ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2021 р. Справа№ 911/3076/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

без виклику учасників процесу

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Чайка"

на рішення Господарського суду Київської області

від 19.02.2021

у справі №911/3076/20 (суддя Черногуз А.Ф.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромак-2017"

до Державного підприємства "Чайка"

про стягнення боргу, пені, 3% річних та втрат від інфляції за Договором оренди сільськогосподарської техніки №1015 від 05.10.2019

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агромак-2017" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Чайка" про стягнення боргу, пені, 3% річних та втрат від інфляції за Договором оренди сільськогосподарської техніки №1015 від 05.10.2019.

Позов обґрунтований наступним:

- між позивачем як орендодавцем та відповідачем як орендарем укладено Договір оренди сільськогосподарської техніки №1015 від 05.10.2019.

- позивач належним чином виконав умови Договору надавши відповідачу об`єкт оренди, що підтверджується Актом надання послуг №77/1 від 07.10.2019 на суму 71750,52 грн;

- відповідач за надані позивачем послуги розрахувався не в повному обсязі, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 33750,52 грн;

- у зв`язку з несвоєчасністю розрахунків позивачем нараховано відповідачу 8982,12 грн пені, 1466,21 грн 3% річних та 1406,20 грн втрат від інфляції.

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.02.2021 у справі №911/3076/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Чайка" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромак-2017" 33750,52 грн боргу, 8982,12 грн пені, 1466,21 грн 3% річних та 1010,05 грн втрат від інфляції, а також 2102,00 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було сплачено позивачу кошти за Договором, що підтверджується наявним у матеріалах справи Актом надання послуг №77/1 від 07.10.2019. Крім того, суд першої інстанції указував, що відповідач жодним чином на позов не відреагував, відзиву не подав, у зв`язку з чим позбавив себе можливості надати суду свої заперечення щодо суми боргу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Чайка" подало апеляційну скаргу, в якій просило суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2021 у справі №911/3076/20. Скасувати рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2021 у справі №911/3076/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агромак-2017".

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, що відсутність у акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направленні на визнання заборгованості підприємства перед перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Крім того, відповідач зазначав, що Акт надання послуг від 07.10.2019 підтверджує неправомірність вимог позивача щодо стягнення суми боргу/, зазначену в акті.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства "Чайка" у справі №911/3076/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2021 клопотання Державного підприємства "Чайка" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2021 у справі №911/3076/20 - задоволено. Поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження. Зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2021 у справі №911/3076/20. Відкрито апеляційне провадження у справі №911/3076/20 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Чайка". Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Установлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Агромак-2017" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу упродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ГПК України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, установленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу просив суд апеляційну скаргу Державного підприємства "Чайка" залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. В обґрунтування свого відзиву позивача зазначав, що з боку Орендодавця всі умови указаного Договору виконані у повному обсязі, що підтверджується Актом надання послуг № 77/1 від 07.10.2019. Позивач зазначав, що на момент подання позову Орендарем перерахунок коштів у повному обсязі на рахунок Орендодавця за надані послуги у сумі 33750,52 грн відповідно до Акту надання послуг № 77/1 від 07.10.2019 так і не відбувся.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як убачається з матеріалів справи, 05.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агромак-2017" (позивач, орендодавець) та Державним підприємством "Чайка" (відповідач, орендар) укладено Договір оренди сільськогосподарської техніки №1015 (далі - Договір), за яким у порядку та на умовах, визначених цим Договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві в строкове платне користування Комбайн Кейс 2388 (далі - Техніка), а орендар зобов`язується прийняти Техніку орендодавця та сплачувати орендодавцеві орендну плату за її використання відповідно до умов даного Договору (п. 1.1. Договору).

Передача Техніки в оренду здійснюється сторонами за Актом приймання-передачі за місцезнаходженням орендаря: с. Лісне. Акт приймання-передачі підписується повноважними представниками сторін та скріплюється печатками орендаря та орендодавця (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 4.1., 4.2. Договору техніка вважається переданою в оренду з дати підписання сторонами відповідного Акту приймання-передачі. Строк оренди за цим Договором встановлюється з 05.10.2019 до 09.10.2019 включно.

