ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.06.2021 Справа № 920/44/21
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А., за участю секретаря судового засідання Кириченко-Шелест А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/44/21 у порядку загального позовного провадження

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Потапенко та Партнери» (04060, м. Київ, вул. Житкова, буд. 3, оф. 1, ідентифікаційний код 33497172),

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінен оф Десна» (41400, Сумська область, м. Глухів, вул. Жужоми, буд. 31, ідентифікаційний код 36235356),

про стягнення 180 898,83 грн.

за участю представників учасників справи:

позивача: адвокат Разкевич В.О. згідно ордеру від 04.01.2021 серії КС № 786056 приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Київської області,

відповідача: Магурський О.П. за довіреністю від 23.02.2021 приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи «EasyCon».

ВСТАНОВИВ:

13.01.2021 позивач звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до відповідача, відповідно до якого просить суд стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінен оф Десна» (41400, Сумська область, м. Глухів, вул. Жужоми, буд. 31, ідентифікаційний код 36235356) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Потапенко та Партнери» (04060, м. Київ, вул. Житкова, буд. 3, оф. 1, ідентифікаційний код 33497172) заборгованість за договором про надання юридичних послуг № 1 від 03.11.2009 та рахунку-фактури № 1227 від 27.04.2020, акту здачі-прийняття наданих послуг № 1227 від 27.04.2020 в сумі 180 898,83 грн, з них: 163 000,00 грн основного боргу, 10 563,83 грн пені, 4 075,00 грн інфляційних втрат та 3 260,00 грн 3 % річних; а також просить суд оплату судових витрат покласти на відповідача.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачем було порушено умови договору про надання юридичних послуг № 1 від 03.11.2009 щодо оплати наданих послуг, а тому наявні підстави для нарахування пені на підставі пункту 7.7 договору, інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у відповідних розмірах.

У позовній заяві позивач, посилаючись на норми статей 247, 249, 252 Господарського процесуального кодексу України, просить суд прийняти позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання за наявним у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Відповідно до доданого до позовної заяви попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс в зв`язку із розглядом справи за позовною заявою про стягнення боргу із урахуванням пені, інфляційних втрат та 3 % річних за договором про надання юридичних послуг від 03.11.2099 № 1 представник позивача зазначає, що позивач поніс витрати по сплаті судового збору в сумі 2 713,50 грн та витрати на оплату послуг адвоката в сумі 4 500,00 грн.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 18.01.2021 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі № 920/44/21; справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; призначити розгляд справи по суті на 02.03.2021, 10:00; встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов до 08.02.2021; встановити позивачу строк для подання до суду відповіді на відзив до 26.02.2021.

12.02.2021 від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінен оф Десна» (41400, Сумська область, м. Глухів, вул. Жужоми, буд. 31, ідентифікаційний код 36235356) до суду надійшов відзив від 08.02.2021 б/н (вх. № 1499/21), в якому відповідач проти позову заперечує, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що позивачем не доведено факт надання відповідачеві зазначених в акті здачі-прийняття наданих послуг № 1227 від 27.04.2020 послуг, а тому і відсутні правові підстави для стягнення боргу за такі послуги. Стягнення пені, відсотків та інфляційних, які є похідними вимогами від стягнення недоведеного та необґрунтованого боргу відповідач вважає безпідставним.

Також 12.02.2021 від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінен оф Десна» (41400, Сумська область, м. Глухів, вул. Жужоми, буд. 31, ідентифікаційний код 36235356) до суду надійшло клопотання від 08.02.2021 б/н (вх. № 822к від 12.02.2021) про зміну форми провадження у справі № 920/44/21, в якому відповідач зазначає, що не погоджується з позовними вимогами та, посилаючись на складність справи, необхідність виклику та допиту свідка - посадової особи відповідача ОСОБА_2 , що неможливо у спрощеному позовному провадженні, з метою повного, всебічного, об`єктивного розгляду справи просить суд розгляд справи № 920/44/21 здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.02.2021 у справі № 920/44/21 постановлено задовольнити клопотання відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінен оф Десна» (41400, Сумська область, м. Глухів, вул. Жужоми, буд. 31, ідентифікаційний код 36235356) від 08.02.2021 б/н (вх. № 822к від 12.02.2021) про зміну форми провадження у справі № 920/44/21; подальший розгляд справи № 920/44/21 здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі відповідно до частини шостої статті 250 ГПК України; замінити засідання для розгляду справи по суті, призначене ухвалою Господарського суду Сумської області від 18.01.2021 про відкриття провадження у справі № 920/44/21 на 02.03.2021, 10:00, підготовчим засіданням; призначити підготовче засідання на 02.03.2021, 10:00.

24.02.2021 від представника відповідача електронною поштою до суду надійшла заява від 24.02.2021 б/н (вх. № 1990/21 від 24.02.2021) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 25.02.2021 у справі № 920/44/21 постановлено задовольнити представника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінен оф Десна» (41400, Сумська область, м. Глухів, вул. Жужоми, буд. 31, ідентифікаційний код 36235356) - Магурського О.П. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) від 24.02.2021 б/н (вх. № 1990/21 від 24.02.2021) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 920/44/21; провести підготовче засідання у справі № 920/44/21, призначене на 02.03.2021, 10:00 за участю представника відповідача - Магурського О.П. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua).

