ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2021 р. м. Київ Справа № 911/992/21

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., за участю секретаря судового засідання Ступаченко С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Фітокорм» (61052, м. Харків, вул. Благовіщенська, буд. 13/15,кв. 2, код 41714850)

до

товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільський комбікормовий завод»(08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Привокзальна, буд. 46, код 42362447)

про стягнення 359760,00 гривень

02.04.2021 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фітокорм» (далі по тексту ТОВ «Фітокорм»/позивач) про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільський комбікормовий завод» (далі по тексту ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод»/відповідач) заборгованості за договором поставки від 07.06.2019 № 76/БКЗ в розмірі 359760,00 гривень.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що в порушення умов договору поставки амінокислот від 07.06.2019 № 76/БКЗ відповідач за поставлений товар в повному обсязі не розрахувався, внаслідок чого утворилася стягувана сума заборгованості у розмірі 359760,00 гривень.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/992/21; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач процесуальним правом на подання відзиву не скористався.

При цьому, судом встановлено, що ухвала суду не була надіслана відповідачу 09.04.2021, як про це зазначено на відмітці проставленої на ухвалі.

Після встановлення судом вказаного порушення, суд повідомив відповідача щодо розгляду справи, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, а наявних у матеріалах справи доказів достатньо для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на факт укладення з ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод» договору поставки від 07.06.2019 № 76/БКЗ, здійснення ним на виконання цього договору, як постачальником, поставки товару відповідачу та невиконання відповідачем обов`язку покладеного на нього умовами договорів по оплаті отриманого товару.

На підтвердження чого позивачем до матеріалів справи надано копії договору поставки амінокислот від 07.06.2019 № 76/БКЗ та видаткові накладні, що підтверджують поставку товару на користь відповідача на загальну суму 1798800,00 гривень.

Так, з наданого позивачем до матеріалів справи договору поставки амінокислот від 07.06.2019 № 76/БКЗ вбачається, що постачальником за договором є ТОВ «Фітокорм», а покупцем є ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод».

Відповідно до пунктів 3.1. договорів постачальник бере на себе зобов`язання здійснити поставку товару, який не обтяжений правами третіх осіб та передати його у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений постачальником товар належної якості та в обумовлені сторонами строки.

Згідно пункту 3.2. договору № 76/БКЗ предметом договору є поставка амінокислоти (метіонін, треонін, лізин сульфат, лізин гідрохлорид, тощо) для виготовлення комбікормів.

Згідно пунктів 6.5. договорів для отримання оплати є необхідність виконання наступних умов: постачальник передає покупцю всю кількість товару згідно рахунку-фактури; сторони підписують належним чином оформлену видаткову накладну; постачальник передає покупцю повний пакет оригіналів документів зазначених в п. 4.5. даного Договору.

Відповідно до умов пунктів 6.6. Договору після виконання останньої з умов, зазначених в п. 6.5.: покупець сплачує 80% оплати вартості Товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 14 (чотирнадцять) робочих днів; остаточний розрахунок в розмірі 20% оплати вартості замовленого товару здійснюється протягом 3 (три) робочих днів після того, як постачальник в строки передбачені чинним законодавством засобами електронного зв`язку надіслав покупцю податкову накладну, зареєстровану у Єдиному реєстрі податкових накладних, але в будь-якому разі не раніше строку, вказаного в пункті 6.6.1. даного договору.

Згідно пункту 10.1. договору № 76/БКЗ договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2022.

Суд, дослідивши договір поставки зазначає, що на копіях вказаних договорів, які наявні у матеріалах справи, зі сторони постачальника ТОВ «Фітокорм» наявний підпис та печатка, а з боку покупця ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод» наявна лише печатка товариства та відсутній підпис особи, яка діє від імені покупця.

Позивач стверджує, що відповідач всупереч умовам договору взяті на себе зобов`язання по оплаті прийнятого товару не виконав, що стало підставою для звернення позивача до суду із розглядуваним позовом із вимогою про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 359760,00 гривень.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 3 статті 639 Цивільного кодексу України визначено, що якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Приписами частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Таким чином з наведених норм слідує, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Як вже зазначалось, надані позивачем до матеріалів справи примірники договорів поставки не містять підпису особи з боку покупця, що свідчить про відсутність факту підписання цих договорів з боку відповідача.

У зв`язку з чим, суд наразі позбавлений можливості дійти висновку, що такі договори поставки дійсно укладені сторонами, на підставі яких у сторін виникли б взаємні права та обов`язки обумовлені договором.

При цьому судом встановлено та не заперечувалось відповідачем в перебігу розгляду справи, що ТОВ «Фітокорм» здійснив на користь ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод» поставку товару метіонін кормовий у загальній кількості 23,5т на загальну суму 1798800,00 гривень.

Вказана обставина підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних, підписаних обома сторонами та скріпленням печатками своїх підписів цими сторонами, а саме:

- від 19.09.2019 № РН-0000079 на суму 439800,00 гривень;

- від 08.10.2019 № РН-0000083 на суму 360000,00 гривень;

- від 16.10.2019 № РН-0000085 на суму 432000,00 гривень;

- від 23.10.2019 № РН-0000087 на суму 432000,00 гривень;

- від 07.05.2020 № РН-0000020 на суму 135000,00 гривень.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст. 181 Господарського кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, аналізуючи правовідносин, які виникли між сторонами, суд дійшов висновку, що сторонами фактично було укладено договір поставки, відповідно до ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України та ст. 181 Господарського кодексу України, у спрощений спосіб, шляхом передачі позивачем відповідачу обумовленого товару та прийняття його відповідачем.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов`язання починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Підписання відповідачем та скріплення печаткою видаткових накладних від 19.09.2019 № РН-0000079 на суму 439800,00 гривень, від 08.10.2019 № РН-0000083 на суму 360000,00 гривень, від 16.10.2019 № РН-0000085 на суму 432000,00 гривень, від 23.10.2019 № РН-0000087 на суму 432000,00 гривень, від 07.05.2020 № РН-0000020 на суму 135000,00 гривень, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та Положень про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

Приймаючи до уваги, що строк оплати отриманого товару по вищевказаних видаткових накладних сторонами визначено не було і такі є первинними обліковими документами, які є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, перебіг строку виконання грошового зобов`язання згідно підписаних відповідачем видаткових накладних починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

З матеріалів справи вбачається, що товар, поставлений згідно зазначених видаткових накладних, оплачений відповідачем частково у загальному розмірі 1439040,00 гривень, що відповідачем в перебігу розгляду справи не заперечувалося.

Отже, залишок заборгованості становить 359760,00 гривень.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості не спростував, доказів належного виконання своїх зобов`язань та сплати коштів за отриманий товар не надав, заперечень щодо факту отримання товару не висловив.

Враховуючи викладене вище, суд вважає доведеним факт існування простроченої заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 359760,00 гривень, а вимога позивача про стягнення з відповідача існуючої заборгованості є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджена та належить до задоволення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

А саме суд приймає рішення про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільський комбікормовий завод» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фітокорм» 359760,00 гривень боргу.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 5396,40 гривень, суд у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України відносить на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фітокорм» задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Бориспільський комбікормовий завод» (08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Привокзальна 46, код 42362447) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фітокорм» (61052, м. Харків, вул. Благовіщенська, буд. 13/15, кв. 2, код 41714850) 359760,00 гривень боргу та 5396,40 гривень судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 17.06.2021.

Суддя Р.М. Колесник