ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2021 р. Справа№ 911/378/17 (911/3495/20)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Остапенка О.М.

Грека Б.М.

секретар судового засідання Кочурова Т.О.

за участю представників відповідно до протоколу судового засідання від 02.06.2021,

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (АТ «НАК «Нафтогаз України»)

на рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 (дата підписання повного тексту 15.03.2021)

у справі № 911/378/17 (911/3495/20) (суддя Лопатін А.В.)

за позовом АТ «НАК «Нафтогаз України»

до комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» (КП «УЖКГ»)

про стягнення 2 745 249,74 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № 911/378/17 за заявою ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» до КП «УЖКГ» про банкрутство, провадження в якій порушено ухвалою суду від 06.07.2017 (наразі триває процедура розпорядження майном боржника).

04.12.2020 до суду надійшла позовна заява АТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення з КП «Управління житлово-комунального господарства» заборгованості за договором від 17.10.2018 № 2748/18-КП-17 про постачання природного газу у сумі 2 745 249,74 грн., з яких: 2 066 024,29 грн. основного боргу; 77 924,20 грн. втрат від інфляції; 105 584,54 грн. 3 % річних; 495 716,71 грн. пені.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, в межах провадження у справі № 911/378/17 про банкрутство комунального підприємства, підготовче засідання призначено на 20.01.2021.

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.02.2021 позов задоволено частково, а саме: присуджено до стягнення з КП «Управління житлово-комунального господарства» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» 2 066 024, 29 грн. основного боргу, 49 571, 67 грн. пені, 105 584, 54 грн. 3% річних, 77681, 93 грн. інфляційних втрат та 41 175, 11 грн. судового збору, в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд: скасувати рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/378/17 (911/3495/20) в частині відмови у стягненні пені на суму 446 145,04 грн. та інфляційних втрат на суму 242, 27 грн., прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» задовольнити, а саме: стягнути з КП «УЖКГ» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» пеню у сумі 446 145, 04 грн. та інфляційні втрати у сумі 242,27 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Отрюха Б.В., суддів: Остапенка О.М., Грека Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та призначено її розгляд на 02.06.2021.

11.05.2021 відповідач подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що суд першої інстанції правомірно зменшив розмір пені, оскільки штрафні санкції, які нараховує апелянт, є прямим збитком теплопостачальної компанії, і їх компенсація не має відповідних джерел.

Представник апелянта у судовому засіданні 02.06.2021 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Колегією суддів на підставі частини сьомої статті 270 ГПК України надано учасникам судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке ними реалізовано.

За змістом частин першої - другої статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає про відсутність виключних та достатніх підстав для зменшення пені, яка підлягає стягненню з відповідача і вважає, що судом першої інстанції було незаконно зменшено пеню на 90%, крім того, апелянт зазначає, що нарахуванню згідно інфляційних процесів підлягають не тільки основна сума боргу, а й суми на які збільшився борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів, проте судом першої інстанції зазначене не було враховано.

Отже, наразі, перед колегією суддів постало питання перевірки законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені та інфляційних втрат.

Так, судом першої інстанції встановлено, а судом апеляційної інстанції перевірено такі обставини справи.

17.10.2018 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та КП «УЖКГ» (споживач) було укладено договір № 2748/18-КП-17 постачання природного газу, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 3.7. договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом укладення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Пунктом 6.1. договору погоджено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2. договору погоджено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач належним чином виконав свої зобов`язання за даним договором, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями актів приймання-передачі природного газу: від 31.10.2018 р. на суму 252777,37 грн., від 30.11.2018 р. на суму 846515,38 грн., від 31.12.2018 р. на суму 820064,34 грн., від 31.01.2019 р. на суму 809109,80 грн., від 28.02.2019 р. на суму 728462,21 грн., від 31.03.2019 р. на суму 696309,42 грн. та від 30.04.2019 р. на суму 412785,77 грн.

Таким чином, позивачем було надано відповідачу послуги з постачання природного газу на загальну суму 4 566 024,29 грн.

Відповідно до виписок АБ "Укргазбанк" з особового рахунку позивача загальна сума надходжень грошових коштів від відповідача в рахунок оплати за природний газ згідно договору від 17.10.2018 р. № 2748/18-КП-17 становить 2 500 000 грн.

З огляду на зазначене, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, не в повному обсязі та не виконав зобов`язання у визначений договором строк.