25.02.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив від 22.02.2021 б/н (вх. № 2013/21), відповідно до якої, останній із доводами відповідача, наведеними у відзиві не погоджується, зазначаючи, що, рішенням учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінен оф Десна» № 01-09/18 від 17.09.2018 вирішено прийняти до складу учасників ТОВ «Лінен оф Десна» іноземну компанію Приватне товариство з обмеженою відповідальністю «Лагако», яка створена відповідно до законодавства Бельгії, шляхом здійснення додаткового вкладу до статутного капіталу відповідача. Для проведення державної реєстрації (внесення відомостей до ЄДР) ПТОВ «Лагако», як учасника ТОВ «Лінен оф Десна» та збільшення статутного капіталу на суму 339 474,78 Євро, позивачем було надано виключно в інтересах відповідача юридичні послуги щодо супроводження та підготовки документів, переклад документів іноземної компанії ПТОВ «Лагако», внесення іноземним інвесторам внеску у статутний капітал ТОВ «Лінен оф Десна».

Що стосується надання юридичних послуг по іноземній компанії «Деротекс» - це юридична особа, яка створена та діє згідно законодавства Бельгії, позивач зазначає, що відповідно до угоди позики від 17.09.2018, укладену між ТОВ «Лінен оф Десна» та іноземною компанією «Деротекс», відповідачу перераховано на поточний банківській рахунок від зазначеної іноземної компанії позику у розмірі 505 000,00 Євро. Для отримання в інтересах відповідача позики від іноземної компанії «Деротекс», позивачем надано відповідачеві юридичні послуги щодо супроводження та підготовки документів, переклад документів іноземної компанії «Деротекс» та супроводження угод в банківських установах.

Щодо твердження відповідача у відзиві, що надані послуги з консультування та роз`яснення з питань зміни керівника надавалися іншим суб`єктам - учасникам ТОВ «Лінен оф Десна» позивач зазначає, що послуги з консультування та роз`яснення з питань зміни керівника товариства здійснювалися саме в інтересах ТОВ «Лінен оф Десна», оскільки стосувалися виконавчого органу зазначеного товариства (генерального директора за статутом) і напряму відноситься до питань відповідача.

Крім того, як зазначає позивач у зазначеній відповіді на відзив, протоколи опитування працівників ТОВ «Потапенко та Партнери» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є належними письмовими доказами та такими, що мають значення для правильного вирішення спору, оскільки містять обставини і факти надання юридичних послуг відповідачу, що має значення для розгляду справ.

Щодо доказів, наведених у додатку № 2, представник позивача зазначає, що надані докази позивачем до позовної заяви додатково підтверджують надання позивачем юридичних послуг відповідачеві згідно договору про надання юридичних послуг №1 від 03.11.2009 та акту здачі-прийняття наданих послуг №1227 від 27.04.2020.

02.03.2021 від представника відповідача до суду електронною поштою надійшло клопотання від 02.03.2021 № б/н (вх. № 2203/21 від 02.03.2021) про долучення доказів до матеріалів справи, відповідно до якого представник відповідача просить суд долучити до матеріалів цієї справи копію наказу від 20.06.2017 № 88-К, копію наказу від 10.11.2015 № 108-К та копію таблиці 5 «Відомості про трудові відносини».

02.03.2021 від імені представника відповідача електронною поштою надійшло клопотання від 02.03.2021 б/н (вх. 1071к від 02.03.2021) про виклик свідків у судове засідання, відповідно до якого останній просить викликати та допитати у якості свідків: гр. ОСОБА_6 , яка з 11.09.2017 по 31.01.2019 займала посаду головного бухгалтера відповідача ( АДРЕСА_1 ); гр. ОСОБА_7 , яка працює на посаді фінансовий директор відповідача (місце роботи свідка: АДРЕСА_2 ).

Зазначені клопотання та заява представника відповідача не містять електронного цифрового підпису.

02.03.2021 від представника позивача надійшло клопотання від 02.03.2021 б/н (вх. № 1078к від 02.03.2021) про проведення подальших судових засідань в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Київської області.

Крім того, 02.03.2021 від представника позивача надійшли письмові заперечення від 02.03.2021 б/н (вх. № 2217/21) на клопотання про виклик свідка, відповідно до яких останній заперечує проти виклику у судове засідання свідка ОСОБА_2 , оскільки представник відповідача не зазначає які саме факти може підтвердити або заперечити свідок, що призведе до необґрунтованого затягування судового процесу.

