ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2021 р. Справа№ 920/186/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Кравчука Г.А.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Пнюшкову В.Г.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 26.05.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Бубнова Віктора Михайловича

на рішення Господарського суду Сумської області

від 19.11.2020 (повний текст складено 30.11.2020)

у справі №920/186/20 (суддя Котельницька В.Л.)

за позовом заступника керівника Шосткинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача Державної служби України з безпеки на транспорті

до Фізичної особи-підприємця Бубнова Віктора Михайловича

про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортними засобами у розмірі 219 619,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Шосткинської місцевої прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Бубнова Віктора Михайловича (далі - відповідач, скаржник) про стягнення з відповідача на користь позивача 219619 (двісті дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`ятнадцять) 77 (сімдесят сім) грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування шляхом її перерахування до Державного бюджету

Рішенням Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 позов задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Бубнова Віктора Михайловича на користь Державної служби України з безпеки на транспорті 219 619 грн. 77 коп. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування шляхом перерахування її до Державного бюджету за наступними реквізитами: р/р UA6021002 в УК в м. Херсон, отримувач - УК у м. Херсон, МФО 899998, код ЄРДРПОУ 37959779, призначення платежу - 22160100 плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Бубнов Віктор Михайлович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 у справі №920/186/20 скасувати та ухвалити рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачем не було перевищено нормативні вагові параметри - 40 тон, а також наголошено на неправильності проведених розрахунків при визначенні розміру плати за проїзд великогабаритного автомобільного транспорту.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2021 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бубнова Віктора Михайловича на рішення Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 у справі №920/186/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Кравчука Г.А., Агрикової О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бубнова Віктора Михайловича на рішення Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 у справі №920/186/20 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

08.02.2020 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано: платіжне доручення від 02.02.21 № MP_AB220477KJV_17766241 на 4941,00 грн. про сплату судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Бубнова Віктора Михайловича на рішення Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 у справі №920/186/20. Призначено справу до розгляду на 11.03.2021.

10.03.2021 та 15.03.2021 від прокурора через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 у справі №920/186/20 без змін.

10.03.2021 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 у справі №920/186/20 без змін.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2021 у зв`язку перебуванням судді Агрикової О.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №920/186/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2021 для розгляду справи №920/186/20 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов В.В., судді: Кравчук Г.А., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2021 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бубнова Віктора Михайловича на рішення Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 у справі №920/186/20 прийнято до провадження у визначеному складі суддів: головуючого судді Куксова В.В., судді: Яковлєва М.Л., Кравчука Г.А. Призначено справу до розгляду на 26.05.2021 (з врахуванням ухвал Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2021 та 17.05.2021 про виправлення описок).

26.05.2021 від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшло клопотання про призначення у справі №920/186/20 судову-почеркознавчу експертизу, проведення якої просить доручити експертам Харківському науково-дослідного інституту судових експертиз ім. професора Бокаріуса.

В судовому засіданні 26.05.2021 представник відповідача підтримав заявлене клопотання про призначення судової експертизи, а також підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив рішення Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 у справі №920/186/20 скасувати та ухвалити рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог.

Інші учасники апеляційного провадження в судове засідання 26.05.2021 не з`явилися. Про поважність неявки не повідомили.

У своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд апеляційної інстанції враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (пункти 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судові засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу за прокурора, позивача та їх повноважених представників за наявними у справі матеріалами.

Вирішуючи питання щодо необхідності призначення у даній справі судової експертизи, судова колегія керувалась наступним.

П. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до ст.ст. 98, 99 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, експертиза призначається для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань. Як видно з зазначених норм права перед судовими експертами не ставляться правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Дослідивши наявні матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку, що клопотання відповідача про призначення судової експертизи задоволенню не підлягає, оскільки у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для призначення судової експертизи, та, окрім іншого, призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду.

В судовому засіданні 26.05.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Бубнов Віктор Михайлович зареєстрований як фізична особа-підприємець 15.06.2018, основним та єдиним видом економічної діяльності є вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41).

Як вбачається з товарно-транспортної накладної №00053 від 09.07.2019, наданої водієм вантажного транспортного засобу, власника яком якого є Бубнов В.М. , посадовим особам Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, у графі "автомобільний перевізник" Бубнов В.М. зазначений саме як фізична особа-підприємець.

Так, посадовими особами Черноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 10.07.2019 під час здійснення габаритно-вагового контролю, згідно Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 (далі - Порядок), проведено зважування транспортного засобу з напівпричіпом, які на праві приватної власності належать фізичній особі-підприємцю Бубнову Віктору Михайловичу, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 від 13.06.2018 (автомобіль) та свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 21.06.2018 (напівпричіп).