У зв`язку з невиконання відповідачем договору в частині оплати з поставлений товар, позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 2 745 249,74 грн., з яких 2 066 024,29 грн. основного боргу, 495 716,71 грн. пені,105 584,54 грн. 3 % річних та 77 924,20 грн. інфляційних втрат.

Відповідач визнав заборгованості за природний газ за договором № 2748/18-КП-17 від 17.10.2018 в розмірі 2 066 024,29 грн. та подав клопотання про зменшення розміру пені на 90%. Крім того, відповідач просив відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 3% річних в розмірі 105 584,54 грн. та інфляційних втрат в розмірі 77 924,20 грн.

Відповідно до приписів статей 11, 525, 526, 629 ЦК України договір як підстава для виникнення цивільних прав та обов`язків є обов`язковим для виконання сторонами і за загальним правилом сторони не мають права змінити умови відповідного зобов`язання в односторонньому порядку, а повинні виконувати його належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не виконав зобов`язання з оплати поставленого природного газу на суму 2 066 024,29 грн., і, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив порушення зобов`язання, що є підставою для стягнення з відповідача суми основного боргу та застосування відповідальності, встановленою пунктом 8.2 Договору, а саме, нарахуванню пені, що становить 495 716,71 грн.

Щодо зменшення пені.

Як вже було зазначено вище, відповідач порушив умови Договору № 2748/18-КП-17 від 17.10.2018 щодо оплати поставленого йому природного газу.

У разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції - господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) (ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013р. №7-рп/2013.

Саме тому, що у даному рішенні, зокрема, розглянуто питання щодо правового призначення неустойки, апеляційна колегія вважає помилковим зауваження АТ «НАК «Нафтогаз України» щодо безпідставності у застосовані місцевим господарським судом висновків Конституційного Суду України, що містяться в рішенні від 11.07.2013р. у справі №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018р. у справі №916/65/18, від 03.07.2019р. у справі №917/791/18, від 22.10.2019р. у справі №904/5830/18, від 13.01.2020р. у справі №902/855/18, від 27.01.2020р. у справі №916/469/19, від 04.02.2020р. у справі №918/116/19.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Місцевим господарським судом у даній справі встановлено, що відповідач є комунальним підприємством, створеним на підставі рішення Славутицької міської ради, що діє на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади міста Славутич. Майно підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання. КП "Управління житлово-комунального господарства" має суспільну цінність для територіальної громади міста Славутича.

Відповідач за основними видами діяльності здійснює виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії; надає послуги з опалення та постачання гарячої води споживачам (населення, релігійні організації, бюджетні та небюджетні організації) міста Славутич, тобто являється теплопостачальною та теплогенеруючою організацією, що має соціально важливе значення.

Підприємство створене для здійснення функцій, визначених законом, не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, а отже надходження коштів на рахунок відповідача та можливість погашення заборгованості за природний газ в цілому залежить від сплати кінцевими споживачами на користь відповідача відповідних платежів.

Місцевий суд взяв до уваги загальновідомий факт затвердження місцевих тарифів на теплопостачання на рівні, нижчому від собівартості, що позбавляє відповідача не тільки отримувати прибуток від власної діяльності, але й не дає змоги покривати витрати на виробництво комунальних послуг.

Крім того, відповідач не має змоги за власним рішенням змінювати тарифи на власні послуги, позаяк вказані повноваження належать органам місцевого самоврядування, а також не має змоги припинити постачання теплової енергії незалежно від будь-яких зовнішніх факторів, у тому числі і при наявності заборгованості кінцевих споживачів за отримане тепло.

Споживачі мають перед КП "Управління житлово-комунального господарства" значну дебіторську заборгованість, тому неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором спричинене не його зловживанням, а об`єктивними обставинами, що унеможливлюють своєчасну оплату за поставлений природний газ.

У позивача наявна можливість отримувати прибутки за рахунок інших видів діяльності, яка у відповідача відсутня.

В силу виконання своїх функцій підприємства ТЕК мають певний комплекс прав і обов`язків і майже всі з фінансового боку збиткові, тому що надають послуги за тарифами, які не покривають економічно обґрунтовані витрати на їх виробництво, а різниця підлягає компенсації з бюджету. Разом з тим, як зазначає відповідач, теплогенеруючим підприємствам не компенсовано різницю в тарифах з 2016 року, у тому числі КП "Управління житлово-комунального господарства" в розмірі 107,179 млн. грн. При цьому несвоєчасне фінансування відшкодування різниці в тарифах не передбачає нарахування штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат.