Загальна вартість орендної плати за Техніку за цим Договором складає 74 750,52 грн. Виплата орендної плати проводиться протягом 14 банківських днів після підписання сторонами акта приймання-передачі наданих послуг. Орендар має достроково сплатити орендну плату на користь орендодавця (п. 5.1., 5.2., Договору).

Згідно п. 8.5. Договору у разі порушення будь-якою стороною своїх обов`язків за цим Договором, винна сторона сплачує на вимогу іншої сторони пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення та існування заборгованості, від загальної простроченої суми за кожен день прострочення.

Оскільки вимоги позивача ґрунтуються на наслідках порушення відповідачем договірних зобов`язань, у частині сплати орендної плати, а спірні правовідносини виникли з договору оренди, до них, відповідно, застосовуються положення Глав 47-53, 58 Цивільного кодексу України, Глав 19-20, 26 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом

Відповідно до ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 759 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі ст. 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

У відповідності до ст. 798 Цивільного кодексу України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути установлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує. Сторони можуть домовитися про надання наймодавцем наймачеві комплексу послуг для забезпечення нормального використання транспортного засобу.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У матеріалах справи наявний Акт надання послуг №77/1 від 07.10.2019, з якого убачається, що позивачем надано відповідачу послуги з оренди сільськогосподарської техніки на загальну суму 74750,52 грн. Указаний Акт підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Стосовно посилань апелянта у скарзі, що акт надання послуг від 07.10.2019 не може бути доказом належним про надання послуг позивачем, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи убачається, що згідно акту №77/1 загальна сума за надані послуги становить 74 750,50 грн.

В матеріалах справи наявні наступні платіжні доручення:

- №450 від 22.07.2020 на суму 3000,00 грн;

- №323 від 03.06.2020 на суму 10 000,00 грн;

- №321 від 29.05.2020 на суму 20 000,00 грн;

- №344 від 15.06.2020 на суму 5 000,00 грн.

Зі змісту указаних вище платіжних доручень убачається, що платником за даними дорученнями є ДП «Чайка», отримувач є ТОВ "Агромак-2017". У призначенні платежу даних платіжних доручень значиться «за оренду с/г техніки по акту 77/1 від 07.10.2019….».

Ураховуючи вищенаведене можна дійти висновку, що у відповідача який частково оплатив послуги надані позивачем, згідно акту №77/1 від 07.10.2019, не виникало сумнівів стосовно належності підписання указаного акту відповідачем і правильності його оформлення.

Отже, колегія суддів звертає увагу, що здійснивши вищеуказані дії відповідач визнав суму боргу, оплативши послуги згідно Договору частково.

Указана інформація також підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою з АТ КБ "Привтбанк" за період надходження коштів на розрахунковий рахунок позивача з 08.05.2020 по 25.09.2020, з якої можна установити, що відповідачем на рахунок позивача в указаний період надійшло 38000,00 грн, у якості оплати зобов`язань за Актом надання послуг №77/1 від 07.10.2019.

Крім того, колегія суддів зазначає, що про належне виконання позивачем своїх зобов`язань свідчить також відсутність скарг та заперечень з приводу невідповідності наданої Техніки або строків її надання.

Підписуючи Акт надання послуг відповідач взяв на себе зобов`язання з оплати позивачу послуг з надання в оренду сільськогосподарської техніки на суму 74750,52 грн.

Крім того, указана реалізація наданих позивачем послуг з оренди також відображена в акті звірки взаєморозрахунків за період з 2019 - 07.10.2019 на суму 74 750,52 грн, що є додатковим доказом отримання відповідачем послуг, які були надані позивачем.

Інших доказів сплати відповідачем боргу суду не надано.

Отже, з наведеного вбачається, що несплачена відповідачем відповідно до Акту надання послуг №77/1 від 07.10.2019 залишилась сума у розмірі 36750,52 (74750,52 - 38000,00) грн.

Однак, ураховуючи те, що позивач при зверненні до суду із позовною заявою просив суд стягнути з відповідача 33 750,00 грн (сума основної заборгованості).

Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов у цій частині підлягає задоволенню у розмірі, який було заявлено позивачем, а саме, 33 750,00 грн.

