ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2021 р. Справа№ 910/1900/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Владимиренко С.В.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Печенов М.М.

від відповідача: Косик С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс"

на рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2020 (повне рішення складено 28.12.2020)

у справі № 910/1900/20 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про зобов`язання внести зміни до особового рахунку позивача № 8214238 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 723 119,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було неправомірно нараховано та списано з особового рахунку позивача грошові кошти в сумі 586 500,94 грн (без ПДВ), крім того ПДВ 20 % - 117 300, 19 грн, всього з урахуванням ПДВ - 723 119,16 грн

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі №910/1900/20 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що у визначені в актах загальної форми ГУ-23 періоди ним було забрано вказані вагони зі станцій призначення. Доводи позивача про те, що обов`язок по зберіганню вагонів за умовами договору №Л/М/18/899/п було покладено на позивача, відтак відповідач не міг включати такі платежі до накопичувальних карток, судом відхилено як безпідставні, оскільки сторонами було погоджено порядок та умови плати за зберігання вагонів.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 09.12.2020, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Зокрема, скаржник зазначає, що судом безпідставно враховано при ухваленні рішення акти загальної форми, надані відповідачем після закінчення процесуальних строків на подання заяв по суті.

Скаржник вважає, що обов`язок зберігання вагонів за умовами договору покладено на позивача, що виключає можливість відповідача нараховувати збір за зберігання вантажу.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач також послався на судову практику у справах №№ 908/1746/19, 904/1895/20, 908/1919/19.

Позиція іншого учасника справи.

26.03.2021 відповідачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу та заяву про поновлення пропущеного строку для подачі відзиву на апеляційну скаргу як такий, що пропущений з поважних причин.

У силу приписів ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У даному випадку відповідачем було пропущено строк, встановлений ухвалою суду від 01.03.2021. Так, в пункті 3 резолютивної частини цієї ухвали роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, заперечення, пояснення щодо апеляційної скарги в письмовій формі протягом десяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Водночас, як вбачається із матеріалів справи та зазначає сам відповідач у заяві копію ухвали від 01.03.2021 він отримав 10.03.2021, відтак останній день строку для подання відзиву припадає на 20.03.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

При цьому, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яке ще не вчинена.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 09.11.2020 у справі № 906/72/16.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, у межах строку, встановленого ухвалою суду від 01.03.2021 (до 20.03.2021), відповідач не звертався до суду із заявою про продовження строку для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1). Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2).

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновків про відмову у задоволенні клопотання ТОВ "МНТ-АГРО" про поновлення пропущеного строку для подачі відзиву на апеляційну скаргу та про залишення відзиву на апеляційну скаргу без розгляду на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України як такого, що поданий після закінчення процесуального строку, встановленого судом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2021 справу № 910/1900/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" на рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі № 910/1900/20 залишено без руху та надано строк десять днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, а також належних доказів надсилання апеляційної скарги Акціонерному товариству "Українська залізниця" - листом з описом вкладення.

22.02.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано платіжне доручення № 11502 від 19.02.2021 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги ТОВ «Рейл Лоджистікс» по справі № 910/1900/20 в належному розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2020, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1900/20 та призначено апеляційну скаргу до розгляду на 07.04.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 12.05.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1679/21 від 26.04.2021 у зв`язку з перебуванням суддів Євсікова О.О. та Попікової О.В. у відпустках з 28.04.2021 по 14.05.2021 призначено повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2021 справу № 910/1900/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Владимиренко С.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2021 справу прийнято до свого провадження вказаною колегією суддів та призначено справу до розгляду на 09.06.2021.

У судове засідання, призначене на 09.06.2021, з`явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача (скаржника) у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав і просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив суд апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити в силі.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору від 16.02.2018 № 10676/ЦТЛ-2018 про надання послуг, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" як замовником та Акціонерним товариством "Українська залізниця" як перевізником, останнє взяло на себе зобов`язання здійснювати перевезення вантажів, надавати вантажні вагони для перевезення, та інші послуг, пов`язані з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

В п. 1.2 договору надано визначення перевезення як послуги, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 із змінами та доповненнями (далі - Статут), Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 317 від 26.03.2009, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356 (далі - Збірник Тарифів), Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 873 від 09.12.2002, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за № 1030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС). Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (далі - КОТІФ) відповідно.

