 35/06 розрахована у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення шкоди, заподіяної ліку».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2021 справу №927/549/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 апеляційну скаргу Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Чернігіврайагролісгосп" залишено без руху; надано строк десять днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2021, після усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Чернігіврайагролісгосп" на рішення господарського суду Чернігівської області від 21.12.2020 у справі №927/549/20 та призначено апеляційну скаргу до розгляду на 12.05.2021.

07.05.2021 судом апеляційної інстанції в порядку ч. 6 ст. 120 ГПК України повідомлено учасників справи за допомогою засобів телефонного зв`язку, про що свідчать долучені до матеріалів справи телефонограми, які прийняті представниками сторін, про те, що судове засідання призначене на 12.05.2021 не відбудеться у зв`язку з перебуванням суддів Владимиренко С.В. та Демидової А.М. у відпустці, наступне судове засідання призначено на 19.05.2021. Дану інформацію було розміщено для учасників справи на сайті Судова влада України (https://court.gov.ua).

Ухвалою суду від 19.05.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 09.06.2021.

У судове засідання, призначене на 09.06.2021, з`явились представники скаржника та прокуратури.

Представники скаржника у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали і просили суд апеляційної інстанції її задовольнити.

Представник прокуратури у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив суд апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити в силі.

Оскільки явка представників учасників справи в судове засідання не визнавалась обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного їх повідомлення про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що розгляд справи вже відкладався, суд апеляційної інстанції дійшов висновку можливість розгляду справи за відсутності представників позивачів.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України).

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області наказом від 25.12.2018 №91 затверджено план роботи щодо охорони навколишнього природного середовища та контролю за використання природних ресурсів на території Чернігівської області на 2019 рік, зокрема і щодо здійснення рейдових перевірок по контролю щодо додержання вимог природоохоронного законодавства в галузі збереження: водних та земельних ресурсів, надр, атмосферного повітря, рослинного та тваринного світу, об`єктів природно-заповідного фонду, водних живих ресурсів та поводження з відходами на території Чернігівської області з терміном виконання - протягом року.

В подальшому Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області відповідно до наказу від 03.09.2019 №727, на підставі статті 20-2 Закону України "Про охоронну навколишнього природного середовища", Положення про Державну екологічну інспекцію у Чернігівської області від 22.11.2018 №249, Плану роботи на 2019 рік, у період з 03-06.09.2019 проведено заходи державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства на території Чернігівської області - видано направлення №727 старшому держінспектору з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області Феськовець О.О., дежінспекторам з охорони навколишнього природного середовища Чернігівської області Малий М.В., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

В ході проведених заходів в кварталі 283 виділ 1, неподалік с.Буди, Чернігівського району, Чернігівської області на території Іванівської ОТГ виявлено незаконну рубку дерев різних порід, про що складено акт №65/06 від 04-05.09.2019 про результати заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства, у якому зафіксовано факт незаконної вирубки дерев у червні-липні 2019 року у кількості 21 шт., в т.ч. 18 шт ясенів звичайних сироростучих, 1 дерево липи дрібнолистої сироростучої та 1 дерево грабу сироростучого, про що складено польову перелікову відомість пнів.

Також, комісійно проведено заміри діаметрів пнів зрубаних дерев металевою стрічкою Р5УЗК ДСТУ 4179-2003 (ГОСТ 7502-98) і встановлено, що вони мають середній діаметр, зокрема №1 - 53см, №2 - 44см, №3 - 48,5см, №4 - 39,5см, №5 - 43см, №6 - 64см, №7 - 59см, №8 - 47см, №9 - 49см, №10 - 45см, №11 - 20см, №12 - 54см, №13 - 43,5см, №14 - 45см, №15 - 29,5см, №16 - 50,5см, №17 - 47,5см, №18 - 42см, №19 - 43см, №20 - 24см, №21 - 50,5см, що відображено в польових перелікових відомостях. Відомість без зауважень підписано інженером л/г ДП "Чернігіврайагролісгосп" Сокол О.А. , лісничим ДП "Чернігіврайагролісгосп" Сокол Д.О., майстром лісу діл.№5 ДП "Чернігіврайагролісгосп" Лозовим В.М .

Доказів невідповідності вимірювальних засобів (металевої стрічки Р5УЗК ДСТУ 4179-2003 (ГОСТ 7502-98) встановленим регламентам суду не надано.

На підставі акта №65/06 від 04-05.09.2019 розраховано розмір шкоди, заподіяної лісу внаслідок незаконної вирубки дерев, здійсненої невстановленими особами, в кварталі 283 виділі 1 ДП «Чернігіврайагролісгосп» неподалік с Буди Чернігівського району Чернігівської області, відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, орагізаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, затверджених постановою КМУ від 23.07.2008 №665, додаток №1.

