РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.06.2021Справа № 910/26075/14

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Приватного підприємства «Мірт» (вул. Пасічна, буд. 81, кв. 12, м. Львів, Львівська обл., 79038) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ледшоу» (вул. Закревського, буд. 85, кв. 72, м. Київ, 02232) про стягнення 150 961,25 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Мірт» (далі - позивач, ПП «Мірт») звернулось до Господарського суду міста Києва (далі - суд) з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕДШОУ» (далі - відповідач, ТОВ «Ледшоу») про стягнення 150 961,25 грн, у тому числі 126 000,00 грн основного боргу, 3% річних у розмірі 8 139,95 грн та 16 821,30 грн інфляційних витрат.

Прийняти позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/26075/14.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору № 43/12 (про надання послуг) від 11.07.2012 в частині своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість, на яку було нараховано 3% річних та інфляційні витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між сторонами Договору № 43/12 (про надання послуг) від 11.07.2012, надав відповідачу послуги по встановленню та забезпеченню роботи обладнання, що є власністю відповідача, під час проведення 13-14 липня святкування «Дня металурга та гірника «Стадіон Металург» на «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» у м. Кривий Ріг, вартість яких склала 126 000,00 грн. За умовами вказаного Договору відповідач зобов`язувався здійснити 100% розрахунок з позивачем після підписання сторонами Акту наданих послуг, але не пізніше останнього банківського дня місяця, в якому була надана послуга. Посилаючись на факт надання обумовлених Договором послуг, що підтверджується Актом наданих послуг від 30.07.2012, підписаним сторонами та скріплений печатками підприємств, позивач зазначав відсутність розрахунків відповідача за надані послуги, у зв`язку з чим позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з даним позовом.

У свою чергу, відповідач під час провадження у справі проти задоволення позовних вимог заперечував, у зв`язку з чим надав відзив на позовну заяву, в якому аргументовував свої заперечення тим, що Договір між позивачем та відповідачем не укладався у письмовій формі, не підписувався уповноваженими на то представниками та не скріплювався печатками підприємств. Подана позивачем копія Договору є сфальсифікованою з підробленням підпису директора ТОВ «Ледшоу». До підписання Договору з позивачем від 11.07.2012 ОСОБА_1 не має ніякого відношення. Підпис на Договорі, копія якого надана суду, не є підписом директора ТОВ «Ледшоу» ОСОБА_1

Також, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав, що ніяких послуг «по забезпеченню роботи обладнання та демонтажу обладнання» у підготовці концерту 2012 року позивач не надавав і даний факт можуть підтвердити організатори концерту, а тому претензії щодо боргу є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, відповідач зазначив, що Акт наданих послуг від 30.07.2012, на який посилається позивач, не є доказом, що підтвердив би заборгованість відповідача, а є повністю сфальсифікованим документом та не підписувався уповноваженим представником відповідача. Даний Акт, за думкою відповідача, не може братись до уваги судом як допустимий доказ, оскільки не може свідчити про належне виконання зобов`язань по Договору від 11.07.2012, у зв`язку з тим, що містить посилання на Договір № 43/12 від 10.07.2012 та немає відношення до Договору № 43/12 від 11.07.2012.

В обґрунтування заперечень проти позову, представником відповідача було надано письмові пояснення директора, який стверджує, що він не підписував спірного Договору № 43/12 (про надання послуг) від 11.07.2012 та Акту наданих послуг з позивачем, звідки вони взялись не знає.

На виконання вимог суду, позивачем було надано оригінали Договору № 43/12 (про надання послуг) від 11.07.2012, оригінал Додатку № 1 до Договору «Специфікація та вартість наданих послуг» та оригінал Акту наданих послуг від 30.07.2012.

29.01.2015 позивачем було надано копії податкових накладних № 29 від 30.07.20125 на суму 45 000,00 грн, № 34 від 30.07.2012 на суму 42 000,00 грн та № 34 від 30.07.2012 на суму 42 000,00 грн, які містять дані про продавця - ПП «Мірт», покупця - ТОВ «Ледшоу», Договір № 43/12 від 11.07.2012 та об`єкт оподаткування - надання послуг, а також було надано копію податкової декларації за 06-07 місяці 2012 року із зазначенням внесення вказаних податкових накладних у податкові данні позивача та його податковий кредит. В підтвердження надання та прийняття податковим органом вказаної декларації позивача було надано квитанцію № 1 та № 2.

Представником позивача також було надано клопотання про витребуванню доказів, в якому останній просив витребувати у Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві надати суду інформацію про те, чи відображено у податковому обліку ТОВ «Ледшоу» (02232, м. Київ, вул. Закревського, буд. 85, кв.72, код за , ІПН 25, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ № 200013318) податкові накладні № 29 від 30.07.2012 на загальну суму 42 000,00 грн, № 34 від 30.07.2012 на загальну суму 42 000,00 грн., №35 від 30.07.2012 на загальну суму 42 000,00 грн, які надано ПП «Мірт» покупцю товарів (робіт, послуг) - ТОВ «Ледшоу» (02232, м. Київ, вул. Закревського, буд. 85, кв.72, код за , ІПН 25, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ № 200013318) в межах Договору про надання послуг № 43/12 від 11.07.2012, а також витребувати копію декларації з ПДВ та додатків до них.

Вказане клопотання було задоволено судом та ухвалою суду від 29.01.2015 зобов`язано Державну податкову інспекцію у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві надати суду вищезазначену інформацію.

Однак, відповіді та будь якої інформації на запит суду від Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо податкової історії ТОВ «Ледшоу» надано не було.

09.02.2015 представником позивача було надано відповідь Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області № 1437/10/13-06-15-01 від 09.02.2015 на інформаційний запит, відповідно до якого податковим органом було надано податкову декларацію ПП «Мірт» за липень 2012 року, Додаток 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» за липень 2012 року, копію Реєстру виданих та отриманих податкових накладних за липень 2012 року.

Відповідач, у зв`язку з досудовим розслідуванням по відкритому кримінальному провадженню № 0000950 від 27.01.2015, звертався до суду із клопотаннями, в яких просив суд зупинити провадження по справі № 910/26075/14 до вирішення кримінальної справи по підробці офіційних документів за участю ПП «Мірт», а саме: Договорів від 04.05.2012, 10.05.2012, 25.06.2012 і 11.07.2012, а також Актів наданих послуг від 05.005.2012, 11.05.2012, 04.07.2012 і 30.07.2012.

В обґрунтування заявлених клопотань відповідачем було надано копію заяви від 26.01.2015, копію Витягу № 1 з кримінального провадження № 0000950 - правова кваліфікація - частина перша статті 358 КК України (2001 рік) та копію листа Слідчого відділу Деснянського районного управління ГУМВС України в місті Києві 46/950 від 27.01.2015 про доручення розслідування у кримінальному провадженні старшому слідчому СВ Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві Кравченко С.В.

Також матеріали справи містять постанову старшого слідчого СВ Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві про відібрання зразків експертного дослідження від 06.02.2015, в рамках досудового розслідування № 0000950 за ознаками кримінального правопорушення, відповідно до якої старший слідчий С. Кравченко постановив відібрати зразки рукописного підпису у ОСОБА_1 для порівняльного дослідження при проведенні експертизи. Копія вказаної постанови була долучена до матеріалів справи.

З урахуванням проведення досудового розслідування по відкритому кримінальному провадженню № 0000950 та постанову старшого слідчого про відібрання зразків експертного дослідження від 06.02.2015, в рамках досудового розслідування № 0000950 за ознаками кримінального правопорушення, відповідно до якої старший слідчий С. Кравченко постановив відібрати зразки рукописного підпису у ОСОБА_1 для порівняльного дослідження при проведенні експертизи, суд ухвалою від 09.02.2015 зупинив провадження у справі № 910/26075/14.

Супровідним листом від 10.02.2015 р № 06-6.1/10/15/910/26075/14 направив матеріали до Слідчого відділу Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві для здійснення перевірки щодо наявності у діях посадових осіб ПП «Мірт» та ТОВ «Ледшоу» наявності ознак кримінального злочину, під час підписання Договору № 43/12 від 11.07.2012.

Вказаною ухвалою також зобов`язано сторін у справі повідомити суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у даній справі, а СВ Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві зобов`язано надати суду відомості щодо результатів проведення експертизи за зразками рукописного підпису ОСОБА_1 .

Не погодившись із зупиненням провадження у справі позивачем було подано апеляційну скаргу, яку постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2015 було повернуто скаржнику.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.06.2015 ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2015 у справі № 910/26075/14 Господарського суду міста Києва залишено без змін.

Оскільки від представників сторін не надходило відомостей щодо результатів проведення експертизи за зразками рукописного підпису ОСОБА_1 , Господарським судом міста Києва 26.11.2020 здійснено запит до Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві із проханням повідомити чи проводилася слідчим відділом Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перевірка щодо наявності у діях посадових осіб ПП «Мірт» та ТОВ «Ледшоу» наявності ознак кримінального злочину, під час підписання договору № 43/12 від 11.07.2012 та надати відповідні документи проведеної перевірки.

22.12.2020 до суду від Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві надійшла відповідь на запит, за змістом якої вбачається, що 24.03.2018 кримінальне провадження № 0000950 закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального кодексу України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

До вказаної відповіді надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за яким 24.03.2018 кримінальне провадження № 0000950 по факту підроблення офіційних документів ТОВ «Ледшоу», зокрема, договору 11.07.2012, закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального кодексу України.

Станом на 24.12.2020 сторонами не виконано зобов`язань, покладених на них ухвалою суду від 09.02.2015 та не повідомлено суд про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі № 910/26075/14.

Крім того, СВ Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві також не надано суду відомостей щодо результатів проведення експертизи за зразками рукописного підпису ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 24.12.2020 провадження у справі № 910/26075/14 було поновлено та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Вказаною ухвалою було запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, з урахуванням положень пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), подати до суду відзив на позовну заяву, оформлений відповідно до вимог статті 165 ГПК України, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; забезпечити направлення позивачу копії відзиву на позов та доданих до нього документів, а докази на підтвердження такого направлення разом з відзивом надати суду.

Попереджено відповідача, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини другої статті 178 ГПК України.

Також ухвалою суд від 24.12.2020 запропоновано позивачу у строк не пізніше п`ять днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати відповідь на відзив в порядку статті 166 ГПК України, копію якого направити відповідачу в той самий строк, докази направлення надати суду разом з відповіддю на відзив; відповідачу визначати строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив та встановлено строк для подання пояснень третім особам щодо позову - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Копії вказаної ухвали суду були надіслані сторонам за адресами, зазначеними у позивній заяві, що кореспондуються із даними, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частин другої та третьої статті 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає (частина сьома статті 120 ГПК України).

Згідно із частиною першою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Пунктами 1 та 3 частини шостої статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє (пункт 7 частини шостої статті 242 ГПК України).

Так, копія ухвали суду від 24.12.2020 була надіслана на юридичну адресу відповідача, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: вул. Закревського, буд. 85, кв. 72, м. Київ, 02232 (рекомендоване поштове відправлення з повідомленням про вручення за № 117).

11.02.2021 на адресу суду повернулася копія вищезазначена ухвала з доказами направлення, адресована відповідачеві.

Відповідно до довідки Укрпошта Ф-20 поштове відправлення повернулося з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до п. 99-1, абз. 1 п. 110, абз. 3 п.116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка". Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", працівник поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за вказаною адресою", яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

У разі коли адресат протягом трьох робочих днів після інформування його за телефоном (через Інтернет) або вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу (за винятком рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка") не з`явився за одержанням такого відправлення, поштового переказу, він інформується повторно шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення з відміткою "Повторне" або інформується за телефоном шляхом надіслання смс-повідомлення (через Інтернет).