Крім того, з матеріалів справи убачається, що позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пені, 3% річних та втрат від інфляції.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України установлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не установлено договором або законом.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивачем нараховано відповідачу 8982,12 грн пені, 1466,21 грн 3% річних та 1406,20 грн втрат від інфляції.

Отже, згідно п. 5.3. Договору сторони погодили, що виплата орендної плати проводиться протягом 14 банківських днів після підписання сторонами Акту приймання - передачі послуг. Акт підписано 07.10.2019, а отже право на нарахування штрафних санкцій у позивача виникло з 29.10.2019.

Судом першої інстанції було здійснено перевірку розрахунку позивача щодо нарахування пені та установлено, що сума пені є більшою, водночас суд не може з власної ініціативи виходити за межі позовних вимог, а отже сума пені підлягає до стягнення з відповідача у розмірі, зазначеному позивачем - 8982,12 грн, з чим і погоджується апеляційна інстанція.

Стосовно вимог позивача про нарахування 3% річних колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів позовної заяви слідує, що позивач починає нараховувати 3% річних з 27.10.2019, тоді як у останнього виникло право на нарахування з 29.10.2019, також позивачем у розрахунку указано некоректні дані у вигляді боргового періоду з 30.06.2020 по 03.06.2020, крім того, позивач включає у попередні боргові періоди дні оплати відповідачем боргу, тоді як вони повинні входити до нових періодів, позаяк сума боргу станом на цей день (день оплати) зменшилась.

Ураховуючи вищенаведене, судом було зроблено власний розрахунок 3% річних згідно періодів заявлених позивачем та установлено, що сума пені є більшою за нараховану позивачем, водночас сума 3% річних підлягає задоволенню у розмірі заявленому позивачем згідно прохальної частини позовної заяви - 1466,21 грн, з підстав неможливості судом виходу за межі позовних вимог.

Також судом було здійснено перевірку розрахунку позивача щодо нарахування втрат від інфляції, та установлено, що він складений невірно, позаяк неправильним є нарахування втрат від інфляції на неповний місяць, тоді як для нарахування інфляційних втрат сума боргу повинна існувати протягом всього місяця. Крім того, позивач нараховує втрати від інфляції за липень 2020 року на суму 36,00 грн, тоді як протягом указаного місяця існував борг у розмірі 36750,52 грн, що є визначально важливим, позаяк у липні 2020 року була дефляція, яку з цих підстав, позивачем не ураховано в повному обсязі.

З урахуванням вищенаведеного, судом зроблено власний розрахунок втрат від інфляції в межах періодів заявлених позивачем та з урахуванням дефляції, яка мала місце з липня по серпень 2020 року та установлено, що сума втрат від інфляції підлягає до стягнення з відповідача у розмірі 1010,05 грн.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 33750,52 грн боргу, 8982,12 грн пені, 1466,21 грн 3% річних та 1010,05 грн втрат від інфляції.

Стосовно вимог позивача про стягнення судових витрат на правову допомогу у розмірі 5000, 00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

У тексті позовної заяви позивач просив суд стягнути з відповідача вищеуказані витрати.

Згідно із частинами 4, 8 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку, що позивачу належить відмовити у задоволенні указаних вимог, оскільки останнім не було надано суду відповідні докази, понесення указаних витрат у розмірі 5000, 00 грн.

Щодо доводів Державного підприємства "Чайка", наведених у апеляційній скарзі, про невмотивованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини у справах "Руїс Торіха проти Іспанії", "Суомінен проти Фінляндії", "Гірвісаарі проти Фінляндії" неодноразово наголошував на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про часткове задоволення позову, тому твердження скаржника про їх невмотивованість є безпідставними.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що зміст оскаржуваного судового рішення містить підстави та нормативне обґрунтування, з яких виходив суд, дійшовши висновків про задоволення позову, тому твердження Державного підприємства "Чайка" про їх невмотивованість є безпідставними.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2021 у справі №911/3076/20 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на відповідача.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Чайка" на рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2021 у справі №911/3076/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2021 у справі №911/3076/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2021 у справі №911/3076/20.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 15.06.2021.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран