ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3690/20

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Лилака Т.Д. за участю секретаря судового засідання Ворко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства «Львівський хімічний завод» (79070, м. Львів, вул. Рахівська,16, код 05761873)

до Іноземного підприємства «Кока-Кола Беверіджис Україна Лімітед» (07442, Київська обл., Броварський р-н, смт. Велика Димерка, 51-км Санкт-Петербурзького шосе, код 21651322)

про стягнення 3 693 000,00 грн.

за участю представників:

від позивача: Шнир Я.Б.;

від відповідача: Мелаш Д.Ю.

встановив:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Львівський хімічний завод» (позивач) до Іноземного підприємства «Кока-Кола Беверіджис Україна Лімітед» (відповідач) про стягнення 3 693 000,00 грн., з яких:

- фактично сплачений штраф за Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.03.2020 у справі № 914/2259/19 - 240 000 грн.;

- вартість втрачених балонів, погоджена Сторонами в п.3 договору Оренди №525 від 18 квітня 2016 року - 720 000 грн.;

- різницю між вартістю втрачених балонів, погодженою Сторонами в п.3 договору Оренди №525 від 18 квітня 2016 року та витратами на закупку аналогічного товару (балонів для двоокису вуглецю об`ємом 40 л у кількості 500 штук) - 1 113 000 грн.;

- 900 000 грн. неустойки;

- вартості неповерненого орендованого майна відповідно до п.11 Договору у розмірі 720 000 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.12.2020 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви.

04.01.2021 на адресу Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про прийняття позовної заяви до розгляду у зв`язку з усуненням недоліків (передана судді Лилаку Т.Д. після виходу з відпустки 21.01.2021).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 18.02.2021.

11.02.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду Київської області 18.02.2021 оголошено перерву у підготовчому засіданні на 11.03.2021.

01.03.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.03.2021 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні на 15.04.2021.

05.04.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення щодо відповіді позивача від 25.02.2021 на відзив.

14.04.2021 на електронну адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшли письмові пояснення.

15.04.2021 на електронну адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла заява про долучення доказів.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 13.05.2021.

Ухвалою Господарського суду Київської області 13.05.2021 оголошено перерву у судовому засіданні на 27.05.2021.

В судовому засіданні 27.05.2021, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини, на які посилаються сторони, суд дослідив в порядку статей 209-210 ГПК України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд оголосив про перехід до судових дебатів. Учасники справи виступили з промовами (заключним словом), в яких посилалися на обставини і докази, досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

27.05.2021 року, після виходу з нарадчої кімнати, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2016 року між ПАТ «Львівський хімічний завод» (Орендодавець) ІП «Кока-Кола Беверіджис Україна Лімітед» (Орендар) укладено Договір оренди, відповідно до умов якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування балони (Орендоване майно).

За умовами п. 3 Договору вартість орендованого майна становить 1440,00 грн. в т.ч. ПДВ за один балон для двоокису вуглецю.

Відповідно до п.4 Договору оренди у випадку, якщо протягом часу знаходження орендованого майна в орендному користуванні Орендаря відбулось його пошкодження або знищення, Орендар зобов`язується за свій рахунок повністю відшкодувати Орендодавцеві затрати на ремонт пошкодженого орендованого майна, або його вартість, погоджену Сторонами в п.3 цього договору, та завдані збитки.

Відповідно до п.11 Договору оренди, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення орендованого майна Орендодавцю, то він зобов`язується сплатити Орендодавцеві неустойку у розмірі подвійної орендної плати за користування орендованим майном за час прострочення, а також відшкодувати орендодавцеві вартість неповерненого орендованого майна, виходячи з вартості одиниці орендованого майна, визначеної у п.3 Договору.

Акціонерне товариство «Львівський хімічний завод» за договором Оренди №525 від 18 квітня 2016 року передало Іноземному підприємству «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» 500 (п`ятсот) балонів: 21 квітня 2016 року - 146 балонів, 04 травня 2016 року - 54 балона, 02 серпня 2016 року - 50 балонів, 04 серпня 2016 року - 50 балонів, 12 квітня 2017 року - 60 балонів, 27 квітня 2017 року - 140 балонів.

05 квітня 2019 ТОВ Фірма «Львівкисень» та Акціонерне товариство «Львівський хімічний завод» уклали договір поставки № 1867, відповідно до умов якого Продавець зобов`язується продати (передати) Покупцеві у зумовлений цим Договором строк, а Покупець зобов`язується купити (прийняти і оплатити) балони для двоокису вуглецю об`ємом 40 л за ціною, в кількості та асортименті, згідно специфікації, яка викладена в Додатку №1 до цього Договору.

Відповідно до пункту 4.1. договору, продавець зобов`язується передати покупцю товар протягом 5 календарних днів з моменту закінчення дії договору оренди №525 від 18.04.2016р., зазначеного в пункті 1.3. цього договору.

06 червня 2019 позивач письмово повідомив ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» про необхідність своєчасно до 05 вересня 2019 року повернути балони в належному технічному стані.