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 904/9904/17 від 25.06.2018 Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання відповідачем кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ «Богонос проти Росії» від 05.02.2004.

З урахуванням викладеного учасники справи мали достатньо часу для реалізації ними процесуальних прав передбачених ГПК України.

Відтак, відповідач не був позбавлений можливості ознайомитися з ухвалою суду у дійсній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи вищевикладене та факт направлення судом ухвали від 24.12.2020 на офіційну адресу відповідача у справі, суд доходить висновку про належне повідомлення відповідача про поновлення провадження у справі № 910/26075/14.

25.03.2021 Господарський суд міста Києва повторно направив лист Деснянському управлінню поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві про надання відомостей стосовно проведеної перевірки, а саме:

відомості чи проводилась експертиза по даному кримінальному провадженні :0000950;

Копію постанови про призначення такої експертизи (у разі її проведення);

Копію висновку експерта по результатам проведеної експертизи (у разі її проведення);

Копію Постанови про закриття кримінального провадження.

Проте, Деснянським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві вищевказаний лист було залишено без розгляду, жодних відповідей на адресу суду не надходило.

Згідно з частиною першою статті 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Частиною восьмою статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами та матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Між ТОВ «Ледшоу» (далі - Замовник) та ПП «Мірт» (далі - Виконавець) було укладено Договір № 43/12 (про надання послуг) від 11.07.2012 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого Замовник замовляє, а Виконавець надає послуги по встановленню та забезпеченню роботи обладнання (додаток 1), що є власністю Замовника, під час проведення 13-14 липня святкування «Дня металурга та гірника «Стадіон Металург» на «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» у м. Кривий Ріг.

Згідно з пунктом 2.1.4. Договору, Виконавець зобов`язався протягом 5 (п`яти) днів з дня завершення надання послуг скласти, підписати та передати на погодження Замовникові Акт наданих послуг.

У свою чергу, Замовник, відповідно до пункту 2.2.1. Договору, зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, сплатити на користь Виконавця вартість наданих послуг, а також, згідно з пунктом 2.2.4. Договору, протягом 10 (десяти) днів з дня отримання Акту наданих послуг від Виконавця, у разі відсутності зауважень до наданих Виконавцем послуг, підписати такий Акт зі свого боку та передати один примірник Виконавцеві.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що вартість послуг по цьому Договору становить - 126 000,00 грн, в тому числі ПДВ (20%) - 21 000,00 грн.

Відповідно до пункту 3.4. Договору було визначено, що розрахунок між Сторонами проводиться шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Виконавця 100% загальної суми цього Договору, зазначеної в п. 3.3.

Факт надання послуг Замовником, передбачених цим Договором, підтверджується Актом наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками кожної із Сторін не пізніше п`яти днів після надання послуг (пункт 3.5. Договору).

Сторонами у пункті 3.6. Договору було встановлено, що Замовник зобов`язаний перерахувати на розрахунковий рахунок Виконавця 100% загальної суми цього Договору, зазначеної в п. 3.3., після підписання Сторонами Акту наданих послуг, але не пізніше останнього банківського дня місяця, в якому була надана послуга.

Додатком № 1 до Договору Сторони погодили Специфікацію та вартість наданих послуг: послуга по забезпеченню роботи світлодіодного екрана - 2 дні - вартістю 24 000,00 грн, послуги по монтажу світлодіодного екрана - 2 дні - вартістю 51 000,00 грн та послуги по демонтажу світлодіодного екрана - 2 дні - вартістю 51 000,00 грн.

Вказаний Договір та Додаток № 1 до Договору підписані представниками сторін та скріплений відбитками печаток підприємств.