Ухвалою суду від 02.03.2021 у справі № 920/44/21, з урахуванням ухвали від 16.04.2021 про виправлення описки, постановлено клопотання представника відповідача від 02.03.2021 б/н (вх. № 1071к від 02.03.2021) про виклик свідків в судове засідання повернути заявнику без розгляду; продовжити строк проведення підготовчого провадження у справі № 920/44/21 на 30 днів до 19.05.2021; відкласти підготовче засідання у справі № 920/44/21 в судове засідання на 13.04.2021, 11:30; клопотання представника позивача від 02.03.2021 б/н (вх. № 1078к від 02.03.2021) про проведення подальших судових засідань в режимі відеоконференції задовольнити; доручити Господарському суду Київської області забезпечити участь представника позивача в судовому засіданні, призначеному на 13.04.2021, 11:30 в режимі відеоконференції в приміщенні зазначеного суду; провести підготовче засідання у справі № 920/44/21, призначене на 13.04.2021, 11:30 за участю представника відповідача - Магурського О.П. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua).

Під час складання повного тексту ухвали від 02.03.2021, від представника відповідача О.П. Магурського електронною поштою надійшло вже підписане електронним цифровим підписом клопотання від 02.03.2021 б/н (вх. 1071к від 02.03.2021) про виклик свідків у судове засідання, відповідно до якого останній просить викликати та допитати у якості свідків: гр. ОСОБА_6 , яка з 11.09.2017 по 31.01.2019 займала посаду головного бухгалтера відповідача ( АДРЕСА_1 ); гр. ОСОБА_7 , яка працює на посаді фінансовий директор відповідача (місце роботи свідка: АДРЕСА_2 ).

11.03.2021 від представника позивача надійшло уточнення попереднього розрахунку суми судових витрат від 02.03.2021 б/н (вх. № 2485/21 від 11.03.2021), відповідно до якого представник позивача просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у розмірі 10 400,45 грн, які складаються з витрат на оплату судового збору в сумі 2 713,50 грн; витрат на послуги адвоката в сумі 4 500,00 грн; витрат на послуги адвоката в сумі 2 500,00 грн; та компенсації витрат адвоката на проїзд в засідання суду 02.03.2021 в сумі 686,95 грн.

На підтвердження факту понесення позивачем вищезазначених витрат представником позивача до цього уточнення додано копію рахунку-фактури № 61 від 23.02.2021; копію акту здачі-приймання наданих послуг № 61 від 02.03.2021; копію виписки банку від 25.02.2021; копію посадочного документа Київ - Суми № 022 та копію посадочного документа Суми - Київ.

Надані представником позивача письмові докази долучено судом до матеріалів цієї справи.

08.04.2021 від представника відповідача надійшло клопотання від 05.04.2021 б/н (вх. № 3544/21 від 08.04.2021) про долучення доказів до матеріалів, а саме заяв свідків: гр. ОСОБА_6 , яка з 11.09.2017 по 31.01.2019 займала посаду головного бухгалтера відповідач, та гр. ОСОБА_7 , яка працює на посаді фінансового директора відповідача, та гр. ОСОБА_9 , який займав посаду фахівця з інформаційних технологій відповідача.

13.04.2021 від представника позивача надійшли письмові заперечення від 12.04.2021 б/н (вх. № 3663/21) на клопотання відповідача від 05.04.2021 про долучення доказів до матеріалів справи. Зазначені заперечення електронного цифрового підпису не містять.

Протокольною ухвалою від 13.04.2021, яка, відповідно до частини п`ятої статті 233 ГПК України занесена до протоколу судового засідання, суд повертає заперечення відповідача від 12.04.2021 б/н (вх. № 3663/21) без розгляду на підставі частини четвертої статті 170 ГПК України, оскільки воно не підписано електронним цифровим підписом, що унеможливлює ідентифікацію справжності підпису особи.

Протокольною ухвалою від 13.04.2021, яка, відповідно до частини п`ятої статті 233 ГПК України занесена до протоколу судового засідання, суд залишає без розгляду клопотання представника відповідача від 02.03.2021 б/н (вх. 1071к від 02.03.2021) про виклик свідків у судове засідання за заявою представника відповідача.

Протокольною ухвалою від 13.04.2021, яка, відповідно до частини п`ятої статті 233 ГПК України занесена до протоколу судового засідання, суд залишає без розгляду заперечення представника позивача від 02.03.2021 № б/н вх. № 3544/21 від 08.04.2021 про на клопотання представника відповідача про виклик свідків у судове засідання за неактуальністю.

Ухвалою суду від 13.04.2021 у справі № 920/44/21 постановлено відкласти підготовче засідання та розгляд клопотання представника відповідача від 05.04.2021 № б/н про долучення до матеріалів справи заяв свідків у справі № 920/44/21 в судове засідання на 06.05.2021, 12:00; доручити Господарському суду Київської області забезпечити участь представника позивача в судовому засіданні, призначеному на 06.05.2021, 12:00 в режимі відеоконференції в приміщенні зазначеного суду; провести підготовче засідання, призначене на 06.05.2021, 12:00 за участю представника відповідача - Магурського О.П. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua).