Сума шкоди відповідно до проведеного розрахунку становить 226130,26 грн.

За фактом незаконної порубки дерев, 13.09.2020 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом кримінального правопорушення, що передбачено статтею 246 (частина 1) Кримінального кодексу України (номер кримінального провадження 0000818).

Постановою про закриття кримінального провадження від 17.12.2019 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000818 від 13.09.2019 закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Вказаною постановою встановлено, що правопорушення вчинено в кварталі №283 виділу №1 Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарства спеціалізоване підприємство «Чернігіврайагролісгосп», інтереси якого на підставі довіреності від 02.10.2019 представляє Сокол Дмитро Олександрович. Допитаний в якості представнка потерпілого Сокол Д.О. повідомив, що 04.09.2019 він разом з колегами, а саме ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також співробітниками ДЕІ Чернігівської області, в ході рейду виявили факт порубки, яка мала місце в кварталі 283, виділ №1, біля с. Буди Чернігівського району та області на території Іванівської сільської ради. За результатами перевірки склали польову перелікову відомість де зафіксували діаметри пнів, та встановили, що незаконно зрубано 21 дерево, в тому числі 18 шт ясенів звичайних сироростучих, одне дерево липи дрібнолистової сироростучої та одного дерева грабу сироростучого.

Викладені обставини і стали підставою для звернення прокурором з позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Щодо участі прокурора у цій справі, апеляційний господарський суд вважає, що місцевим господарським судом у даному випадку правомірно враховано правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, згідно із якою питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано в статті 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає в здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, в випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). В разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави та відповідачем, не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, в якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу в протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Матеріалами справи підтверджено, що в обґрунтування підстав представництва прокурора в суді, заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури послався на бездіяльність Державної екологічної інспекції у Чернігівській області та Іванівської сільської ради Чернігівського району як органу місцевого самоврядування у виконанні наданих законом повноважень щодо стягнення шкоди, завданої самовільною порубкою дерев, що свідчить про неналежне здійснення повноважень щодо захисту інтересів держави Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області та Іванівською сільською радою, внаслідок чого виникає законне право прокурора на звернення із заявою до суду з метою захисту її інтересів.

Згідно з п. «й» ч. 2 ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, відповідно до п.1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №275 від 19.04.2017, таким органом є Державна екологічна інспекція України.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо контролю за додержанням природоохоронного законодавства грунтуються на приписах ст.33 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.15,19,47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».

Відповідно до ст.18-1 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що прокурором у позовній заяві вірно визначено позивачів, які уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, ст. 1166 ЦК України встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. У деліктних зобов`язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювана шкоди.

Загальними підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом ст. 1166 ЦК України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди.

Статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника.

За приписами частин 1-3 статті 1 Лісового кодексу України ліс - тип природних комплексів (екосистема), в якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані в своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Статтями 16 та 17 Лісового кодексу України встановлено, що право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. В постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень.

Охорона навколишнього природного середовища, раціональне використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини - невід`ємна умова сталого економічного та соціального розвитку України.

Згідно з ч. 2 статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; створювати сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Статтею 63, пунктом 5 статті 64 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до ч.ч. 1,5 статті 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Охорону і захист лісів на території України здійснюють зокрема лісова охорона постійних лісокористувачів і власників лісів (стаття 89 Лісового кодексу України).

Статтею 93 Лісового кодексу України передбачені завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Зокрема, такими завданнями є забезпечення реалізації державної політики в сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; забезпечення додержання лісового законодавства органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами; забезпечення додержання лісового законодавства власниками лісів, постійними і тимчасовими лісокористувачами; запобігання порушенням законодавства в сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

За приписами статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Статтею 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, в розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, неважливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17.

Відповідач - Чернігівське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство "Чернігіврайагролісгосп" відповідно до п.1.1., п.2.1., п.2.2. Статуту, затвердженого наказом генерального директора КП "Чернігівоблагроліс" Чернігівської обласної ради від 19.02.2018 № 9, створене на базі відокремленої частини майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області і входить до сфери управління Управління комунального майна Чернігівської обласної ради. Засновником Підприємства є Комунальне підприємство "Чернігівоблагроліс" Чернігівської обласної ради. Скорочене найменування ДП "Чернігіврайагролісгосп". Підприємство створене з метою охорони та відновлення лісів, задоволення потреб юридичних та фізичних осіб у лісових ресурсах на основі їх раціонального використання та отримання прибутку. Предметом діяльності підприємства є зокрема охорона навколишнього природного середовища, збереження природно-заповідного фонду.