Як зазначає позивач, ним на виконання умов Договору було надано відповідачу послуги по монтажу та забезпеченню роботи обладнання згідно Додатку № 1 до Договору під час проведення 14 липня святкування «Дня металурга та гірника «Стадіон Металург» на «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» у м. Кривий Ріг на загальну суму 126 000,00 грн, які були прийняті відповідачем без зауважень, що підтверджується Актом наданих послуг від 30.07.2012, підписаним сторонами та скріплений печатками підприємств.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач щодо спірної господарської операції склав на ім`я відповідача податкові накладні № 29 від 30.07.20125 на суму 45 000,00 грн, № 34 від 30.07.2012 на суму 42 000,00 грн та № 34 від 30.07.2012 на суму 42 000,00 грн, які в тому числі були відображено в розділі «Видані податкові накладні» в Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних за липень 2012 року.

Таким чином, як зазначає позивач, він зі своєї сторони на виконання умов Договору № 43/12 (про надання послуг) від 11.07.2012 надав відповідачу послуги на загальну суму 126 000,00 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи Актом наданих послуг від 30.07.2012, який підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Проте, відповідачем вартість отриманих послуг оплачена не була, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 126 000,00 грн.

Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором № 43/12 (про надання послуг) від 11.07.2012 в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманих послуг і стало підставою для звернення позивача до суду із даною позовною заявою за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 173 Господарського кодексу України (ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Умовами статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 205 ЦК України, правочин може вчиняться усно або в письмовій формі.

Відповідно до пункту 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 208 ЦК України правочини між юридичними особами підлягають вчиненню у письмовій формі.

Як зазначалось, між сторонами був укладений Договору № 43/12 (про надання послуг) від 11.07.2012

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 903 ЦК України передбачено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як зазначалось вище, згідно з пунктом 3.6. Договору сторонами було встановлено, що Замовник зобов`язаний перерахувати на розрахунковий рахунок Виконавця 100% загальної суми цього Договору, зазначеної в п. 3.3., після підписання Сторонами Акту наданих послуг, але не пізніше останнього банківського дня місяця, в якому була надана послуга.

В матеріали справи було надано Акт наданих послуг 30.07.2012 на суму 126 000,00 грн, підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств.

Посилання відповідача на те, що спірний Договір між сторонами не укладався у письмовій формі, не підписувався уповноваженими на то представниками та не скріплювався печатками підприємств, аналогічно як і Акт наданих послу, не приймаються судом як належні доводи, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому, в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази у підтвердження належного надання позивачем послуг, які прийнятті відповідачем без заперечень.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 2.4 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (надалі Положення), первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з пункту 2.5 Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Відтак, підписання та засвідчення печаткою відповідачем актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідають вимогам, зокрема статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за виконані роботи (надані послуги).

Так, спірний Договір та Акт містять підписи та відбитки печаток ТОВ «Ледшоу» та ПП «Мірт».

При цьому відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує стосовно підпису, який не проставлявся на Договорі та Акті та не скріплювався печатками, проте не наводить аргументації про втрату печаток, її підробку чи інше незаконне використання печатки всупереч волі ТОВ «Ледшоу» до звернення позивача з даним позовом до суду

Відповідно до статті 2 ГК України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження та основі відносин власності.

Згідно зі статтею 62 ГК України, підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органами місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Відповідно до пункту 64 Постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998 «Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію» (яка діяла на час складання документів, втратив чинність від 04.11.2016), яка є обов`язковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, порядок обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство.

Згідно з пунктом 65 зазначеної постанови, особи, які персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Виходячи з вищезазначеного, особи які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

Відповідно до вимог діючого законодавства відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об`єднань, суб`єктів господарської діяльності. Тобто, зазначене обумовлює презумпцію, в силу якої печатка на будь-якому документі вважається проставленою з відома її керівника або суб`єкта господарської діяльності без створення юридичної особи.

Встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа. З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій (тобто чи збігається така особа з відповідачем у даній справі). (Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 910/6216/17 та від 05.12.2018 у справі № 915/878/16).

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що відповідач до звернення позивача з позовом в суд звертався до правоохоронних органів з заявою про втрату, підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч його волі, належної ТОВ «Ледшоу» печатки.

Таким чином, відтиск печатки підприємства, наявний на Договорі, Специфікації та Акті наданих послуг, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської діяльності (у даному випадку - погодження умов надання відповідачем послуг та прийняття ним). Отже надані позивачем документи є належними та допустимими доказами існування між сторонами договірних відносин з відповідними обов`язками.

Щодо доводів відповідача, що подана позивачем копія Договору та Акту наданих послуг є сфальсифікованими документами та не підписувалися уповноваженим представником відповідача, суд зазначає наступне.

Матеріали справи містять документальне підтвердження проведення Слідчим відділом Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві досудового розслідування з кримінального провадження № 0000950 за частиною першої статті 358 КК України, а саме: підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.

Крім того в матеріали справи було надано постанову старшого слідчого СВ Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві Кравченко С.В. від 06.02.2015 про відібрання зразків рукописного підпису у ОСОБА_1 для порівняльного дослідження при проведенні експертизи.

Для здійснення перевірки щодо наявності у діях посадових осіб ПП «Мірт» та ТОВ «Ледшоу» наявності ознак кримінального злочину, передбаченого частиною першої статті 358 КК України, під час підписання Договору № 43/12 від 11.07.2012, а також проведення порівняльного дослідження рукописного підпису директора ТОВ «Ледшоу» при проведенні експертизи в межах кримінального провадження № 0000950, провадження у справі було зупинене, а матеріали № 910/26075/14 - направлені до Слідчого відділу Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві.

Як вбачається з відповіді Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, 24.03.2018 кримінальне провадження № 0000950 закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КК України, відповідно якої кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

До вказаної відповіді надано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за яким 24.03.2018 кримінальне провадження № 0000950 по факту підроблення офіційних документів ТОВ «Ледшоу», зокрема, договору 11.07.2012, закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КК України.

Таким чином, при здійсненні кримінального провадження № 0000950 було встановлено відсутність в діянні - підпису спірних Договору та Акту наданих послуг складу кримінального правопорушення.

Результатів проведення порівняльного дослідження рукописного підпису директора ТОВ «Ледшоу» при проведенні експертизи в межах кримінального провадження № 0000950 суду надано не було.

Таким чином матеріали справи не містять належні та допустимі докази фальсифікації наданих позивачем документів.

Відповідач у запереченні проти позовних вимог зазначав, що ніяких послуг «по забезпеченню роботи обладнання та демонтажу обладнання» у підготовці концерту 2012 року позивач не надавав і даний факт можуть підтвердити організатори концерту, однак у підтвердження надання вказаних послуг іншими юридичними особами або фізичними особами (громадянами) в обґрунтування своїх заперечень суду не надано.

Також відповідачем не надано суду підтвердження зі сторони організаторів концерту, на які відповідач посилається у відзиві на позовну заяву.

Доводи відповідача, що позивач не надав суду жодного доказу, що підтвердив би дійсне існування договірних відносин між сторонами та факт виконання будь-якої роботи по таких домовленостях, сприймаються судом критично, оскільки спростовується матеріалами справи та наданими позивачем документами, які мають підпис представника ТОВ «Ледшоу», скріпленого відтиском печатки підприємства.

Крім того, в матеріали справи було долучено письмові пояснення директора ТОВ «Ледшоу», який стверджуав, що він не підписував спірного Договору № 43/12 (про надання послуг) від 11.07.2012 та Акту наданих послуг з позивачем, звідки вони взялись не знає, проте, проти надання послуг ПП «Мірт» заперечень не зазначає.

Відносно доводів відповідача, що Акт наданих послуг від 30.07.2012 не може братись до уваги судом як допустимий доказ, оскільки не може свідчити про належне виконання зобов`язань по Договору від 11.07.2012, у зв`язку з тим, що містить посилання на Договір № 43/12 від 10.07.2012 та немає відношення до Договору № 43/12 від 11.07.2012, суд зазначає наступне.