20.04.2021 від представника позивача надійшло уточнення попереднього розрахунку суми судових витрат від 13.04.2021 б/н (вх. № 3985/21 від 20.04.2021), відповідно до якого представник позивача просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у розмірі 15 400,45 грн, які складаються з витрат на оплату судового збору в сумі 2 713,50 грн; витрат на послуги адвоката в сумі 4 500,00 грн; витрат на послуги адвоката в сумі 7 500,00 грн; та компенсації витрат адвоката на проїзд в засідання суду 02.03.2021 в сумі 686,95 грн.

На підтвердження факту понесення позивачем вищезазначених витрат представником позивача до цього уточнення додано копію рахунку-фактури № 87 від 13.04.2021; копію акту здачі-приймання наданих послуг № 87-1 від 13.04.2021; копію виписки банку від 13.04.2021; та копію платіжного доручення від 13.04.2021 № 1422.

Надані представником позивача письмові докази долучено судом до матеріалів цієї справи.

28.04.2021 від представника відповідача надійшло клопотання (пояснення з процесуальних питань) від 28.04.2021 б/н (вх. № 4220/21), відповідно до яких просив поновити строк для подання доказів, а саме - заяв свідків: гр. ОСОБА_6 , яка з 11.09.2017 по 31.01.2019 займала посаду головного бухгалтера ТОВ «ЛІНЕН ОФ ДЕСНА», гр. ОСОБА_7 , яка працює на посаді фінансового директора ТОВ «ЛІНЕН ОФ ДЕСНА», гр. ОСОБА_9 , який займав посаду фахівця з інформаційних технологій ТОВ «ЛІНЕН ОФ ДЕСНА» та долучити їх до матеріалів справи.

Крім того, від представника відповідача до суду надійшла заява від 06.05.2021 б/н (вх. № 4383/21 від 06.05.2021), відповідно до якої, останній не заперечує проти закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті у той самий день.

Відповідно до вимог частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 06.05.2021 у справі № 920/44/21 постановлено клопотання представника відповідача про поновлення строку на подання доказів та долучення їх до матеріалів справи, викладене у письмових поясненнях від 28.04.2021 б/н (вх. № 4220/21) задовольнити; поновити відповідачу строк для подання доказів, а саме - заяв свідків гр. ОСОБА_6 , гр. ОСОБА_7 , гр. ОСОБА_9 , долучивши їх до матеріалів справи; закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи № 920/44/21 по суті в судове засідання на 03.06.2021, 14:30; доручити Господарському суду Київської області забезпечити участь представника позивача в судовому засіданні, призначеному на 03.06.2021, 14:30, в режимі відеоконференції в приміщенні зазначеного суду; провести судове засідання у справі № 920/44/21, призначене на 03.06.2021, 14:30, за участю представника відповідача - Магурського О.П. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua).

11.05.2021 від представника позивача до суду надійшла заява від 06.05.2021 б/н (вх. № 4484/21) про долучення документів до матеріалів справи, відповідно до якої представник позивача просить суд долучити до матеріалів справи копію акту здачі-прийняття наданих послуг від 06.05.2021 № 87-2. Надані представником позивача письмові докази судом долучено до матеріалів цієї справи.

27.04.2021 від представника позивача до суду електронною надійшло клопотання від 19.04.2021 б/н (вх. № 1863к від 27.04.2021) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Протокольною ухвалою від 03.06.2021, яка, відповідно до частини п`ятої статті 233 ГПК України занесена до протоколу судового засідання, судом оголошено перерву в судовому засіданні до 14.06.2021, 10:00.

Ухвалою від 04.06.2021 у справі № 920/44/21 постановлено доручити Господарському суду Київської області забезпечити участь представника позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Потапенко та Партнери» у судовому засіданні призначеному на 14.06.2021, 10:00 в приміщенні зазначеного суду.

Представник позивача - адвокат Разкевич В.О. згідно ордеру від 04.01.2021 серії КС № 786056 приймала участь у судовому засіданні по суті 14.06.2021 в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Київської області, у відповідності до вимог статті 197 ГПК України.

Представник відповідача - Магурський О.П. за довіреністю від 23.02.2021 приймав участь у судовому засіданні по суті 14.06.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи «EasyCon» (пошук в мережі Інтернет здійснюється за посиланням: https://easycon.com.ua) у відповідності до вимог статті 197 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні по суті 14.06.2021 усно зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, натомість представник відповідача у судовому засіданні по суті проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, а також усно зазначив про недоліки у розрахунку суми позовних вимог.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи, що учасникам справи надано достатньо часу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів. Приймаючи до уваги наведене та принципи змагальності і диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

В судовому засіданні 14.06.2021 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

03.11.2009 між сторонами у справі укладено договір про надання юридичних послуг № 1 (надалі - договір). Зазначений факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією договору про надання юридичних послуг від 03.11.2009 № 1 та відповідачем у справі не заперечується.

Відповідно до пункту 1.1 договору відповідач замовляє у позивача юридичні послуги та консультації, зобов`язується оплачувати їх, а позивач бере на себе зобов`язання надавати юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Основним завданням позивача є надання юридичних, інформаційно-консультаційних послух відповідачу (пункт 1.2 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору після надання послуг або в останній день місяця позивач передає (направляє) відповідачу: акт прийому-передачі виконаних робіт (2 примірники) та рахунок-фактури.

За приписами пункту 2.2 договору відповідач зобов`язаний протягом десяти календарних днів від дати отримання від позивача документів, зазначений у пункті 2.1 договору, підписати акт прийому-передачі та один примірник передати (направити) позивачу. У разі якщо відповідач не виконає зазначені зобов`язання, роботи (послуги) вважаються прийнятими, за винятком випадку, передбаченого пунктом 2.3 договору.

Пунктом 2.3 договору визначено, що відповідач має право заявити вмотивовану письмову претензію виключно щодо форми отриманих відповідно до пункту 2.1 від позивача звітних документів, протягом строку, вказаного в пункті 2.2 договору. Після усунення позивачем відповідних недоліків відповідач обов`язаний прийняти роботу (послуги) в порядку, зазначеному в пункті 2.2 договору.

Пунктом 2.5 договору сторони погодили, що відповідач зобов`язаний оплатити рахунок позивача протягом 5-ти банківських днів.

Відповідно до пунктів 4.1.2 - 4.1.3 договору відповідач зобов`язався своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати, необхідні для виконання його доручень та оплачувати послуги позивача.

Розрахунок між позивачем та відповідачем здійснюється виключно в національній валюті - гривні (пункт 5.1 договору).

Пунктом 8.1 договору визначено, що договір діє з моменту його підписання до повного виконання взаємних зобов`язань сторін, передбачених договором, та здійснення розрахунків між сторонами. Дію договору може бути продовжено за письмовою угодою сторін.

22.11.2012 між сторонами укладено додаток № 4 до договору го надання юридичних послуг від 03.11.2009 № 1 щодо продовження терміну дії договору на невизначений строк (пункт 2 додатку № 4 від 22.11.2012).

Як встановлено судом за період з 01.06.2018 по 27.04.2020 позивачем надано відповідачу відповідачеві юридичні послуги, а відповідачем прийнято надані юридичні послуги на загальну суму 163 000,00 грн, що підтверджується актом здачі-прийняття наданих послуг № 1227 від 27.04.2020, який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено їх печатками, та рахунком-фактури № 1227 від 27.04.2020.

Згідно акту здачі-прийняття наданих послуг № 1227 від 27.04.2020 юридичні послуги надавалися відповідачу працівниками позивача у справі, юристом ОСОБА_11., юристом ОСОБА_4., юристом ОСОБА_12, адвокатом ОСОБА_5 та помічником Сінельнікова К. , які офіційно оформлені в штаті компанії, що підтверджується довідкою з місця роботи.

Юридичні послуги в себе включали: супроводження угод (позики) по товариству відповідача, попередня оцінка дій, що потрібно буде здійснити, супроводження та підготовка, переклад документів іноземних компаній « Лагако » та « Деротекс », супроводження внесення іноземних інвесторам внеску у валюті в статутний капітал без відкриття інвестиційного рахунку, переговори із представниками банків, надання консультацій та роз`яснень щодо окремих питань зміни керівника товариства та його повноважень, а також інші послуги.

Безпосередніми доказами надання юридичних послуг є проекти документів, електронні листи, переклади документів, що додаються до позовної заяви, а саме: додаток № 2 до позовної заяви, докази що підтверджують надання юридичних послуг згідно акту здачі-прийняття наданих послуг № 1227 від 27.04.2020; свідчення працівників позивача ( ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_4 ), які скріплені в протоколі опитуванні № 1 від 29.12.2020, протоколі опитуванні № 2 від 29.12.2020 та протоколі опитуванні № 3 від 29.12.2020.

Претензій та зауважень щодо кількості та якості наданих юридичних послуг зі сторони відповідача на адресу позивача не одходило.

Проте взяті на себе зобов`язання по договору відповідач щодо оплати наданих юридичних послуг не виконав, чим порушив умови договору про надання юридичних послуг № 1 від 03.11.2009р., а саме: рахунок-фактури № 1227 від 27.04.2020 на суму 163 000,00 грн відповідно до акту здачі-прийняття наданих послуг № 1227 від 27.04.2020 відповідач в порядку та на умовах визначених пунктом 2.5 договору не сплатив.

Таким чином на дату підписання позовної заяви загальна сума основного боргу відповідача перед позивачем за договором надання юридичних послуг № 1 від 03.11.2009, згідно рахунку-фактури № 1227 від 27.04.2020 та акту здачі-прийняття наданих послуг № 1227 від 27.04.2020 складає 163 000,00 грн.

Претензій та зауважень щодо неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань відповідно до умов договору про надання юридичних послуг № 1 від 03.11.2009 з боку відповідача на адресу позивача не надходило. Відповідач порушив вищезазначені умови договору по виконанню зобов`язань, чим порушив умови укладеного між сторонами договору та вимоги діючого законодавства України.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За умовами статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох, органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Беручі до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням та, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статі 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами частини першої статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Вимогами статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійсненні господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Сума заборгованості відповідача перед позивачем за надані юридичні послуги за період з 01.06.2018 по 27.04.2020 складає 163 000,00 грн, що підтверджується договором, детальним розрахунком позивача, актом здачі-прийняття наданих послуг № 1227 від 27.04.2020, який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено їх печатками, а також рахунком-фактурою № 1227 від 27.04.2020.

