СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2021 р. Справа № 917/1843/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Бородіна Л.І. , суддя Фоміна В.О.;

за участі секретаря судового засідання Крупи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк ПриватБанк (вх.№1512П/2) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.04.2021 у справі №917/1843/20 (ухвалу винесено суддею Білоусовим С.М. у приміщенні господарського суду Полтавської області)

за заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк ПриватБанк, м.Київ,

до ОСОБА_1 , с. Ланна Карлівський район Полтавської області,

про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 08.08.2012 у сумі 743263,99 грн, з яких: 83642,41 грн - заборгованість за кредитом, 242132,23 грн - заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 417489,35 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 22.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

15.03.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№2752 від 15.03.2021), в якому просив господарський суд закрити провадження у справі відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, у разі відмови у закритті провадження у справі, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

15.03.2021 відповідач звернувся до господарського суду з клопотанням (вх.№2750) про закриття провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 13.04.2021 у справі №917/1843/20 закрито провадження. Роз`яснено позивачеві його право звернутися за захистом свого порушеного права чи інтересу в порядку цивільного судочинства з урахуванням правил визначення територіальної підсудності.

Мотивуючи прийняту ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що договір поруки №274241177/DP від 09.07.2014, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та громадянином України - ОСОБА_1 , фізичною особою, яка не є підприємцем. Відтак спір за цим цивільно-правовим договором не підлягає розгляду господарськими судами відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, натомість дана справа підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Позивач з ухвалою господарського суду не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.04.2021 у справі №917/1843/20 скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи у порядку господарського судочинства.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що предметом розгляду у даній справі є стягнення з поручителя заборгованості фізичної особи-підприємця за кредитним договором, укладеним з юридичною особою (банком). Тобто, позивачем заявлена похідна вимога до поручителя фізичної особи, який уклав правочин у забезпечення виконання зобов`язання фізичної особи-підприємця (суб`єкта господарської діяльності). З урахуванням вказаних обставин та норм ст.4, 20, 45 Господарського процесуального кодексу України, апелянт вважає, що позов у справі №917/1843/20 підлягає розгляду у порядку господарського судочинства. Також при прийнятті оскаржуваної ухвали господарським судом не взято до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02.10.2018 у справі №910/1733/18, з яким узгоджуються висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.04.2020 у справі №295/5047/18, у постанові від 20.11.20219 у справі №910/9362/19, у постанові від 19.03.2019 у справах №904/2526/18, №904/2529/18, 904/2530/18, №904/2538/18.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 поновлено Акціонерному товариству комерційний банк Приватбанк строк на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.04.2021 у справі №917/1843/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.04.2021 у справі №917/1843/20. Повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 14.06.2021 о 10:00 годині. Встановлено учасникам справи п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання учасникам справи. Встановлено учасникам справи строк до 11.06.2021 для подання письмових заяв, клопотань тощо. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного держреєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги.

02.06.2021 від відповідача до суду надійшов відзив (вх.№6365) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що ОСОБА_1 не є фізичною особою-підприємцем, тому позовні вимоги до фізичної особи не можуть бути предметом розгляду у господарському суді, а висновок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2021 у зв`язку з відпусткою судді Тарасової І.В. для розгляду даної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Пуль О.А., суддя Бородіна Л.І., суддя Фоміна В.О.

У судове засідання 14.06.2021 учасники справи не з`явились, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи (а.с.129-141,142).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Ураховуючи достатність в матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги та вирішення даного спору, зважаючи на відсутність передбачених частиною 11 ст.270 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про закінчення апеляційного розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності представників учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи та вимоги учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України Про судоустрій і статус суддів суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина перша статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Перелік спорів, які відносяться до юрисдикції господарського суду, визначені у статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеного вище пункту убачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів такі справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Позивач посилається на те, що місцевий господарський суд помилково закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України як такий, що не підлягає розгляду у порядку господарської юрисдикції, з огляду на те, що договір поруки №274241177/DP від 09.07.2014 укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" та громадянином України - ОСОБА_1 , фізичною особою, яка не є підприємцем.

Як убачається з матеріалів справи, 08.08.2012 за заявою ФОП Тищенка Андрія Володимировича про відкриття поточного рахунку між фізичною особою-підприємцем Тищенком Андрієм Володимировичем (позичальник) та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про надання банківських послуг № (гарантований платіж).

09.07.2014 між ОСОБА_1 (поручитель) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (кредитор) укладено договір поруки №/DP, відповідно до пункту 1.1 якого предметом договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання фізичною особою-підприємцем Тищенком Андрієм Володимировичем (боржник) зобов`язань за договором про надання банківських послуг № (гарантований платіж) з: повернення кредиту з кредитним лімітом по кредитному договору, розмір якого становить 89884,82 грн, а боржник зобов`язаний його повернути у термін 90 днів з дати підписання договору. Якщо під час виконання кредитного договору зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладенні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за кредитним договором в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібні.

Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно з цим пунктом поручитель відповідає перед кредитором усіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності (пункт 1.2 договору поруки).

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до положень статей 553, 554, 626 Цивільного кодексу України за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем; поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто, договір поруки укладається кредитором і поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, АТ КБ «ПриватБанк» як кредитор подало до господарського суду позов до фізичної особи як поручителя за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи. Тобто, між позивачем та відповідачем наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду у порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Вказуючи, що прийняття до розгляду господарським судом позову до фізичної особи неминуче порушить права та законні інтереси цієї особи, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою те, що за статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а випадки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, чітко визначені положеннями статті 20 Господарського процесуального кодексу України (як приклад, пункти 5, 10, 14 статті 20 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, Велика Палата Верховного Суду послідовно та неодноразово висловлювала в подібних правовідносинах правові позиції про те, що до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Положення пункту 1 частини першої статі 20 Господарського процесуального кодексу України не пов`язують також належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці, з об`єднанням таких позовних вимог із вимогами до особи - боржника за основним зобов`язанням.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.10.2018 у справі №910/1733/18, який Велика Палата Верховного Суду підтримала у справі 910/93/62/19 у постанові від 20.11.2019, у справі №904/2526/18 від 19.03.2019, у справі №295/5047/18 від 14.04.2020.

Однак вказані правові висновки, викладені в обумовлених постановах Великої Палати Верховного Суду, не були враховані господарським судом Полтавської області при розгляді цієї справи.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, помилково вважав, що договір поруки №274241177/DP від 09.07.2014, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та громадянином України - ОСОБА_1 , фізичною особою, яка не є підприємцем, не підлягає розгляду господарськими судами відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами частини 3 ст.271 Господарського процесуального кодексу України суд у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильного застосування норм процесуального права, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі. Отже, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа - передачі на розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки у даному випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.236, 269, 270, 271, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк ПриватБанк задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 13.04.2021 у справі №917/1843/20 скасувати.

Справу №917/1843/20 передати на розгляд до господарського суду Полтавської області.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.06.2021.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.О. Фоміна