23 серпня 2019 року директор виробничого підприємства ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» В.Вишневський листом вих. № 1984/19 від 23.08.2019р. повідомив, що всі балони для двоокису вуглецю, які належать АТ «Львівський хімічний завод», втрачені.

Як зазначив позивач, з огляду на вказані обставини, Акціонерне товариство «Львівський хімічний завод» порушило умови договору поставки № 1867 та не передало товар ТОВ Фірма «Львівкисень».

За твердженням позивача, АТ «Львівський хімічний завод» вживало усіх необхідних заходів пошуку аналогічного товару у такій же кількості (балони для двоокису вуглецю об`ємом 40 л у кількості 500 штук) та його закупки для подальшої передачі ТОВ Фірма «Львівкисень» і виконання умов договору, оскільки власні балони, які мали бути передані до 31 серпня 2019 року, ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» згідно Договору оренди № 525 від 18.04.2016 р. не повернуло.

Враховуючи наведене, ТОВ Фірма «Львівкисень» звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом, в якому просило:

- зобов`язати АТ «Львівський хімічний завод» передати товар балони для двоокису вуглецю об`ємом 40 л у кількості 500 штук згідно з специфікацією №1 та умов договору поставки №1867 від 05.04.2019р.;

- стягнути з Акціонерного товариства Львівський хімічний завод на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Львівкисень штраф у розмірі 960000,00 грн. за договором поставки №1867 від 05.04.2019р.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.03.2020 у справі № 914/2259/19, вирішено: зобов`язати Акціонерне товариство «Львівський хімічний завод»» передати ТОВ Фірма «Львівкисень» балони для двоокису вуглецю об`ємом 40 літрів у кількості 500 штук згідно з специфікацією №1 та умов договору поставки №1867 від 05.04.2019 р., укладеного між сторонами; стягнути з Акціонерного товариства Львівський хімічний завод на користь ТОВ Фірма «Львівкисень» штраф в розмірі 960000,00 грн. та судовий збір в розмірі 16321,00 грн.

На виконання Рішення Господарського суду Львівської області від 03.03.2020 у справі №914/2259/19 і договору поставки № 1867 від 05 квітня 2019, укладеного ТОВ Фірма «Львівкисень» та АТ «Львівський хімічний завод» відбулась передача закуплених аналогічних балонів, що підтверджується копіями доданих до позовної заяви Накладної №2870 від 25 вересня 2020 року, Накладної №2869 від 25 вересня 2020 року, Накладної №2867 від 23 вересня 2020 року, Накладної №2863 від 30 вересня 2020 року, Накладної №2380 від 18 вересня 2020 року, Накладної №1632 від 07 вересня 2020 року.

На думку позивача, оскільки порушення строків передачі товару ТОВ Фірма «Львівкисень» відбулось через не виконання ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» своїх обов`язків згідно Договору оренди № 525 від 18.04.2016р. в частині повернення балонів, фактично сплачений штраф за Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.03.2020 у справі № 914/2259/19 у розмірі 240 000,00 грн., вартість втрачених балонів, погоджена Сторонами в п.3 договору Оренди №525 від 18 квітня 2016 року у розмірі 720 000 грн. та різниця між вартістю втрачених балонів, погодженою Сторонами в п.3 договору Оренди №525 від 18 квітня 2016 року та витратами на закупку аналогічного товару (балонів для двоокису вуглецю об`ємом 40 л у кількості 500 штук) у розмірі 1 113 000,00 грн. є складовими збитків, які відповідач повинен відшкодувати позивачеві відповідно до п.4 Договору оренди № 525 від 18.04.2016р.

Окрім цього, на думку позивача, відповідно до п.11 Договору, відповідач зобов`язаний оплатити АТ «Львівський хімічний завод» неустойку у розмірі подвійної орендної плати за користування орендованим майном за час прострочення (900 000,00 грн.), а також відшкодувати орендодавцеві вартість неповерненого орендованого майна, виходячи з вартості одиниці орендованого майна, визначеної у п. 3 Договору (720 000,00 грн.).

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач заперечуючи проти позову, зазначив про те, що виявивши, що балони СО2, у тому числі ті, які підлягали поверненню позивачу, не були повернуті відповідачу його контрагентами (втрачені на ринку, знищені тощо), відповідач, керуючись п. 3 і п. 4 Договору оренди №525, перерахував позивачу на його розрахунковий рахунок, погоджену в Договорі оренди №525 суму відшкодування у розмірі 720 000,00 грн.

Як наслідок, на думку відповідача, у позивача відсутні підстави стверджувати про наявність прострочення зі сторони відповідача та, відповідно, вимагати застосування до відповідача відповідальності у вигляді неустойки, передбаченої п.11 Договору оренди №525.

Також відповідач зазначив, що між його діями та невиконанням позивачем умов договору поставки № 1867 від 05 квітня 2019 відсутній причинно-наслідковий зв`язок, а отже відсутні підстави для стягнення з відповідача збитків.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що починаючи з 18.04.2016 року відповідач використовував орендовані балони у своїй господарській діяльності.

31.08.2019 року Договір №525 припинив свою дію.

