ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Черкаси справа № 925/368/21

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС»

про стягнення 49 153,54 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області (вул. Хрещатик, 192, м. Черкаси, 18001, ) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС» (вул. Староєврейська, 7-А, м. Львів, 79008, ) про стягнення збитків за невиконання умов договору від 07.07.2020 № 60-20 в сумі 43 599,60 грн, пені в сумі 1 303,87 грн, штрафу в сумі 3 051,98 грн, інфляційних втрат в сумі 871,99 грн, трьох відсотків річних в сумі 326,10 грн, а також понесених судових витрат сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок не виконання відповідачем в повному обсязі зобов`язань у встановлені строки, подальше його виконання втратило для нього інтерес та він має право на відшкодування збитків в сумі 43 599,60 грн, що були сплачені відповідачу за товар, який фактично не був отриманий.

Суд погоджується, що позивач, користуючись правом, наданим ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України (також по тексту ГПК України), правомірно звернувся із позовною заявою до Господарського суду Черкаської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною 1 статті 29 ГПК України встановлено, що право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до положень статті 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: за грошовим зобов`язанням за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, спір виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, внаслідок невиконання відповідачем умов договору від 07.07.2020 № 60-20, відповідно до якого прямо встановлено місце його виконання: м. Черкаси, Хрещатик, 192 (п. 3.1), в той час як відповідач ТОВ «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС» зареєстрований, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 79008, м. Львів, вул. Староєврейська, 7А.

Ухвалою від 31.03.2021 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом.

На адресу суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення позивачу.

Поштове відправлення з ухвалою господарського суду від 31.03.2021 було направлене відповідачу за адресою: вул. Староєврейська, 7-А, м. Львів, 79008.

Вказане поштове відправлення було повернуте органами зв`язку до господарського суду із зазначенням причини: за закінченням терміну зберігання.

Від представника відповідача до суду 16.04.2021 надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, 14.05.2021 заява про вступ у справу як представника.

Зазначеним підтверджується обізнаність відповідача про відкриття провадження у справі.

Відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, відзив на позов не надав.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області (також по тексту Головне управління, позивач у справі) є органом державної влади.

Головне управління у своїй діяльності керується, зокрема, положенням про Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області затверджене наказом Державної казначейської служби України від 21.11.2011 № 106 у редакції наказу Державної казначейської служби України від 10.05.2018 № 160 (також по тексту Положення).

Відповідно до п. 1 Положення Головне управління є територіальним органом Державної казначейської служби України.

Основним завданням Головного управління є реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів (п. 3 Положення).

Головне управління утримується за рахунок державного бюджету (п. 16 Положення).

Головне управління з метою виконання покладених на нього завдань здійснює фінансово-господарську діяльність на підставі Конституції та законів України.

Головним управлінням за результатом проведених відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» від 15.12.2015 № 922-VIII (далі Закон № 922- VIII) відкритих торгів було укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС» (відповідач у справі) договір від 07.07.2020 № 60-20 (далі Договір № 60-20, а.с. 24-26) про постачання за ДК 021:2015-09130000-9 - Нафта та дистилятори (Бензин А-95, дизельне паливо) в скреч-картках (талонах) номіналом 10 літрів у кількості: бензин А-95 (у талонах) 1 890 літрів, дизельне паливо (у талонах) 1 060 літрів (далі - Товар) (п. 1.1, 1.2 Договору № 60-20).

При поданні тендерної пропозиції до електронної системи закупівель «РROZORO» разом з іншими документами відповідачем долучено договір від 27.12.2019 № 24-12/19 (а.с. 27-31), укладений між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР КАРД» та довідку від 15.06.2020 № 604/41, в наслідок чого поінформовано замовника (Головне управління) про можливість обслуговуватись за талонами, емітованими ТОВ «ІНТЕР КАРД» по всій мережі партнерських автомобільних заправних станцій (далі партнерські АЗС відповідача) за списком.

Згідно з довідкою у м. Черкаси такими АЗС є: WOG, SOCAR, SHELL та МОТТО.

Відповідно до п. 1.3 Договору № 60-20 відпуск Товару з партнерських АЗС відповідача здійснюється за довірчими документами (талонами) на отримання товару відповідно до «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1442.

Строк поставки Товару до 31.12.2020 (п. 3.1 Договору № 60-20).

Термін дії договору з 07.07.2020 до 31.12.2020 (п. 10.1 Договору № 60-20).

Згідно з п. 3.5. Договору № 60-20 відповідач зобов`язується забезпечити наявність та поставити визначену кількість Товару за першою вимогою позивача по факту пред`явлення ним талонів на партнерських АЗС відповідача.