Під час проведеного документального габаритно-вагового контролю посадовими особами Управління на автомобільній дорозі М 14 Одеса - Мелітополь-Новоазовськ (203 км. + 500 км) встановлено факт перевезення транспортним засобом марки DAF модель XF 105.460, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 з напівпричепом марки GENERAIL TRAILERS, модель ТF34TZ, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належать відповідачеві, вантажу із перевищенням вагових обмежень, визначених Правилами дорожнього руху України, без дозволу або документу про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, а саме з перевищенням фактичного навантаження.

У подальшому, за результатами зважування, 10.07.2019 посадовими особами Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №153565, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 10.07.2019 та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 037484 від 10.07.2019.

На підставі зазначених документів, з урахуванням товарно-транспортної накладної № 00053 від 09.07.2019, за якою перевізником є саме відповідач та пред`явлення якої посадовим особам Укртрансбезпеки є обов`язковим в силу статті 48 Закону України "Про автомобільний і транспорт", посадовими особами Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 536/19 від 10.07.2019 та нараховано плату за проїзд на загальну суму 7689,60 евро.

Згідно з п. 27 Порядку № 879 від 27.06.2007 плата за проїзд справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Відповідно до інформації з офіційного веб-сайту Національного банку України станом на 10.07.2019 офіційний курс гривні відносно Євро складав 2856,0624 гривень за 100 Євро.

Отже, загальний розмір плати за проїзд, нарахованої відповідачеві, становить 219619, 77 грн.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції керувався тим, що письмовими матеріалами справи: довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю, актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, розрахунком плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування підтверджується факт виявленого порушення та розмір нарахованої плати, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 219619,77 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування.

Розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бубнова Віктора Михайловича, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Щодо повноважень представництва колегія суддів зазначає таке.

Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За приписами частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №3-рн/99 від 08.04.1999 під поняттям "орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до положень ст.6 Закону України "Про автомобільний транспорт", п.4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006, та п.3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дороги загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється Укртрансбезпекою та її територіальними органами.

Згідно з абз. 4 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Укртрансбезпеки, реорганізувавши шляхом злиття Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті та Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті (далі - Укртрансінспекція).

Так, п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з підп. 15, 27 п. 5 зазначеного Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

З наведеного вбачається, що позивач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

Отже, нормами чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише нарахуванням такої плати.

При цьому за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Вказана правова позиція наведена у постанови Великої Палати Верхового Суду від 06.06.2018 у справі № 820/1203/17.

Крім того, позивачем заходи щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю з фізичної особи-підприємця Бубнова Віктора Михайловича на даний час не вжито, що свідчить про неналежне здійснення органом державної влади повноважень щодо захисту інтересів держави, а відтак вбачаються правові підстави щодо звернення прокурора до суду із вказаним позовом з урахуванням положень ч.З ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Листом від 31.10.2019 за № 65791/19/24-19 та листом від 08.01.2020 №1222/19/24-20 (у відповідь на лист Шосткинської місцевої прокуратури №35/1-11266 вих-19 від 24.12.2019) позивач повідомив місцеву прокуратуру про те, що не має повноважень на звернення до суду з позовами про стягнення з суб`єктів господарювання плати за проїзд великогабаритними транспортними засобами та у нього відсутні кошти для сплати відповідного судового збору.

На переконання колегії суддів, вказане свідчить про наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в його особі з боку прокурора.

На підставі викладених обставин, у даному випадку вбачаються підстави, передбачені ч.3 cт. 23 Закону України "Про прокуратуру", для представництва прокурором інтересів держави в суді в особі Державної служби України з безпеки на транспорті. Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що звернення прокурора з даним позовом до господарського суду є правомірним.

Відповідно до п. 3 Правил транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.01.2001, дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) здійснюється за спеціальними правилами.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом (окрім зазначених у ч. 2 даної статті) є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно з п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30.03.1994, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Відповідно до п. 4 Правил, рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Пунктом 26 Порядку передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Відповідно до п. 28 Порядку, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками, виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Згідно п. 311 Порядку, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

На підставі вищезазначених норм законодавства Управлінням відповідачу нарахована плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на загальну суму 7689,60 євро відповідно до розрахунку № 536/19 від 10.07.2019, що становить 219 619, 77 грн. у гривневому еквіваленті.