Перед завершенням дії Договору №525 відповідач провів перевірку наявності балонів для їх повернення позивачу. За результатами перевірки, відповідачем було виявлено, що балони СО2, у тому числі ті, які підлягали поверненню позивачу, не були повернуті відповідачу контрагентами (втрачені на ринку, знищені тощо). На підтвердження втрати балонів відповідачем до матеріалів справи додані копії Договорів з контрагентами, яким Відповідач передавав балони СО2, звірки обліку зворотної тари (балонів СО2) з контрагентами, які підтверджують, що балони СО2 знаходились у контрагентів, претензій контрагентам із вимогою про повернення балонів СО2, рахунків-фактур на відшкодування вартості заставної тари (порожні балони СО2), виставлені контрагентам відповідача, платіжних доручень, які підтверджують оплати контрагентами відшкодування вартості заставної тари.

У зв`язку з вищезазначеними обставинами, відповідач повідомив позивача листом №1984/19 від 23.08.2019 року про готовність відшкодувати загальну вартість орендованого майна через його втрату/знищення на ринку на підставі п. 3 й п. 4 Договору №525, та попросив надати відповідний рахунок із реквізитами для проведення оплати в найкоротші строки.

Не отримавши від позивача рахунку на оплату, відповідач здійснив оплату вартості втрачених балонів, погоджену в п.3 Договору №525, а саме: 1440 грн, в т.ч. ПДВ, за 1 балон, на загальну суму 720 000 грн., у т.ч. ПДВ, за 500 штук, перерахувавши вказану суму на розрахунковий рахунок, що підтверджується платіжним дорученням №3098 від11 вересня 2019 року.

12.09.2019 року позивач повернув на рахунок відповідачу 720 000,00 грн. безготівковим переказом із призначенням платежу «повернення помилково перерахованих коштів зг. Служб. Записки від 11.09.2019».

Позивач, посилаючись на п. 1.2. Договору, в редакції додаткової угоди від 01.11.2016, зазначив, що відповідач без згоди та вимоги Орендодавця не вправі самостійно обирати варіант своєї поведінки у випадку неможливості повернення орендованого майна.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 ЦК України та статті 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п.1.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» із урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що здійснивши оплату погодженої у Договорі оренди №525 вартості орендованих балонів згідно пунктів 3 та 4 указаного Договору, відповідач виконав зобов`язання за цим Договором належним чином у розумінні ст. 526 ЦК України, а саме в спосіб, передбачений Договором.

Суд ставиться критично до заперечень позивача про ненадання згоди на перерахування вартості втраченого майна, оскільки така згода умовами договору оренди №525 не передбачена.

В той же час матеріали справи не містять копії додаткової угоди від 18.11.2016, на положення якої посилається позивач.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Однак, у даному випадку відсутнє порушення зобов`язання у вигляді прострочення, оскільки відповідач виконав своє зобов`язання за Договором оренди №525 належним чином у спосіб, передбачений цим Договором, а саме шляхом відшкодування вартості втрачених/знищених балонів на підставі пунктів 3 та 4 Договору.

Враховуючи, що факт належного виконання умов договору оренди №525 доведений та документально підтверджений, суд приходить до висновку, що заявлена позовна вимога про стягнення 900 000,00 неустойки задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

З огляду на ту обставину, що на момент розгляду справи у суді орендоване майно не було повернуто позивачеві, а кошти сплачені відповідачем на підставі п. 4 договору, повернуті як помилково перераховані, суд прийшов до висновку, що вимога про стягнення 720 000,00 грн. вартості втрачених балонів підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 2 073 000,00 грн. збитків, суд зазначає наступне.

Звертаючись до суду, позивач стверджував про завдання ІП «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» збитків унаслідок не виконання своїх зобов`язань згідно Договору оренди № 525 від 18.04.2016р. в частині повернення балонів.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками згідно із частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Необхідною підставою для притягнення до відповідальності у вигляді стягнення збитків є наявність трьох умов: неправомірні дії, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення збитків.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Як було встановлено судом, відповідач належним чином виконав умов договору оренди №525, а отже між такими діями та збитками позивача, що виникли у нього, у зв`язку з неналежним виконанням з його боку умов Договору поставки № 1867 від 05 квітня 2019, відсутній причинно-наслідковий зв`язок.

З огляду на вищевикладене, позовна вимога про стягнення збитків, які завдані позивачу у зв`язку з Договором поставки №1867, є необґрунтованою, оскільки дії чи бездіяльність відповідача не були причиною настання вказаних збитків.

Враховуючи вищевикладене, суд вирішив позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з відповідача на користь позивача 720 000 грн. 00 коп. вартості майна. В іншій частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

1. Стягнути з Іноземного підприємства «Кока-Кола Беверіджис Україна Лімітед» (07442, Київська обл., Броварський р-н, смт. Велика Димерка, 51-км Санкт-Петербурзького шосе, код 21651322) на користь Акціонерного товариства «Львівський хімічний завод» (79070, м. Львів, вул. Рахівська,16, код 05761873) 720 000 (сімсот двадцять тисяч) грн. 00 коп. вартості майна та 10 800 (десять тисяч вісімсот) 00 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 08.06.2021

Суддя Т.Д. Лилак