Як вбачається з Акту наданих послуг від 30.07.2012 він складений «згідно з Договором № 43/12 від 11.07.2012», у зв`язку з чим, посилання в цьому Акті на, що виконавець надав Замовнику послуги «згідно з Договором № 43/12 від 10.07.2012» є опискою, а тому вказаний довод відповідача не може прийнятись судом як належний.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено: письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу.

Крім того, суд зазнає, що на підтвердження існування спірної господарської операції позивачем було надано копії податкових накладних № 29 від 30.07.20125 на суму 45 000,00 грн, № 34 від 30.07.2012 на суму 42 000,00 грн та № 34 від 30.07.2012 на суму 42 000,00 грн, які містять дані про продавця - ПП «Мірт», покупця - ТОВ «Ледшоу», Договір № 43/12 від 11.07.2012 та об`єкт оподаткування - надання послуг, а також було надано копію податкової декларації за 06-07 місяці 2012 року із зазначенням внесення вказаних податкових накладних у податкові данні позивача та його податковий кредит. В підтвердження надання та прийняття податковим органом вказаної декларації позивача було надано квитанцію № 1 та № 2.

З відповіді Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області № 1437/10/13-06-15-01 від 09.02.2015 судом встановлено, що у податкового органу наявна податкова декларація ПП «Мірт» за липень 2012 року, Додаток 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» за липень 2012 року, копію Реєстру виданих та отриманих податкових накладних за липень 2012 року, які містять посилання на зазначені позивачем податкові накладні.

Відповідно до пункту 201.10. статті 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Таким чином, на суму нарахованого податку на додану вартість позивач надав відповідачу відповідну податкову накладну, у зв`язку з чим у відповідача виникло право на формування податкового кредиту, проте як у позивача виникло зобов`язання по податку на додану вартість.

Таким чином, позивачем виконаний обов`язок, покладений на нього податковим законодавством, та складено податкову накладну по факту наданих відповідачу послуг у строки обумовлені ПК України.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У частині третій статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.01.2021 по справі № 922/51/20).

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Крім того, 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази підтверджують виникнення між сторонами договірних відносин, укладання та підписання сторонами Договору № 43/12 (про надання послуг) від 11.07.2012 та Акту наданих послуг від 30.07.2012, у зв`язку з чим, у відповідача наявний обов`язок олатити позивачу наданні останнім послуги за Договором.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статтей 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України)

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

На дату винесення рішення у справі № 910/26075/14 належних та допустимих доказів оплати відповідачем заборгованості за Договором суду надано не було, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача 126 000,00 грн основаного боргу підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 8 139,95 грн та 16821,30 грн інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору, Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов`язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні ж нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, також не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті «Урядовий кур`єр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок 3% річних у розмірі 8139,95 грн. долучений позивачем до позовної заяви, суд дійшов висновку, що останній зроблений невірно та за розрахунком суду до стягнення 3% річних підлягає сума у розмірі 8 135,62 грн. в іншій частині 3% річних підлягає відмові.

Перевіривши розрахунок, долучений позивачем до позовної заяви, стосовно інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо їх обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 16821,30 грн. підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Приватного підприємства «Мірт» підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ледшоу» (вул. Закревського, буд. 85, кв. 72, м. Київ, 02232; ) на користь Приватного підприємства «Мірт» (вул. Пасічна, буд. 81, кв. 12, м. Львів, Львівська обл., 79038; ) 150 956 (Сто п`ятдесят тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 92 копійки, у тому числі 126 000 (Сто двадцять шість тисяч) гривень, 00 копійок основного боргу, 3% річних у розмірі 8135 (Вісім тисяч сто тридцять п`ять) гривень 62 копійки та 16 821 (Шістнадцять тисяч вісімсот двадцять одна) гривня 30 копійок інфляційних витрат, а також судового збору у розмірі 3019 (Три тисячі дев`ятнадцять) гривень 14 копійок.

Врешті позовних вимог відмовити.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів підпункту 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 14.06.2021.

Суддя В.О. Демидов