ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2021 справа № 914/988/21

За позовом: Фізичної особи-підприємця Ожібко Івана Михайловича, м. Жидачів Львівської області,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Комплекс-Про», м.Львів,

про стягнення 168'549,90 грн.,

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Габаковській Х.В.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Суть спору. На розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Ожібко Івана Михайловича до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія Комплекс-Про про стягнення 168'549,90 грн. заборгованості за надані транспортні послуги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15 квітня 2021 року справу № 914/988/21 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.04.2021 у справі №914/988/21 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 20.05.2021, явка сторін обов`язковою не визнавалась, встановлено відповідачу строк у 15 календарних днів з дня отримання цієї ухвали для подання відзиву на позов.

Протокольною ухвалою від 20.05.2021 Господарський суд Львівської області відклав судове засідання на 10.06.2021. Ухвалою від 20.05.2021 Господарський суд Львівської області у порядку ст.ст. 120-121 ГПК України повідомив відповідача про дату, час і місце судового засідання. Явка обов`язковою не визнавалась. Згідно відомостей АТ «Укрпошта» ухвала суду від 20.05.2021 відповідачем не отримана і перебуває у точці видачі/доставки (штрих-кодовий ідентифікатор №697).

Представник позивача у судове засідання 10.06.2021 не з`явився, у попередньому судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив їх задоволити. Повідомив, що заборгованість відповідач не оплатив.

Відповідач у судові засідання не з`явився, причин відсутності не повідомив, правом на подання відзиву не скористався.

Згідно пункту 1 ч. 3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст.248 ГПК України).

Стаття 114 ГПК України визначає, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, оскільки явка учасників процесу у судове засідання 10.06.2021 не визнавалася обов`язковою, відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження та судові засідання, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідач, у свою чергу, не скористався наданим йому правом на подання відзиву на позовну заяву, доказів поважності неявки у судове засідання не подав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч.9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

У судовому засіданні 10.06.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Сторонами у справі укладено у спрощений спосіб договір, за умовами якого позивач зобов`язався поставити товар, а відповідач - прийняти і оплатити його.

Позивач стверджує, що упродовж січня 2017 - лютого 2018 року ФОП «Ожібко І.М. надав транспортні послуги на суму 133'900,57 грн., а також поставив ТзОВ «БК Комплекс-Про» товар (пісок, щебінь) на загальну суму 411'440,00 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи актами здачі-приймання (надання послуг) №12 від 07.10.2017, №22 від 12.10.2017, №27 від 13.10.2017, №33, 34 від 17.10.2017, №41 від 19.10.2017, №55 від 25.10.2017, №65 від 26.10.2017, №71 від 28.10.2017, №75 від 30.10.2017, №78 від 31.10.2017, №2 від 01.11.2017, №9 від 02.11.2017, №14, 16 від 03.11.2017, №19, 22 від 06.11.2017, №28 від 08.11.2017, №32 від 09.11.2017, №36 від 10.11.2017, №39 від 11.11.2017, №41, 43 від 13.11.2017, №50 від 15.11.2017 та видатковими накладними №4 від 04.10.2017, №6 від 05.10.2017, №9 від 06.10.2017, №13 від 09.10.2017, №21, 23 від 12.10.2017, №28 від 13.10.2017, №30 від 16.10.2017, №35 від 17.10.2017, №38 від 18.10.2017, №40 від 19.10.2017, №45 від 20.10.2017, №49 від 23.10.2017, №54, 59 від 25.10.2017, №63, 64 від 26.10.2017, №70 від 28.10.2017, №74 від 30.10.2017, №77 від 31.10.2017, №1, 4 від 01.11.2017, №8 від 02.11.2017, №10 від 02.11.2017, №13 від 03.11.2017, №15 від 03.11.2017, №18 від 06.11.2017, №21 від 06.11.2017, №26 від 07.11.2017, №27 від 08.11.2017, №31 від 09.11.2017, №35 від 10.11.2017, №38 від 11.11.2017, №40, 42 від 13.11.2017, №46 від 14.11.2017. Вказані акти здачі-приймання (надання послуг) та видаткові накладні підписані сторонами без зауважень.

Одночасно із актами наданих послуг та видатковими накладними позивачем було надано відповідачу товарно-транспортні накладні та рахунки-фактури, копії яких долучено до матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив часткову оплату за отриманий товар та надані послуги. 22.02.2018 сторони підписали акт звіряння розрахунків , у якому зазначили, що заборгованість відповідача за поставлений товар становить 168'549,90 грн.

19.10.2020 відповідачу скеровувалась претензія із проханням оплати заборгованості, яка залишена ним без відповіді та задоволення.

Як стверджує позивач, відповідач оплати вартості поставленого товару в повному обсязі не здійснив, відтак, на думку позивача, залишок заборгованості становить 168'549,90 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Відповідач не спростував доводів позивача, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.2 ст.205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За приписами ч.1 ст.181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір, відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі статтею 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.2 ст. 640 ЦК України).

Враховуючи викладене та зважаючи на зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли господарські правовідносини з поставки товару та надання послуг шляхом укладення договорів у спрощений спосіб, а дії сторін засвідчують їх волю для настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ч.2 ст.901 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.903 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Крім того, суд зазначає, що право позивача на отримання грошових коштів за поставлений товар та надані послуги, прийняті відповідачем без заперечень та зауважень, підлягає реалізації і захисту, оскільки укладені між сторонами договора є дійсними і обов`язковими для виконання сторонами, а, отже, в силу приписів статей 204, 629 Цивільного кодексу України, породжує для сторін відповідні права та обов`язки.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості за поставлений позивачем товар та надані послуги на загальну суму 168'549,90 грн., тому вимога про стягнення даної суми є правомірною.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням № ПН4213411 від 06.04.2021 на суму 2'528,24 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги до відповідача у повному обсязі, то з відповідача слід стягнути на користь позивача 2'528,24 грн. судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 73-80, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Комплекс-Про» (79016, м. Львів, вул.Шевченка, 16/2А; ) на користь Фізичної особи-підприємця Ожібко Івана Михайловича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 168'549,90 грн. заборгованості та 2'528,24 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 15.06.2021.

Суддя Б.І. Яворський