Згідно з п. 1.3 договору надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

Пунктом 2.1.6 договору передбачено, що замовник зобов`язується оплачувати перевізнику послуги, пов`язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передплати за кодом платника.

Пунктом 2.1.7 договору встановлено зобов`язання замовника відшкодовувати перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, через: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірку вантажів перевізником (маси вантажу), митними та іншими державними органами контролю; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини, що не залежать від перевізника, а також нести відповідальність за затримки вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату платежів, пов`язаних з цими затримками. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Згідно з пп. 2.3.2 договору перевізник зобов`язаний приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно з інформацією АС "Месплан", доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до цього договору.

Положеннями пунктів 4.1 - 4.3 договору визначено, що розрахунки за цим договором здійснюються через Філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Укрзалізниця" (далі - філія "ЄРЦ"). Оплата послуг відповідно до договору здійснюється у національній валюті на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання перевізника, вказаний в пункті 14.2 розділу 14 договору. Одержані кошти перевізник зараховує на особовий рахунок замовника.

Відповідно до п. 4.5 договору по мірі виконання перевезень та надання послуг перевізником відображається в особовому рахунку використання замовником коштів за добу для оплати: вартості послуг за перевезення, зазначеної в накладній; додаткових зборів (плату за користування вагонами (контейнерами), подавання, забирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг); додаткових послуг за вільними тарифами; плати за користування вагонами за межами України, наведеної у зведеній відомості, що формується на підставі інформаційних повідомлень; штрафів та пені на підставі відповідних перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами).

Пунктом 12.1 договору № передбачено, що останній вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладенням ЕЦП в АС "Месплан" або АС "Клієнт УЗ", або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 20.02.2018 до 31.12.2018. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги.

Також, 19.12.2018 між відповідачем, як перевізником, та позивачем, як замовником, укладено договір № Л/М/18/899/п про надання послуг з організації перевезень і накопичення власного рухомого складу, який, регулює взаємовідносини між перевізником та замовником, що виникають у процесі надання послуг по накопиченню власного порожнього рухомого складу замовника.

Відповідно до п. 2.1 договору № Л/М/18/899/п накопичення вагонів здійснюється на станціях Ужгород, Чоп, Батьово та Миколаїв-Дністровський.

Пунктом 3.1 договору № Л/М/18/899/п передбачено зобов`язання перевізника накопичувати порожній власний рухомий склад замовника для відправлення маршрутами згідно з умовами цього договору (підп. 3.1.1); за надані послуги по накопиченню маршрутів надавати замовнику розрахункові документи, які передбачено Правилами перевезень вантажів (підп. 3.1.2); перевізник не несе відповідальності за збереження власних (приватних) вагонів замовника під час їх накопичення на коліях залізниці (підп. 3.14).

В пунктах 4.1 - 4.3 договору № Л/М/18/899/п встановлено, що розрахунки за цим договором здійснюються через філію "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Українська залізниця" (далі - філія "ЄРЦ") і стягується по накопичувальній картці з коду платника № 8214238, код вантажовідправника/вантажоодержувача 8867. Розмір плати за послугу "Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу" (далі - плата) визначений за ставками в Додатку 1 до Договору про надання послуг № 10676/ЦТЛ-2018 від 16.02.2018. Плата нараховується з моменту прибуття вагона на станцію накопичення до моменту прийняття до перевезень маршруту (групи). Неповна доба округляється до повної. Замовник сплачує тільки за вагони, які належать йому або знаходяться у його оперуванні, відповідно до оформлених перевізних документів.

Договір набирає чинності з 01.01.2019 і діє до 31.12.2019, а в частині розрахунків до повного виконання, з правом пролонгації на кожен наступний календарний рік згідно завчасно надісланої замовником заяви про пролонгацію шляхом укладення відповідної додаткової угоди (п. 10.1 договору № Л/М/18/899/п).

Додатковою угодою № 1 від 04.06.2019 внесено зміни до п. 2.1 договору №Л/М/18/899/п та доповнено переліком станцій накопичення вагонів: Здолбунів.