Разом з тим, незважаючи на те, що відповідно до п. 311 Порядку перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки, за даними Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, у визначений вище термін перевізник фізична особа - підприємець Бубнов Віктор Михайлович вказані кошти добровільно не сплатив.

Судом встановлено, що про факт проведення перевірки, перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, результати здійснення габаритно-вагового контрою 10.07.2019 було повідомлено водія фізичної особи підприємця Бубнова В.М. - ОСОБА_1

Крім того, управлінням Чорноморське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки у Сумській області за місцем реєстрації ФОП Бубнова В.М. рекомендованим листом надіслано повідомлення про необхідність сплати суми боргу з зазначенням реквізитів для сплати та копію вищевказаного розрахунку, які були фактично ним отримані 15.08.2019, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи.

Порядком: № 879 визначено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця, його здійснення.

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги заперечення скаржника з приводу невідповідності обладнання, яким проводилось зважування транспортного засобу відповідача під час перевірки, вимогам Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки, оскільки розміщені у стаціонарному пункті габаритно-вагового контролю на а/д М-14 203 км+500 м. Одеса - Мелітополь - Новоазовськ, ваги автомобільні тензометричні поосьового зважування пройшли повірку, що підтверджено свідоцтвом про повірку засобу вимірювальної техніки від 03.07.2017 №34-00/1257, а внесення інших даних про ваги у будь-які документи, які складаються посадовими особами Управління, не передбачено нормами діючого законодавства.

Скаржник у своїй апеляційній скарзі також обґрунтовує свої заперечення тим, що з розрахунку №536/19 від 10.07.2019 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування неможливо встановити, які показники були взяті для визначення зазначеної вище плати.

Відповідно до пункту 30 Порядку №879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

За правилами пункту 31-1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається, виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Розмір плати за проїзд визначається у відповідності до Ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879, та становить, зокрема, для великовагових транспортних засобів (за загальну масу), від 52 до 60 тон включно - за ставкою 0,27 Євро за кожен кілометр відстані, а для понад 60 тон, за кожні наступні 10 тон - 0,78 Євро за кожен кілометр відстані.

З матеріалів справи вбачається, що відстань покладена в розрахунок була застосована відповідно до Інтернет ресурсу della.com.ua, згідно даних, наведений у товарно-транспортній накладній, яка була надана перевіряючим особам водієм транспортного засобу.

Згідно товарно-транспортної накладної пункт навантаження - с. Курочкіно, Куп`янський район, Харківська область, пункт розвантаження - м. Одеса.

Місцем здійснення габаритно-вагового контролю є а/д М-14 203 км+500 м Одеса - Мелітополь - Новоазовськ неподалік від с. Чорнобаївка, Білозерський район, Херсонська область

У зв`язку із зазначеним, контролюючими особами за відправну точку було взято саме с. Курочкіно, Куп`янський район, Харківська область, а кінцевою - м. Одеса, проміжною точкою взято місце здійснення габаритно-вагового контролю.

Відповідно до сайту della.com.ua. відстань від с. Курочкіно, Куп`янський район, Харківська область, а кінцевою - м. Одеса на момент перевірки складала саме 890 км, що підтверджується копією витягу з сайту www.della.com.ua.

Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок № 879) і станом на теперішній час жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку співробітників Укртрансбезпеки під час обрахування відстані перевезення користуватись конкретно визначеною базою даних.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що співробітники Укртрансбезпеки не позбавлені права визначати відстань перевезень за допомогою будь-яких баз даних, в тому числі й Інтернет ресурсу della.com.ua, який є найбільш розповсюдженим для використання з цією метою.

Крім того, з даною позицією погодився і Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 09.03.2017 по справі №813/214/16 зазначено: "відстань, зазначена як у актах про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, так і у розрахунках плати за проїзд та, відповідно, яка враховувалась при обчисленні плати за проїзд, виходячи з положень Порядку, визначалась працівниками згідно відомостей, наданих водієм щодо маршруту по території України (кілометражу), що підтверджено даними інтернет ресурсу della.com.ua".

Зважаючи на вищевикладене в сукупності, а також враховуючи те, що письмовими матеріалами справи: довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю, актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, розрахунком плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування підтверджується факт виявленого порушення та розмір нарахованої плати, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 219619,77 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 у справі №920/186/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Бубнова Віктора Михайловича на рішення Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 у справі №920/186/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бубнова Віктора Михайловича - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області від 19.11.2020 у справі №920/186/20 - залишити без змін.

Матеріали справи №920/186/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.05.2021.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Г.А. Кравчук

М.Л. Яковлєв