За положеннями п. 3.8. Статуту підприємство є лісокористувачем згідно з рішенням обласної ради "Про надання у постійне користування земель лісового фонду", здійснює діяльність згідно з положеннями Лісового кодексу України та інших нормативних актів, а відтак, в силу приписів останнього зобов`язаний забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, зокрема, здійснювати комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу.

Апеляційний господарський суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 906/366/20, згідно із якою факт виявлення незаконної рубки лісу та відсутність безпосередньо у відповідача, як особи, зобов`язаної здійснювати контроль за збереженням лісів, будь-якої інформації з приводу даного факту та своєчасного його виявлення свідчить про наявність вини відповідача щодо неналежної охорони лісу (бездіяльність), внаслідок чого скоєно незаконне вирубування лісу.

Таким чином, відповідач, як постійний лісокористувач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев в кількості 21 шт.

Матеріалами справи підтверджено, що розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок незаконної вирубки дерев, здійснено у відповідності до спеціальної норми - постанови КМУ від 23.07.2008 №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», додаток №1, якою затверджено Порядок проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами за яким індексація такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, проводиться починаючи з 1 січня 2009 р. за формулою Ні = Нп х І / 100, де Ні - проіндексований розмір такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу у поточному році, гривень з копійками (з округленням до двох десяткових знаків) за одну одиницю; Нп - проіндексований розмір такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу у попередньому році, гривень з копійками (з округленням до двох десяткових знаків) за одну одиницю; І - індекс споживчих цін (індекс інфляції) за попередній рік, відсотків.

У разі коли індекс споживчих цін (індекс інфляції) за попередній рік не перевищує 100 відсотків, індексація такс не проводиться. Під час проведення індексації базовим вважається значення такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, що утворилося станом на 31 грудня 2008 р., а для нововведених такс - на 31 грудня року їх введення (п. 2 та 3 Порядку).

Місцевим господарським судом перевірено доданий до позовної заяви розрахунок розміру заподіяної шкоди та обґрунтовано визнано його арифметично вірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на помилковість посилання відповідача на недотримання Державною екологічної інспекцією у Чернігівській області приписів Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V , оскільки як вбачається з наказу № 727 від 03.09.2020 та направлення № 727 Державною екологічною інспекцією у Чернігівській області не здійснювались заходи державного нагляду (контролю) відносно господарської діяльності конкретного суб`єкта господарювання (відповідача в справі), як це передбачено зазначеним нормативно-правовим актом. Натомість у рамках затвердженого Плану роботи на 2019 рік позивачем проводились заходи контролю за дотриманням вимог природоохоронного законодавства в галузі збереження водних та земельних ресурсів, надр, атмосферного повітря, рослинного та тваринного світу, об`єктів природо-заповідного фонду, водних живих ресурсів та поводження з відходами на території Чернігівської області, в ході проведення яких ним, у законний спосіб, встановлено факт порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства, а саме виявлено порубку дерев на підвідомчій відповідачу території, про що складено акт № 65/06 від 04-05.09.2019. В цьому акті зафіксовано факт незаконної вирубки дерев у червні-липні 2019 року у кількості 21 шт., в т.ч. 18 шт ясенів звичайних сироростучих, 1 дерево липи дрібнолистої сироростучої та 1 дерево грабу сироростучого, про що складено польову перелікову відомість пнів.

Також обґрунтовано судом першої інстанції зазначено, що постанова про закриття кримінального провадження від 17.12.2019 не є обов`язковою для господарського суду відповідно до ст.75 ГПК України. Однак вказана постанова є належним, допустимим та достовірним письмовим доказом, на підставі якого можливо встановити обставини, що входять до предмета доказування. Факти, які встановлені вказаною постановою, узгоджуються з іншими письмовими доказами по справі (актом № 65/06 від 04-05.09.2019, польовою переліковою відомістю пнів), що надають змогу суду достеменно встановити факт незаконної рубки дерев у лісі, охорону якого забезпечує відповідач, кількість незаконно вирубаних дерев та визначити розмір заподіяної шкоди.

З урахуванням зазначеного вище і того факту, що викладені в позові обставини підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема, актом про результати заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства № 65/06 від 04-05.09.2019, польовою переліковою відомістю пнів, постановою про закриття кримінального провадження від 17.12.2019, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у діях відповідача усіх складових цивільного правопорушення, а відтак правомірним є задоволення позову в повному обсязі в сумі 226 130, 26 грн.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині даної постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги у даній справі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Чернігівського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Чернігіврайагролісгосп" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Чернігівської області від 21.12.2020 у справі № 927/549/20 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Чернігівське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство "Чернігіврайагролісгосп".

Матеріали справи № 927/549/20 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 15.06.2021.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко