ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.06.2021 Справа № 920/662/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., за участю секретаря судового засідання Чепульської Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/662/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ),

до відповідача Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (40004, Сумська обл., м. Суми, вул. Горького, буд. 58, ),

про стягнення 7279029,50 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Поліщук В.О.,

від відповідача: не прибув,

справа розглядається у порядку загального позовного провадження

встановив:

01.07.2020 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 7279029,50 грн. заборгованості (в т.ч.: 5119815,91 грн основного боргу, 1170558,69 грн. пені, 348602,19 грн. 3 % річних, 640052,71 грн. інфляційних втрат) за неналежне виконання умов договору постачання природного газу від 28.11.2017 №6324/1718-КП-29, укладеного між сторонами даного спору; а також стягнути з відповідача 109185,44 грн судового збору.

06.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №920/662/20, призначено в порядку загального позовного провадження підготовче засідання на 18.08.2020, 10:30.

27.07.2020 відповідачем поданий відзив (вх № 6423/20), за яким відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

18.08.2020 ухвалою суду задоволено клопотання позивача від 18.08.2020 №39/5-1193-20 (вх № 7122/20 від 18.08.2020) про відкладення розгляду справи; продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; відкладено підготовче засідання у справі №920/662/20 на 29.09.2020.

11.09.2020 ухвалою суду задоволено заяву представника позивача (вх. №8065/20 від 10.09.2020) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду у справі № 920/662/20; постановлено провести підготовче засідання у справі № 920/662/20, призначене на 29.09.2020, 11:00 за участю представника позивача - адвоката Поліщука Валерія Олександровича (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua).

28.09.2020 позивач подав відповідь на відзив (вх № 8623/20), відповідно до якої просить суд поновити йому строк на подання відповіді на відзив; прийняти до матеріалів справи дану заяву по суті справи; позовні вимоги задовольнити.

29.09.2020 відповідач подав клопотання (вх № 2959к) про зупинення провадження у справі, за яким просить суд зупинити провадження у справі №920/662/20 до розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у подібних правовідносинах справи № 903/918/19.

У підготовчому судовому засіданні 29.09.2020 в порядку ч. 5 ст. 233 ГПК України судом постановлено протокольну ухвалу, якою задоволено клопотання представника позивача про поновлення процесуального строку на подання відповіді на відзив, поновлено позивачу строк та долучено до матеріалів справи відповідь на відзив.

29.09.2020 ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача (вх №2959к від 29.09.2020) про зупинення провадження у справі. Зупинено провадження у справі №920/662/20 до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у касаційному порядку у справі №903/918/19 Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

04.03.2021 позивачем подане клопотання (вх № 1137к) про поновлення провадження у справі у зв`язку із усуненням обставини, яка зумовила зупинення провадження у даній справі.

15.03.2021 ухвалою суду задоволено клопотання позивача (вх № 1137к від 04.03.2021) про поновлення провадження у справі. Поновлено провадження у справі №920/662/20. Призначити підготовче засідання у даній справи на 30.03.2021.

25.03.2021 відповідачем подані пояснення в порядку ст. 210 ГПК України, відповідно до яких відповідач позовні вимоги визнав, надавши свій контррозрахунок, та просить суд при вирішенні справи зменшити на 90% заявлений до стягнення позивачем розмір: пені - до суми 117055,87 грн та 3% річних - до суми 34860,22 грн.

26.03.2021 ухвалою суду задоволено заяву представника відповідача від 24.03.2021 б/н (вх. №1403к від 25.03.2021) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду у справі № 920/662/20. Постановлено провести судове засідання по суті у справі № 920/662/20, призначене на 30.03.2021 за участю представника відповідача - адвоката Сафронова М.А. (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

30.03.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу №920/662/20 до судового розгляду по суті в судове засідання на 15.04.2021. Разом з тим, 15.04.2021 суддя Котельницька В.Л. перебувала на лікарняному, а тому розгляд зазначеної справи не відбувся.

28.04.2021 ухвалою суду призначено розгляд справи по суті в судове засідання на 01.06.2021.