Крім того, у провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № 911/378/17 за заявою ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" до КП "Управління житлово-комунального господарства" про банкрутство, провадження в якій порушено ухвалою суду від 06.07.2017 і наразі триває процедура розпорядження майном боржника - комунального підприємства.

Місцевий суд взяв до уваги існування значної заборгованості відповідача перед постачальниками енергоносіїв, перш за все перед НАК "Нафтогаз України".

Водночас судом взято до уваги тяжкий фінансовий стан відповідача, а також те, що позивачем не надано доказів спричинення позивачеві негативних наслідків у зв`язку з несплатою відповідачем за газ у строки, встановлені договором, оскільки страти від знецінення коштів компенсуються, зокрема, стягненням інфляційних втрат та 3% річних за час, в який позивач не міг користуватись коштами. (Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі № 924/709/17, від 26.09.2019 р. у справі № 922/3613/18).

А отже, місцевий суд дійшов правомірного висновку, що правовий зміст інституту неустойки, основною метою якої є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що предметом даного судового розгляду є стягнення штрафних санкцій, що, в свою чергу, не є основним доходом АТ «НАК «Нафтогаз України» і не може впливати на його господарську діяльність.

Також, судова колегія зазначає, що в межах розгляду даної справи, якою розглядаються, зокрема, вимоги АТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення боргу за Договором № 2748/18-КП-17 від 17.10.2018, позивач застосовує до відповідача таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, що в певній мірі компенсує збитки позивача.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст. 3 Цивільного кодексу України).

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

Апеляційний суд зазначає, що присуджені до стягнення 3% річних та інфляційні є справедливою компенсацією за несвоєчасне виконання зобов`язання, у зв`язку з чим доходить висновку, що зменшення розміру неустойки у цій справі не призвело до нівелювання самого значення пені як відповідальності за порушення відповідачем зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів позивача у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених Договором) отримання плати за поставлений газ.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.02.2020р. у справі № 918/116/19.

Разом з цим, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на те, що визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, останнім було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача так і позивача у даній справі, що співвідноситься з аналогічною правовою позицією, яка знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №761/26293/16-ц, на яку посилається АТ «НАК «Нафтогаз України».

Підсумовуючи усе вищевикладене, апеляційний суд вбачає за можливе зауважити, що стягнення зазначеної позивачем у відповідному позові суми пені в повному обсязі не є співрозмірним із можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що зазначені критерії були дотримані судом першої інстанцій при вирішенні питання про зменшення розміру заявленого пені до 90% від вказаної суми.

Відтак, правильне застосування місцевим господарським судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

За таких обставин доводи апелянта про неправильне застосування місцевим господарським судом ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та не спростовують висновки, покладені в основу оскаржуваного рішення.

Щодо розміру інфляційних.

За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат як компенсацію за знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.

Утім місцевий суд у справі, що розглядається, не звернув уваги на те, що нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням саме збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця з урахуванням раніше стягнутих втрат від інфляції.

З урахуванням викладеного оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні з КП "Управління житлово-комунального господарства" на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» 242,27 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, судовий збір розподіляється у відповідності до статті 129 ГПК України та покладається на сторін пропорційної задоволеним вимогам в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/378/17 (911/3495/20) задовольнити частково.

2. Змінити рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/378/17 (911/3495/20).

3. Скасувати рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/378/17 (911/3495/20) в частині відмови у стягненні 242,27 грн. інфляційних нарахувань і задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

4. В решті рішення Господарського суду Київської області від 24.02.2021 у справі №911/378/17 (911/3495/20) залишити без змін.

5. Стягнути з Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» (, Київська обл., м. Славутич, вул. Військових будівельників, 8, 07101) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, 01601) судовий збір в частині задоволених вимог згідно до апеляційної скарги в розмірі 5,45 коп. Видати наказ.

6. Стягнути з Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» (, Київська обл., м. Славутич, вул. Військових будівельників, 8, 07101) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, 01601) судовий збір в частині задоволених вимог апеляційної скарги за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 3,63 грн. Видати наказ.

7. Видачу наказу доручити Господарському суду Київської області.

8. Справу №911/378/17 (911/3495/20) повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.06.2021 року .

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді О.М. Остапенко

Б.М. Грек