На виконання умов зазначених вище договорів відповідачем надано, а позивачем - прийнято та оплачено послуги з накопичення вагонів позивача на станціях Здолбунів і Батьово, що підтверджується, зокрема, переліками 20190618 від 18.06.2019, 20190620 від 20.06.2019, 20190621 від 21.06.2019, 20190623 від 23.06.2019, 20190625 від 25.06.2019, 20190627 від 27.06.2019, 20190628 від 28.06.2019, 20190730 від 30.07.2019, 20190806 від 06.08.2019, 20190808 від 08.08.2019, 20190812 від 12.08.2019, 20190814 від 14.08.2019, 20190815 від 15.08.2019, 20190817 від 17.08.2019, 20190818 від 18.08.2019, 20190822 від 22.08.2019, 20190828 від 28.08.2019.

Звертаючись з позовом у даній справі, позивач послався на те, що у накопичувальних картках за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) №31081571, №31080366, №30080364, №30081567, №31081570, №31081574 на станціях Здолбунів і Батьово відповідачем було безпідставно включено платежі за маневрову роботу, збір за зберігання вагонів, плати за використання вагонів на місцях загального користування на загальну суму 683 091,10 грн без ПДВ (819709,32 грн з ПДВ), на підставі актів загальної форми.

За посиланням позивача, виходячи з переліків № 20190830 від 30.08.2019, № 20100831 від 31.08.2019 відповідачем було списано з особового рахунку позивача грошові кошти в сумі 683 091,10 грн без ПДВ (819 700,32 грн з ПДВ).

06.09.2019 позивач звертався до відповідача з претензією № 667 від 04.09.2019, в якій, посилаючись на безпідставне списання грошових коштів у сумі 683 091,10 грн без ПДВ (819709,32 грн з ПДВ), просив відновити вищевказану суму на його особовому рахунку.

У відповідь на вказану претензію, відповідач у листі від 09.12.2019 № ЦТЛ-19/2306 зазначив, що нарахування та списання плати за маневрову роботу під час накопичення власних вагонів позивача по станції Здолбунів за накопичувальними картками № 31081571, №31081574, №31081570, № 30081567 є неправомірним, відтак заявлена у претензії вимога щодо відновлення на особовому рахунку плати за проведення маневрової роботи в сумі 96 590,16 грн (в тому числі ПДВ - 16 098,36 грн) підлягає задоволенню; плату за користування вагонами та збір за зберігання рухомого складу в сумі 586 500,94 грн нараховано відповідно до наданих послуг і згідно "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги", тому вказана претензія в цій частині вимог є безпідставною.

При цьому позивач зазначив, що жодних документів, що підтверджують обґрунтованість нарахування вказаних грошових сум відповідачем надано не було, у зв`язку з чим, позивач вважає безпідставними дії відповідача щодо нарахування та списання з особового рахунку грошових коштів у розмірі 723 119, 16 грн (з ПДВ).

Відмова відповідача у задоволенні претензії позивача і стала підставою для звернення останнього до суду з позовом про зобов`язання внести зміни до особового рахунку позивача № 8214238 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 723 119,16 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 статті 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі (частина 1 статті 313 ГК України).

Статтею 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

За приписами Статтею 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, передбачено, що Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Згідно з п. 119 Статуту залізниць за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Якщо подання вантажовідправнику на його замовлення порожніх спеціальних вагонів затримується з вини вантажовідправника, з нього стягується плата за весь час затримки вагонів на станції навантаження. Порядок розрахунків та перелік операцій з вагонами (контейнерами), за час виконання яких не стягується плата, встановлюється Правилами. У розрахунках затримка до 30 хвилин не враховується, затримка 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Відповідно до п. 62 Статуту та п. 1.1 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (далі - Правила розрахунків № 644), порядок розрахунків за перевезення і послуги встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством. Платежі за перевезення вантажів і надання додаткових послуг можуть уноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Пунктами 2.3, 2.4 Правил розрахунків № 644 встановлено, що розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника. Після присвоєння коду розрахунковий підрозділ видає платнику довідку (додаток 2), у якій вказуються найменування платника і номер присвоєного коду. У всіх перевізних документах, накопичувальних картках, відомостях плати за користування вагонами та контейнерами, відомостях плати за подавання, забирання та маневрову роботу проставляється код платника.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі пункту 2.3.3 договору № 10676/ЦТЛ-2018 відповідачем відкрито позивачу особовий рахунок з наданням коду платника №8214238 та присвоєно код вантажовідправника/вантажоодержувача №8867.

Внаслідок часткового задоволення претензії позивача від 04.09.2019 №667 відповідачем відновлено на особовому рахунку позивача плату за проведення маневрової роботи в сумі 96 590,16 грн (в тому числі ПДВ - 16 098,36 грн) з 683 091,10 грн без ПДВ (819 700,32 грн з ПДВ), списаних з особового рахунку позивача.