Суд не покладає в основу висновків по справі заперечення відповідача щодо недоведеності складу та обсягу наданих послуг, враховуючи факт підписання акту здачі-прийняття наданих послуг № 1227 від 27.04.2020 без зауважень та відсутності претензій з цього приводу протягом тривалого часу після його підписання.

Щодо показань свідків, викладених у заявах гр. ОСОБА_6 , яка з 11.09.2017 по 31.01.2019 займала посаду головного бухгалтера відповідача, гр. ОСОБА_7 , яка працює на посаді фінансового директора відповідача, та гр. ОСОБА_9 , який займав посаду фахівця з інформаційних технологій відповідача, суд також не покладає їх в основу висновків у справі з огляду на імперативні приписи ч.2 ст. 87 ГПК України, відповідно до яких на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

Таким чином, судом встановлено порушення умов договору та вимог статей 526, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, а саме: відповідач за надані позивачем юридичні послуги не розрахувався в повному обсязі та у встановлені договором строки, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Враховуючи те, що факт наявності заборгованості перед позивачем в сумі 163 000,00 грн підтверджується наданими позивачем доказами, не спростовані відповідачем, оскільки зазначені юридичні послуги прийнято останнім без будь-яких зауважень чи заперечень, а також те, що фактично на момент розгляду справи зобов`язання з оплати отриманих послуг (виконаних робіт) за договором відповідачем не виконано, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 163 000,00 грн визнаються судом обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 10 563,83 грн пені суд зазначає наступне.

Згідно з статей 526, 530 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 цього Кодексу).

Згідно статей 230, 231 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За приписами частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 7.7 договору, що у випадку прострочення відповідачем платежів за договором відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за весь період прострочення.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок суми пені за договором надання юридичних послуг № 1 від 03.11.2009, нарахованої за загальний період з 05.05.2020 по 05.11.2020 встановив, що позивачем невірно визначено період прострочення відповідно до п. 2.5. Договору, а саме: помилка у вирахуванні періоду складає один календарний день, й правильним є нарахування за прострочення грошового зобов`язання у цьому випадку - з 06.05.2020.

Період прострочення характеризується пасивною поведінкою суб`єкта господарських відносин, протягом якого він не вчиняє дій, спрямованих на реалізацію визначеного умовами укладеного між сторонами правочину змісту зобов`язання.

У свою чергу, день належного виконання зобов`язання не є днем його прострочення, оскільки суб`єкт господарських відносин шляхом вчинення активних дій, проведених належним чином, припиняє таке зобов`язання (стаття 599 ЦК України).

Приймаючи до уваги положення пункту 2.5 договору, відповідно до якого відповідач зобов`язаний оплатити рахунок позивача протягом 5-ти банківських днів (робочих днів), судом встановлено, що рахунок-фактуру № 1227 від 27.04.2020 (понеділок) відповідач повинен був оплатити протягом п`яти банківських днів (робочих днів), а тому останнім днем оплати за Договором було 05.05.2020, оскільки 01.05.2020, 02.05.2020 та 03.05.2020 вихідні дні, а відтак період нарахування штрафних санкцій розпочинається з наступного дня після останнього дня оплати, тобто з 06.05.2020.

За таких підстав судом здійснено перерахунок пені за період з 06.05.2020 по 05.11.2020 за допомогою інструменту «Калькулятори» системи інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН», можливість використання якого визнано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14.02.2018 у справі № 917/1622/16, відповідно до якого сума пені за вказаний період не перевищує суму, ніж нараховану позивачем, навіть з врахуванням одного зайвого дня періоду - 05.05.2020.

Не виходячи за межі позовних вимог, та враховуючи, що господарським судом на підставі поданих доказів були встановлені обставини неналежного виконання відповідачем зобов`язань з оплати наданих юридичних послуг, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 10 563,83 грн визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 075,00 грн інфляційних втрат та 3 260,00 грн - 3 % річних, нарахованих за загальний період з 05.05.2020 по 04.01.2021 суд зазначає наступне.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, у якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, у які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Приймаючи до уваги те, що судом встановлено що останнім днем оплати є 05.05.2020, то період нарахування штрафних санкцій розпочинається з наступного дня після останнього дня оплати, тобто з 06.05.2020.

За таких підстав судом здійснено перерахунок річних та інфляційних за період з 06.05.2020 по 05.11.2020 за допомогою інструменту «Калькулятори» системи інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН», відповідно до якого сума річних та інфляційних нарахувань за вказаний правильний період, перерахована судом, складає вищу суму, ніж нарахована позивачем.

Оскільки судом встановлено факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то, не виходячи за межі позовних вимог, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат в сумі 4 075,00 грн та 3 % річних в сумі 3 260,00 грн за вказаний вище період визнаються судом правомірними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, та достовірними доказами в розумінні статей 76-78 ГПК України, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі з урахуванням вищевикладеного.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 2 713,48 грн (1,5 % від суми боргу) покладається на відповідача.