У судовому засіданні 01.06.2021 судом встановлено:

Представник позивача в режимі відеоконференції в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, 26.05.2021 подав додаткові пояснення (вх№5022/21), згідно з якими відповідачем також заявлене клопотання про зменшення на 90% пені, 3% річних, а також інфляційних нарахувань. Крім того, відповідач просить суд здійснювати розгляд даної справи у відсутності представника відповідача та підтримує позицію у справі, викладену у раніше поданих ним документах.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання заяв по суті справи, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини:

28.11.2017 між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) укладено договір постачання природного газу №6324/1718-КП-29 (далі договір).

Також сторонами підписано додаткові угоди, що є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач, зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (пункт 1.2 договору).

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1. договору).

Відповідно до актів приймання-передачі природного газу за листопад 2017 року - квітень 2018 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 11392782,31 грн.

Відповідачем зазначена вартість поставлено газу сплачена частково, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за договором в сумі 5119815,91 грн.

Позивач, з огляду на неналежним виконанням відповідачем договору, звернувся до суду з даним позовом щодо стягнення з відповідача 7279029,50 грн. заборгованості (в т.ч.: 5119815,91 грн основного боргу, 1170558,69 грн. пені, 348602,19 грн. 3 % річних, 640052,71 грн. інфляційних втрат).

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків за приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України) є договір.

У силу положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд дійшов висновку, що між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані § 1 та §3 Глави 54 ЦК України.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором, враховуючи факт визнання відповідачем заборгованості у поданих ним поясненнях (т.3 ар.с. 148-150), вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 5119815,91 грн основного боргу за договором є законними, обґрунтованими та задовольняються судом.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 1170558,69 грн пені суд зазначає наступне:

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Судом встановлено факт неналежного виконання умов договору в частині несплати вартості поставленого природного газу в сумі 5119815,91 грн., що є порушенням з боку відповідача п. 6.1 договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За змістом ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2. договору встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У поданих 25.03.2021 відповідачем поясненнях на позов відповідач надав свій контррозрахунок нарахованого позивачем розміру пені. Щодо заявленого позивачем розміру пені, що підлягає стягненню відповідач не заперечує, водночас, як у поясненнях, поданих 25.03.2021, так і у додаткових поясненнях, поданих 26.05.21, просить суд зменшити пеню на 90% - до 117055,87 грн.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку пені, враховуючи встановлений судом факт неповної оплати відповідачем природного газу, поставленого у листопаді 2017 року - квітні 2018 року, враховуючи визнання відповідачем у поданих поясненнях обґрунтованості нарахування позивачем пені, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1170558,69 грн пені.

Щодо клопотання відповідача з посиланням на приписи ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені на 90%, викладене відповідачем у поданих 25.03.2021 поясненнях та поданих 26.05.2021 додаткових поясненнях, суд зазначає наступне:

Підставою для зменшення розміру пені відповідач зазначає скрутне матеріальне становище його підприємства.

Судом встановлено, що на підтвердження скрутного матеріального стану підприємства відповідача, останнім зазначено, що за даними Звіту про фінансові результати за 2020 рік AT «Сумське НВО» отримало збиток у сумі ,00 грн. Станом 01.04.2021 заборгованість споживачів перед AT «Сумське НЕЮ» за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання склала 200745631,57 грн. Станом на 26.04.2021 державою не відшкодовано AT «Сумське НВО» 192 576,16 тис. грн різниці між фактичними витратами та встановленими тарифами на теплову енергію та послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На підтвердження зазначеного відповідачем подані наступні документи: звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2020 рік; довідка від 25.03.2021 №60/22; довідка від 26.04.2021 №21/181; довідка від 26.04.2021 від 21/181.

Згідно зі статтею 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Системний аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання господарським судом оцінки поданим учасниками справи доказам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій. Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим з огляду на інтереси сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначність прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайне добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідна правова позиція викладена в постановах КГС ВС: від 03.10.2019 у справі №914/2202/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84697577); від 12.09.2019 у справі №910/10427/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84214605); від 11.09.2019 у справі №905/2149/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84634203); від 06.09.2019 у справі №914/2252/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84186907); від 27.09.2019 у справі №923/760/16 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84626225).

Суд приймає до уваги те, що заявлені до стягнення суми процентів річних та інфляційних втрат у певній мірі компенсують знецінення несплачених відповідачем коштів, а також таке зменшення розміру пені є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Таким чином, оскільки зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вважає, що відповідачем доведено наявність виключних обставин, за яких можливе зменшення неустойки, враховуючи майновий стан обох сторін, суд частково задовольняє клопотання відповідача викладене в поясненнях (вх№1397/521 від 25.03.2021) та додаткових поясненнях (вх№5022/21 від 26.05.2021) про зменшення пені на 90 % та зменшує нарахований позивачем в 1170558,69 грн розмір пені на 50 %.

Отже, позивачу з відповідача підлягає стягненню 585279,35 грн. пені.

Щодо стягнення з відповідача 348602,19 грн 3% річних, 640052,71 грн інфляційних втрат суд зазначає наступне:

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 викладений правовий висновок про те, що при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 №265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (пункти 25 - 29 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19).

Пунктом 8.1. договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку, доданого до позовної заяви, останнім нараховано відповідачу 348602,19 грн 3% річних, 640052,71 грн інфляційних втрат.

Відповідач проти стягнення 348602,19 грн 3% річних, 640052,71 грн інфляційних втрат у поданих 25.03.2021 поясненнях не заперечував, зазначивши про їх обґрунтованість, надавши свій контррозрахунок.

З огляду на вищенаведене, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку 3% річних та інфляційних нарахувань, враховуючи встановлений судом факт неповної оплати відповідачем природного газу, поставленого у листопаді 2017 року - квітні 2018 року, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 348602,19 грн 3% річних, 640052,71 грн інфляційних втрат.

Водночас, у поданих 25.03.2021 поясненнях та поданих 26.05.2021 додаткових поясненнях відповідачем заявлені клопотання про зменшення 3% річних та інфляційних нарахувань на 90%. Зазначене клопотання як і клопотання про зменшення розміру пені відповідач обґрунтовує скрутним матеріальним станом та значною заборгованістю із заробітної плати та дебіторською заборгованістю.

Стаття 625 ГПК України передбачає відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи, що вимоги позивача, заявлені на підставі ст. 625 ЦК України є відповідальністю за невиконання грошового зобов`язання, а не видом забезпечення виконання зобов`язання, який може бути зменшений за приписами ст. 551 ЦК України, - суд відмовляє у задоволенні клопотань відповідача, викладених у поданих 25.03.2021 поясненнях та поданих 26.05.2021 додаткових поясненнях про зменшення 3% річних та інфляційних нарахувань на 90%.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення 7279029,50 грн заборгованості задовольняються судом частково, а саме: в частині стягнення з відповідача 5119815,91 грн основного боргу; 585279,35 грн пені, 348602,19 грн три проценти річних, 640052,71 грн інфляційних втрат, а в частині стягнення 585279,35 грн пені суд відмовляє у зв`язку із зменшенням судом розміру пені на 50 %.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України, враховуючи, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 109185,44 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (вул. Горького, 58, м. Суми, 40004, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 20077,91 грн (п`ять мільйонів сто дев`ятнадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять грн 91 коп.) основного боргу за договором постачання природного газу від 28.11.2017 №6324/1718-КП-29, 585279,35 грн. (п`ятсот вісімдесят п`ять тисяч двісті сімдесят дев`ять грн 35 коп.) пені, 348602,19 грн (триста сорок вісім тисяч шістсот дві грн 19 коп.) 3% річних, 640052,71 грн (шістсот сорок тисяч п`ятдесят дві грн 71 коп.) інфляційних втрат, а також 109185,44 грн (сто дев`ять тисяч сто вісімдесят п`ять грн 44 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. В іншому - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено та підписано 15.06.2021.

Суддя В.Л. Котельницька