Відповідно до п. 3.2 Договору № 60-20 передача талонів та перехід права власності на відповідну кількість Товару відбувається в момент підписання уповноваженими представниками видаткової накладної.

З моменту переходу до позивача права власності на Товар та до моменту його фактичного отримання на партнерських АЗС відповідача, Товар перебуває на відповідальному зберіганні у відповідача (п. 3.7 Договору № 60-20).

Ціна Договору № 60-20 згідно п. 4.3 складає 55 344,00 грн.

На виконання п. 5.1, 5.2 та 5.3 Договору № 60-20 позивач відповідно до видаткової накладної від 13.07.2020 № 238 платіжним дорученням від 14.07.2020 № 481 перерахував відповідачу 19 207,20 грн за дизельне пальне в кількості 1 060 літрів (в талонах), відповідно до видаткової накладної від 13.07.2020 № 234 платіжним дорученням від 14.07.2020 № 480 перерахував 36 136,80 грн за бензин А-95 в кількості 1 890 літрів (а.с. 60-61).

Отже позивач зазначає, що повністю виконав умови Договору № 60-20: оплатив Товар у сумі 55 344,00 грн, або 100 % оплати за Товар, перераховано на рахунок відповідача.

Відповідач, на виконання п. 3.1 Договору № 60-20 поставив талони на Товар за місцезнаходженням позивача за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 192.

Позивач, за умовами договору, фактично використав через партнерські АЗС відповідача дизельне пальне у кількості 110 літрів на суму 1 993,20 грн та бензин А-95 у кількості 510 літрів на суму 9 751,20 грн, а всього на суму 11 744,40 грн.

Згідно з доповідними записками від 18.12.2020 інспекторів відділу адміністративно-господарської роботи Головного управління та службової записки від 18.12.2020 № 239/1 начальника відділу адміністративно-господарського забезпечення, починаючи з 18.12.2020 на партнерських АЗС відповідача не здійснюється відпуск пального по талонах (а.с. 62-63) .

Так, на АЗС МОТТО та SHELL повідомили, що талони на бензин марки А-95 та дизпаливо за штрихкодами №№ , , , блоковано у зв`язку з несплатою, тому отримати паливо за ними неможливо.

Отже позивач зазначає, що з 18.12.2020 всупереч умовам Договору № 60-20 відповідач зупинив виконання своїх договірних зобов`язань.

Головне управління на адресу відповідача та керівника відповідача направляло лист від 29.12.2020 № 12-19-06/9677 з проханням надати пояснення причин, що унеможливили заправку на партнерських АЗС ТОВ «ІНТЕР-КАРД» та обумовити шляхи вирішення даної проблеми.

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення зазначений лист відповідач отримав 05.01.2021, керівник відповідача 11.01.2021 (а.с. 67).

Листи залишилися без відповідей.

Головне управління зверталося з листом від 11.01.2021 № 12-19-06/178 до ТОВ «ІНТЕР-КАРД», який вручено адресату 15.01.2021, з проханням надати інформацію щодо причин блокування талонів на пальне (а.с. 68). Письмової відповіді на даний лист не надходило.

На підставі п. 9.1 Договору № 60-20 замовник (позивач) направляв претензію від 27.01.2021 № 12-19-06/657, яку вручено адресату 04.02.2021, з вимогою повернути кошти в сумі 43 599,60 грн, що сплачені за поставку 950 літрів дизельного пального в сумі 17 214,00 грн та 1 380 літрів бензину А-95 в сумі 26 385,60 грн (а.с. 69-70).

Кошти на рахунок Головного управління відповідач не повернув, відпуск пального на партнерських АЗС відповідача не відновив.

12 лютого 2021 року, після закінчення строку дії Договору № 60-20, до Головного управління надійшов лист-звернення від відповідача від 10.02.2021 № 1309/01, яким відповідач повідомив про зміну місцезнаходження та запропонував продовжити термін дії Договору № 60-20 до 31.12.2021. До листа долучено проект додаткової угоди № 1 до Договору № 60-20.

Позивач зазначає, що керуючись ч. 3 ст. 188 Господарського кодексу України (також по тексту ГК України), листом від 17.02.2021 № 04-17-02-06/1208 повідомив відповідача про відмову в підписанні додаткової угоди до Договору № 60-20 та в продовженні терміну його дії, зауваживши, що категорично проти відтермінування строків виконання зобов`язань.

Станом на дату звернення з позовною заявою відповідач договірні зобов`язання в повному обсязі не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Як вбачається з ч. 4 ст. 41 Закону № 922-VIII умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Позивач зазначає, що з огляду на вищезазначене, внаслідок невиконання відповідачем умов Договору № 60-20 в терміни, які ним передбачені, подальше його виконання втратило інтерес для Головного управління. На цій підставі Головне управління має право на відшкодування збитків в сумі 43 599,60 грн, що були сплачені відповідачу за Товар, який фактично не був отриманий Головним управлінням, шляхом стягнення відповідної суми з відповідача.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Предметом спору є вимога позивача про відшкодування збитків внаслідок невиконання відповідачем умов Договору № 60-20, через що подальше його виконання втратило інтерес для позивача.

Підставами позовних вимог позивач вказав на укладення 07.07.2020 між Головним управлінням (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС» (Постачальник) Договору № 60-20 про закупівлю Товару за бюджетні кошти.

Спірні правовідносини сторін виникли з укладеного між ними Договору № 60-20, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 ЦК України).

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Пунктом 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до статті 202 ГК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач в повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання із своєчасної та повної оплати за Товар, відпуск якого відповідач повинен здійснювати з партнерських АЗС за довірчими документами (талонами) на отримання товару.

Відповідач гарантував можливість використання талонів шляхом надання переліку АЗС.

Отже, позивач повинен мати можливість використати оплачені талони на будь-якій АЗС, тому неможливість використання талонів свідчить про неналежне виконання договірних зобов`язань відповідачем.

При цьому суд зазначає, що зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи (ст. 511 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 194 ГК України, неналежне виконання зобов`язання третьою особою не звільняє сторони від обов`язку виконати зобов`язання в натурі.

За змістом ст. 599, 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

На підставі ч. 3 ст. 611 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У розумінні цієї статті Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Аналогічні приписи містяться у статті 225 ГК України згідно із пунктом 1 якої до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Беручи до уваги, що термін дії договору закінчився 31.12.2021, позивач з 18.12.2020 не здійснює відпуск (обмін) пального по талонам, порушує зобов`язання щодо використання позивачем оплаченого Товару, суд вважає обґрунтованим та доведеним право позивача на стягнення з відповідача 43 599,60 грн що були сплачені за Товар, який фактично не був отриманий. Позов в цій частині підлягає до задоволення.

Позивач заявив до стягнення 1 303,87 грн пені за період з 18.12.2021 по 18.03.2021 та 3 050,98 грн штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.1 Договору № 60-20 у випадку його порушення, винна сторона несе відповідальність, визначену договором та (або) чинним законодавством України.

Відповідно до п. 7.3 Договору № 60-20 за затримання передачі (відвантаження) Товару Постачальник зобов`язаний за вимогою Замовника сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення передачі (відвантаження).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснивши розрахунок пені за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга», з урахуванням умов Договору № 60-20, прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання, суд прийшов до висновку про її обґрунтованість у сумі 1 303,87 грн.

Частиною другою статті 231 ГК України передбачена можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення зобов`язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17.

Згідно ч. 2 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Оскільки виконання зобов`язання, прострочене відповідачем понад 30 днів, позивач нарахував штраф у розмірі семи відсотків.

Щодо обґрунтованості позову в частині стягнення 3 % річних та втрат від інфляції.

Відповідно до розрахунку відповідач має сплатити втрати від інфляції за весь період прострочення в сумі 871,99 грн та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 326,10 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати і 3 % річних за своєю правовою природою не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Наведена правова викладена у постановах Верховного Суду від 05.07.2018 у справі № 905/978/17, від 11.05.2018 у справі № 922/3087/17, від 26.04.2018 у справі № 910/11857/17.

Здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних втрат, 3% річних за визначений позивачем період, суд встановив, що нарахування річних та інфляційних здійснено позивачем вірно, а тому, беручи до уваги, що відповідач не виконував належним чином зобов`язання, позов в цій частині належить задовольнити.

Отже суми пені, штрафу, інфляційні втрати і 3 % річних нараховані позивачем відповідно до умов Договору № 60-20, вимог чинного законодавства, нараховані правильно.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

У позовній заяві позивач заявив вимогу про відшкодування понесених судових витрат: сплаченого судового збору 2 270,00 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України сплачена позивачем за подання позову сума судового збору підлягає відшкодуванню йому за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС ОЙЛ СЕРВІС» (вул. Староєврейська, 7-А, м. Львів, 79008, ) на користь Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області (вул. Хрещатик, 192, м. Черкаси, 18001, ):

43 599,60 грн збитків за невиконання умов договору від 07.07.2020 № 60-20 в сумі 43 599,60 грн,

1 303,87 грн пені,

3 051,98 грн штрафу,

871,99 грн інфляційних втрат,

326,10 грн трьох відсотків річних,

2 270,00 грн на відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Чевгуз