Щодо покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу та витрат представника позивача на проїзд у судове засідання суд зазначає наступне.

Зі змісту частини третьої статті 123 ГПК України вбачається, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини другої статті 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. З урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

В постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Згідно з пунктом 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19).

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (частині п`ята статті 126 ГПК України).

Частиною шостою статті 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з частиною першою статті 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої, шостої статті 126 ГПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Частиною восьмою статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до доданого до позовної заяви попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс в зв`язку із розглядом справи за позовною заявою про стягнення боргу із урахуванням пені, інфляційних втрат та 3 % річних за договором про надання юридичних послуг від 03.11.2099 № 1 представник позивача зазначає, що позивач поніс витрати по сплаті судового збору в сумі 2 713,50 грн та витрати на оплату послуг адвоката в сумі 4 500,00 грн.

На підтвердження судових витрат представником позивача додано до позовної заяви копію договору про надання правової допомоги (правових послуг) № 1 від 24.12.2020, додаток № 1 від 24.12.2020 до договору про надання правової допомоги (правових послуг) № 1 від 24.12.2020, копію довіреності від 21.12.2020, ордер серії КС № 786056 від 14.01.2021, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 8087/10 від 18.07.2019; копію рахунку-фактури № 50 від 04.01.2021, копію платіжного доручення від 06.01.2021 № 1412 на суму 4 500,00 грн, копію виписки банку від 06.01.2021 та копію акту здачі-прийняття наданих послуг № 50 від 04.01.2021.

11.03.2021 від представника позивача надійшло уточнення попереднього розрахунку суми судових витрат від 02.03.2021 б/н (вх. № 2485/21 від 11.03.2021), відповідно до якого представник позивача просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у розмірі 10 400,45 грн, які складаються з витрат на оплату судового збору в сумі 2 713,50 грн; витрат на послуги адвоката в сумі 4 500,00 грн; витрат на послуги адвоката в сумі 2 500,00 грн; та компенсації витрат адвоката на проїзд в засідання суду 02.03.2021 в сумі 686,95 грн.

На підтвердження факту понесення позивачем вищезазначених витрат представником позивача до цього уточнення додано копію рахунку-фактури № 61 від 23.02.2021; копію акту здачі-приймання наданих послуг № 61 від 02.03.2021; копію виписки банку від 25.02.2021; копію посадочного документа Київ - Суми № 022 та копію посадочного документа Суми - Київ.

20.04.2021 від представника позивача надійшло уточнення попереднього розрахунку суми судових витрат від 13.04.2021 б/н (вх. № 3985/21 від 20.04.2021), відповідно до якого представник позивача просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у розмірі 15 400,45 грн, які складаються з витрат на оплату судового збору в сумі 2 713,50 грн; витрат на послуги адвоката в сумі 4 500,00 грн; витрат на послуги адвоката в сумі 7 500,00 грн; та компенсації витрат адвоката на проїзд в засідання суду 02.03.2021 в сумі 686,95 грн.

На підтвердження факту понесення позивачем вищезазначених витрат представником позивача до цього уточнення додано копію рахунку-фактури № 87 від 13.04.2021; копію акту здачі-приймання наданих послуг № 87-1 від 13.04.2021; копію виписки банку від 13.04.2021; та копію платіжного доручення від 13.04.2021 № 1422.

11.05.2021 представником позивача разом із заявою від 06.05.2021 б/н (вх. № 4484/21) про долучення документів до матеріалів справи надано суду копію акту здачі-прийняття наданих послуг від 06.05.2021 № 87-2.

Під час судового засідання по суті представник позивача усно зазначив, що розмір судових витрат позивача складає 15 400,45 грн (2 713,50 грн судовий збір, 12 000,00 грн витрати на послуги адвоката та 686,95 грн витрати адвоката на проїзд в засідання суду 02.03.2021), і саме цей розмір судових витрат представник позивача просить суд покласти на відповідача.

Вказані докази є достатніми та підтверджують факт понесення позивачем судових витрат у справі на зазначену ним суму.

Всі види правничої допомоги, які фактично надавались адвокатським об`єднанням за договором про надання правової допомоги (правових послуг) № 1 від 24.12.2020 чітко перелічені у вищезазначеному акті. Загальна вартість наданих послуг з правничої допомоги склала - 12 000,00 грн.

Позовна заява, відповідь на відзив, заперечення та додаткові пояснення клопотання, заяви, які складались адвокатом, наявні в матеріалах справи та направлялись відповідачу також. Присутність представника позивача в судовому засіданні 02.03.2021 підтверджена відповідними технічними аудіозаписом судового засідання, протоколом судового засідання.

В рахунках-фактурах на оплату № 50 від 04.01.2021, № 61 від 23.02.2021 та № 87 від 13.04.2021, які виписані позивачу по факту виконання юридичних послуг, в розділі найменування призначення платежу зазначена наступна інформація «надання адвокатських послуг згідно договору про надання правової допомоги (правових послуг) № 1 від 24.12.2020 та додатку № 1 від 24.12.2020».