Пунктом 2 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 (далі - Правила № 113) передбачено, що за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату.

За положеннями п. 3 Правил № 113 облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам`яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відповідно до пункту 4 Правил № 113 відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами. Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред`явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов`язаний підписати відомість із зауваженнями. Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника.

Як встановлено п. 6 Правил № 113, час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під`їзні колії або орендовані ділянки колій. Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

Відповідно до пункту 8 Правил № 113 у разі затримки вагонів на станції з причин, які не залежать від представника станції, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах і хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

З огляду на вищевказані положення законодавства, належними і допустимими доказами на підтвердження факту затримки вагонів на станції є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з Додатком № 6 до Правил № 113.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 904/5743/16.

Згідно з п. 1 Правил складання актів, затверджені наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855 (далі - Правила № 334), при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6).

Відповідно до абз. 2 п. 3 Правил № 334 акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Акт форми ГУ-23 може бути складений без участі представника вантажовласника, однак лише за участі не менше двох осіб.

Залізниця повинна не лише виявити порушення (початок його і закінчення), а й належним чином зафіксувати факт такого порушення. Акт загальної форми складається для документальної фіксації факту порушення вантажовласником обов`язку прийняти вагони у встановлені строки.

Суд при розгляді такої категорії спорів має надати правову оцінку актам загальної форми ГУ-23 у відповідності до Правил № 334, дослідити акти загальної форми ГУ-23, які містяться в матеріалах справи та відомості плати за користування вагонами, розрахунку за користування вагонами відповідно до актів загальної форми.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.11.2019 у справі № 910/16567/18.

Пунктом 5 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (далі - Правила зберігання № 644) передбачено, що якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

За приписами пункту 8 Правил зберігання № 644 збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). Термін безоплатного зберігання обчислюється: якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження; при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу; при затримці - з моменту затримки.

Згідно з п. 9 Правил зберігання № 644 за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

У наявних у матеріалах справи накопичувальних картках № 31081571, № 30080364, №30081567, №31081570, №31081574 вбачається, що на підставі актів загальної форми ГУ-23, за весь час затримки вагонів відповідачем було нараховано плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу. У картках зазначено найменування документу - відповідний акт, дані для нарахування платежу - період затримки вагонів, підстави платежу - пункт Збірника тарифів

На підтвердження вказаних обставин відповідачем також надано акти загальної форми ГУ-23 на віднесення відповідальності вантажовласника - ТОВ "Рейл Лоджистікс": № 428 від 30.08.2019, № 3549 від 30.08.2019, № 3585 від 01.09.2019, а також Акти загальної форми: № 12082 від 01.05.2019, № 12078 від 30.04.2019, №12077 від 29.04.2019, № 12084 від 04.05.2019, № 12081 від 01.05.2019, № 12085 від 04.05.2019, № 12052 від 23.04.2019, №12086 від 05.05.2019, №12072 від 28.04.2019, № 12087 від 05.05.2019, № 12083 від 03.05.2019, №12074 від 28.04.2019, № 12068 від 27.04.2019, № 12067 від 26.04.2019, № 12057 від 26.04.2019, №12055 від 24.04.2019, № 12061 від 25.04.2019, № 12056 від 24.04.2019, №12053 від 23.04.2019, №12051 від 21.04.2019, № 12049 від 18.04.2019, № 12047 від 13.04.2019, №12073 від 28.04.2019, № 12070 від 27.04.2019, № 12069 від 27.04.2019, № 12066 від 26.04.2019, №12063 від 26.04.2019, № 12060 від 25.04.2019, № 12079 від 30.04.2019, №12080 від 01.05.2019, №12088 від 06.05.2019, № 9978 від 14.06.2019, № 9979 від 16.06.2019, № 9980 від 17.06.2019, № 9981 від 18.06.2019, № 9982 від 19.06.2019, № 9983 від 20.06.2019, № 9984 від 21.06.2019, № 9985 від 23.06.2019, № 9986 від 24.06.2019, № 9987 від 25.06.2019, № 9988 від 26.06.2019, № 9989 від 28.06.2019, № 9990 від 27.07.2019, № 9991 від 29.07.2019, № 9992 від 30.07.2019, № 9993 від 04.08.2019, № 9994 від 05.08.2019, № 9995 від 06.08.2019, № 9996 від 07.08.2019, № 9997 від 08.08.2019, № 9998 від 10.08.2019, № 9999 від 11.08.2019, № 10001 від 14.08.2019, № 10000 від 12.08.2019, № 10002 від 15.08.2019, № 10003 від 16.08.2019, №10004 від 18.08.2019, № 10005 від 22.08.2019, № 10009 від 28.08.2019, № 10010 від 29.08.2019, №10011 від 30.08.2019, № 10012 від 31.08.2019, № 2661 від 14.06.2019, № 2662 від 14.06.2019, № 2665 від 16.06.2019, № 2666 від 16.06.2019, № 2669 від 16.06.2019, № 2673 від 17.06.2019, № 2675 від 17.06.2019, № 2681 від 18.06.2019, № 2684 від 18.06.2019, № 2685 від 18.06.2019, № 2686 від 18.06.2019, № 2687 від 18.06.2019, № 2698 від 19.06.2019, № 2703 від 20.06.2019, № 2704 від 20.06.2019, № 2705 від 20.06.2019, № 2712 від 21.06.2019, № 2713 від 21.06.2019, № 2732 від 23.06.2019, № 2735 від 24.06.2019, № 2736 від 24.06.2019, № 2748 від 24.06.2019, № 2751 від 25.06.2019, № 2733 від 23.06.2019, № 2763 від 25.06.2019, № 2764 від 26.06.2019, № 2762 від 25.06.2019, № 2765 від 26.06.2019, № 2767 від 26.06.2019, № 2769 від 26.06.2019, № 2770 від 26.06.2019, № 2776 від 26.06.2019, № 2783 від 28.06.2019, № 2784 від 28.06.2019, № 2786 від 28.06.2019, № 3094 від 27.07.2019, № 3095 від 27.07.2019, № 3104 від 29.07.2019, № 3108 від 30.07.2019, № 3114 від 30.07.2019, № 3402 від 22.08.2019, № 3406 від 22.08.2019, № 3407 від 22.08.2019, № 3417 від 22.08.2019, № 3424 від 22.08.2019, № 3486 від 26.08.2019, № 3477 від 26.08.2019, № 3487 від 26.08.2019, № 3498 від 27.08.2019, № 3500 від 28.08.2019, № 3504 від 28.08.2019, № 3521 від 29.08.2019, № 3532 від 29.08.2019, № 3538 від 30.08.2019, № 3539 від 30.08.2019, № 3542 від 30.08.2019, № 3556 від 30.08.2019, № 3560 від 31.08.2019, № 3150 від 04.08.2019, № 3156 від 05.08.2019, № 3164 від 05.08.2019, № 3168 від 06.08.2019, № 3186 від 07.08.2019, № 3189 від 07.08.2019, № 3190 від 07.08.2019, № 3198 від 08.08.2019, № 3203 від 09.08.2019, № 3216 від 10.08.2019, № 3234 від 11.08.2019, № 3240 від 12.08.2019, № 3241 від 12.08.2019, № 3242 від 12.08.2019, № 3251 від 12.08.2019, № 3252 від 13.08.2019, № 3257 від 13.08.2019, № 3259 від 13.08.2019, № 3260 від 13.08.2019, № 3267 від 14.08.2019, № 3268 від 14.08.2019, № 3269 від 14.08.2019, № 3270 від 14.08.2019, № 3275 від 15.08.2019, № 3276 від 15.08.2019, № 3299 від 15.08.2019, № 3303 від 16.08.2019, № 3304 від 16.08.2019, № 3328 від 17.08.2019, № 3329 від 17.08.2019, № 3330 від 17.08.2019, № 3345 від 17.08.2019, № 3350 від 18.08.2019, № 3354 від 18.08.2019.

Разом із запереченнями щодо відповіді на відзив відповідачем додатково подано акти загальної форми ГУ-23, а саме № 12062 від 25.04.2019, № 2681 від 18.06.2019, № 2733 від 23.06.2019, № 2783 від 28.06.2019, № 2713 від 21.06.2019, № 2704 від 20.06.2019, № 2767 від 26.06.2019, № 2769 від 26.06.2019, № 2751 від 25.06.2019, № 2705 від 20.06.2019, № 2748 від 24.06.2019, № 2764 від 26.06.2019, № 2765 від 26.06.2019, № 3560 від 31.08.2019, № 3423 від 22.08.2019.

В частині посилання скаржника на те, що зазначені акти подано поза встановлених судом строків, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки останні було прийнято судом до розгляду у підготовчому засіданні 04.11.2020 разом із запереченнями відповідача на письмові пояснення (відповідь на відзив), у яких останній клопотав про поновлення строку для подання доказів та обґрунтовував неможливість вчасного їх подання, що відповідає приписам ч. 8 ст. 80 ГПК України, згідно яз якою докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як обґрунтовано встановлено місцевим господарським судом, вказані акти загальної форми, на підставі яких відповідачем було нараховано плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу за накопичувальними картками, відповідають положенням Правил № 113 та Правил № 334 та містять, зокрема, вони містять номери поїздів (вагонів), найменування вантажу (порожні вагони), а також підстави для їх складення, а саме для накопичення маршруту за договором № Л/М/18/899/п.

Так, вказані вище акти загальної форми підписані без участі представника вантажовласника щонайменше двома представниками відповідача; в Актах загальної форми ГУ-23 на віднесення відповідальності вантажовласника - ТОВ "Рейл Лоджистікс" № 428 від 30.08.2019, № 3549 від 30.08.2019, № 3585 від 01.09.2019, які також підписано двома представниками відповідача, засвідчено факт відмови позивачем в узгодженні ФДУ-92 № 31081571, № 30080364, № 30081567, № 31081570, №31081574.

Отже, зазначені акти оформлені належним чином, в них відображено обставини та час початку простою вагонів на станціях, а також час завершення простою, на підставі яких за весь час затримки вагонів відповідачем було нараховано плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу по накопичувальних картках.

Згідно з пунктами 12, 13 Правил № 113 загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

В п. 3.1. договору № 10676/ЦТЛ-2018 передбачено, що розмір плати за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних із перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника тарифів.

Відповідно до п. 4.6 Договору № Л/М/18/899/п перевізник нараховує плату за інші послуги згідно "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ним послуги" (за умови їх надання).

В пункті 2 розділу 2 Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України (Тарифне керівництво № 1), затверджений наказом Мінтрансу України від 15.11.1999 № 551 та зареєстрований Міністерством юстиції України 01.12.1999 за № 828/4121 (з наступними змінами і доповненнями) встановлено розміри зборів за зберігання вантажів, а отже, збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Відповідно до п.п. 9, 10 Правил № 113 про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ (додаток 4). Наказ підписується посадовою особою, визначеною начальником залізниці. Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" (додаток 5) до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення. Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв`язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

Отже, як вірно зазначено місцевим господарським судом, за змістом пунктів 9, 10 Правил № 113 на перевізника (відповідача) покладено обов`язок на видання наказу про затримку вагонів затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення, в той час, як в даному випадку вагони позивача були затримані та перебували на станціях призначення, а не під час перевезення на підходах до станцій, чим спростовуються доводи позивача щодо порушення відповідачем порядку повідомлення позивача про затримку вагонів, ненадання вказаних повідомлень позивачу, оскільки ані Правилами № 113, ані умовами укладених сторонами договорів видання відповідачем наказів та повідомлення про затримку вагонів на станції призначення не передбачено.

Пунктом 2.6 Правил розрахунків № 644 встановлено, що розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису). Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику. У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Відповідно до п. 1.2 Порядку застосування електронного документообігу, пов`язаного з перевезенням вантажів залізничним транспортом, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 16.11.2012 № 690, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 грудня 2012 за № 2034/22346 (далі - Порядок застосування електронного документообігу № 690) Порядок є обов`язковим для застосування всіма суб`єктами електронного документообігу, що взаємодіють у технологічних процесах, пов`язаних з перевезенням вантажів залізничним транспортом.

За положеннями п.п. 1.5, 1.6 Порядку застосування електронного документообігу № 690 суб`єктами електронного документообігу можуть бути перевізник (залізниці, підприємства, установи, організації залізничного транспорту), вантажовідправники і вантажоодержувачі. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується договором про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, форма якого наведена в додатку 1 до Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року N 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за N 864/5085 (далі - договір про організацію перевезень). Електронний документ (далі - ЕД) - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, що визначені Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг". ЕД може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання ЕД є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. ЕД повинен містити інформацію, визначену для кожної форми документа Правилами перевезення вантажів.

Згідно з п.п. 2.2, 2.3 Порядку застосування електронного документообігу №690 працівник залізниці створює ЕД, накладає ЕЦП та передає ЕД вантажовідправнику (вантажоодержувачу) за допомогою засобів АС залізниці. Вантажовідправник (вантажоодержувач) після перегляду ЕД: у разі погодження даних, зазначених у ЕД, накладає ЕЦП та повертає ЕД за допомогою засобів АС залізниці; у разі непогодження даних не здійснює накладання ЕЦП та передає залізниці свої зауваження.

Розділом 8 договору № 10676/ЦТЛ-2018 передбачено використання електронного документообігу.

Таким чином, місцевим господарським судом правомірно вказано, що накладенням ЕЦП за результатами опрацювання накопичувальних карток, не висловивши зауважень відповідачу, позивач погодився з отриманням послуг, а відтак, безпідставними є його доводи про необізнаність з актами загальної форми ГУ-23, на підставі яких було обліковано та списано з особового рахунку позивача плату за послуги.

Згідно з п. 2.1.7 договору № 10676/ЦТЛ-2018 позивач зобов`язаний відшкодовувати перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, зокрема, через інші причини, що не залежать від перевізника, а також нести відповідальність за затримки вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату платежів, пов`язаних з цими затримками. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок суду, що за відсутності зауважень позивача щодо відомостей у накопичувальних картках, відповідачем відповідно до умов договору № 10676/ЦТЛ-2018 правомірно списано грошові кошти з особового рахунку позивача.

Суд встановив, що відповідачем було списано з особового рахунку позивача збір за зберігання рухомого складу, оскільки всі вагони позивача простоювали на станції в очікуванні формування маршруту та були порожніми, а також плату за користування вагонами на місцях загального користування, якими є станції призначення, прибуття вагонів на які для накопичування маршрутів підтверджується актами загальної форми ГУ-23.

При цьому, як вірно зазначено судом, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що у визначені в актах загальної форми ГУ-23 періоди ним було вивезено вказані вагони зі станцій призначення. Водночас, порядок та умови усіх платежів, пов`язаних із виконанням укладених сторонами договорів, визначено в останніх.

Також слід зазначити, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для звільнення вантажоодержувача від плати за користування вагонами.

Так, відповідно п. 121 Статуту залізниць України вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами: а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання залізницею вагонів (контейнерів) у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача; в) у інших випадках, передбачених Правилами.

Пунктом 16 Правил користування вагонами і контейнерами визначено, що вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами: а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником; в) у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі "примітки" Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами). Причина звільнення від плати за користування вагонами і контейнерами зазначається у графі "примітки" відомості плати за користування вагонами (контейнерами).

У даному випадку, позивачем не наведено жодних підстав, передбачених п. 121 Статуту залізниць України та п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами, за умови наявності яких він звільнявся б від сплати за користування вагонами за час їх затримки.

Колегія відхиляє посилання скаржника на судову практику у справах №№ 908/1746/19, 904/1895/20, 908/1919/19, оскільки вона не є релевантною для цієї судової справи з огляду на різні обставини справи.

Так, у справі № 908/1746/19 вирішувалось питання щодо стягнення на користь Залізниці плати за користування вагонами та зберігання вантажу, оскільки прийняті до перевезення спірні вагони були затримані на шляху прямування на станціях за наказами через неприйняття вагонів вантажовласником і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, що прибув на його адресу, тобто з вини товариства.

У справі № 904/1895/20 спірні вагони знаходились на під`їзній колії вантажоодержувача, а Залізницею було нараховано за цей час плату за користування вагонами. Судом у цій справі було встановлено, що ухвалою слідчого судді спірні вагони визнано речовими доказами з подальшим накладення арешту на майно і визначенням місця його зберігання.

У справі № 908/1919/19 спірні вагони також були затримані на шляху прямування через зайнятість під`їзної колії вагонами, що прибули на адресу вантажоотримувача раніше.

Тобто ці справи і дана справа різняться, відповідно, і за суб`єктним складом сторін спірних правовідносин, і за складом учасників таких правовідносин, і за з`ясованою судовими інстанціями фактично-доказовою базою у справах (обставинами останніх та зібраними в них доказами), тобто за істотними правовими ознаками.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині даної постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги у даній справі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі №910/1900/20 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс".

Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі № 910/1900/20.

Матеріали справи № 910/1900/20 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 14.06.2021.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді С.В. Владимиренко

А.М. Демидова