Щодо витрат на проїзд представника позивача на загальну суму 686,95 грн суд зазначає наступне.

24.12.2020 позивачем з метою захисту своїх інтересів у даній справі було укладено договір про надання правової допомоги (правових послуг) № 1 з адвокатським об`єднанням «Потапенко та Партнери».

Відповідно до пункту 1.1. даного договору позивач замовляє правову допомогу (правові послуги) та зобов`язується оплачувати їх, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати послуги, у т.ч. послуги захисту, представництва та інші правової допомоги, в обсязі та на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.

Обсяг правових послуг визначено сторонами договору про надання правової допомоги (правих послуг) № 1 у пункті 3.1.

Пунктом 1.2. договору сторонами було узгоджено, що виконавець зобов`язується надати замовникові за його дорученням юридичні послуги з вивчення матеріалів судової справи, вивчення та аналізу судової практики по аналогічним справам, підготовки всіх видів процесуальних документів по справі в усіх інстанціях, виступати представником замовника у судових засіданнях та ін., по справі №910/19776/17.

Відповідно до пункту 4.1 договору про надання правової допомоги позивач зобов`язується своєчасно і в повному обсязі забезпечувати адвокатське об`єднання достовірною, недвозначною та правдивою інформацією з питань, що прямо або опосередковано стосуються предмету послуг. Своєчасно і в повному обсязі відшкодовувати 100 % витрат, необхідних для виконання його доручень. Своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані адвокатським об`єднанням послуги. Узгодити, підписати та передати довіреність (доручення) на ім`я персоналу адвокатського об`єднання для цілей представництва.

Як вбачається із матеріалів справи, після укладання вищезазначеного договору, позивачем у справі видано виконавцю довіреність від 21.12.2020, в якій за попередньою домовленістю з представником інтереси позивача у справі мала право представляти адвокат Разкевич Віта Олександрівна.

Судом встановлено, що саме адвокат Разкевич Віта Олександрівна від імені позивача приймала участь у судовому засіданні у цій справі 02.03.2021 безпосередньо в приміщенні Господарського суду Сумської області, а також приймала участь у судових засіданнях у цій справі в режимі відеоконференції 13.04.2021, 06.05.2021, 03.06.2021 та 14.06.2021, а отже і видатки, пов`язані з її проїздом в судове засідання 02.03.2021, які сплачені позивачем виконавцю юридичних послуг в повному обсязі, теж підлягають компенсації відповідно до положень ГПК України.

Можливість компенсації транспортних витрат представника сторони за умови їх доведеності викладена у правових висновках, що містяться, зокрема, у Постанові ВС у складі колегії суддів КГС від 08.07.2019 у справі № 910/19776/17 та Додатковій постанові ВС у складі колегії суддів КГС від 04.03.2020 у справі № 914/633/18.

При цьому включення таких витрат до акту здачі-приймання послуг № 61 від 02.03.2021 не виключає, за вказаних обставин, можливості їх відшкодування позивачу за рахунок відповідача, оскільки такі судові витрати позивача у будь-якому випадку можна кваліфікувати як такі, що пов`язані із розглядом справи.

Саме від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, а не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права.

Оскільки проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт.

Зазначена правова позиція викладена в Постанові КГС ВС від 24.11.2020 № 911/4242/15.

Крім того, в постанові Об`єднаної палати КГС ВС від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19 викладено правову позицію з приводу того, що за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не надання іншою стороною доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, у тому числі спростування правильності відповідних розрахунків, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено.

За таких обставин, враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено судом у повному обсязі, беручи до уваги вищевикладене, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, суд дійшов обґрунтованого висновку, що судові витрати відповідача відповідно до вимог статті 129 ГПК України слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінен оф Десна» (41400, Сумська область, м. Глухів, вул. Жужоми, буд. 31, ідентифікаційний код 36235356) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Потапенко та Партнери» (04060, м. Київ, вул. Житкова, буд. 3, оф. 1, ідентифікаційний код 33497172) заборгованість за договором про надання юридичних послуг від 03.11.2009 № 1 в сумі 163 000,00 грн (сто шістдесят три тисячі гривень 00 коп.), пеню в сумі 10 563,83 грн (десять тисяч п`ятсот шістдесят три тисячі 83 коп.), інфляційні втрати в сумі 4 075,00 грн (чотири тисячі сімдесят п`ять гривень 00 коп.), 3 % річних в сумі 3 260,00 грн (три тисячі двісті шістдесят гривень 00 коп.), відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 2 713,48 грн (дві тисячі сімсот тринадцять гривень 48 коп.), відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн (дванадцять тисяч гривень 00 коп.) та компенсацію витрат представника позивача на проїзд в судове засідання в сумі 686,95 грн (шістсот вісімдесят шість гривень 00 коп.).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повні реквізити сторін зазначені у пункті 2 резолютивної частини цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 15 червня 2021 року.

Суддя Ю.А. Джепа