ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2021 справа № 914/513/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П. розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр.бізнесінвест», Львівська обл., м.Дрогобич

до відповідача Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», м.Львів

про стягнення 311000 грн

Представники сторін не викликались

Обставини розгляду справи.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр.бізнесінвест» до відповідача Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» про стягнення 311000 грн.

Ухвалою суду від 04.03.2021 р. постановлено прийняти справу до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження; здійснювати розгляд справи без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Цією ж ухвалою суд встановив відповідачу для відзиву на позов, заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (у випадку наявності таких заперечень), клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (в разі незгоди із здійсненням розгляду справи без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання) строк у 15 календарних днів з дня отримання ухвали.

Ухвалою суду від 19.04.2021 р. суд повернув без розгляду клопотання про розгляд справи за участю сторін, подане від імені Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс».

05.05.2021 р. від відповідача надійшло клопотання (вх.№1051/21) про розгляд справи за участю сторін.

У поданому клопотанні відповідач не просив про поновлення пропущеного ним п`ятнадцятиденного строку на подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, як і не надавав пояснень щодо строків звернення з таким клопотанням.

Частини перша та четверта статті 119 ГПК України передбачають, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Зважаючи на те, що відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений права самостійно збирати докази, а згідно зі ст.13 Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, суд не вправі за власною ініціативою поновлювати процесуальний строк та обгрунтовувати поважність його пропуску від імені заявника.

За приписами статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, закон прямо визначає, що єдино можливим наслідком подання, в тому числі і клопотання про розгляд справи за участю сторін, після закінчення встановленого процесуального строку та непоновлення цього строку судом є залишення його без розгляду, що слід вчинити суду і у даному випадку.

12.05.2021 р. позивач подав клопотання (вх.№11050/21), в якому зазначив, що станом на 12.05.2021 р. кошти на розрахунковий рахунок ТзОВ «Укр.Бізнесінвест» надійшли в сумі 235000,00 грн, а заборгованість відповідача становить 101000 грн.

Суд вважає, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення сторін про розгляд справи, а відповідач знав про існування даної справи, мав достатньо часу для виконання вимог ухвал суду щодо встановленого строку на подання відзиву на позов, однак таким правом не скористався.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази та викладені в позовній заяві і клопотанні пояснення, врахувавши, що сторони належним чином повідомлені про розгляд даного спору, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки контейнерів, на виконання умов якого позивач передав відповідачеві товар, проте відповідач в порушення умов договору оплатив його неповністю. У зв`язку з цим, позивач в позовній заяві просив суд стягнути з відповідача 311000 грн заборгованості за договором, а в поданому клопотанні повідомив, що заборгованість зменшилася до 101000 грн.

Розглянувши матеріали справи, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

05.11.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТК «Укр.бізнесінвест» (постачальник) та Львівським комунальним підприємством «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» (замовник) було укладено договір поставки контейнерів.

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити замовнику контейнери пластмасові об`ємом 120л для твердих побутових відходів (ТПВ) (далі товар) партіями згідно заявок замовника, у кількості та за цінами, що зазначені в специфікації, що є невід`ємною частиною даного договору, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити такий товар на умовах, визначених цим договором.

Найменування товару та кількість: контейнери пластмасові з плоскою кришкою, 500 шт (п.1.2. договору).

За умовами п.3.1. договору, сума цього договору становить: 336000 (триста тридцять шість тисяч) грн 00 коп., в т.ч. ПДВ. Додаток №1 специфікація ціни додається.

Згідно з п.3.3. договору, розрахунки проводяться шляхом оплати замовником поставленого товару та після надання постачальником видаткової накладної.

Як встановлено в п.3.5. договору, повна оплата за поставлений товар здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 робочих днів з дня поставки.

Відповідно до п.4.3. договору, місце поставки (призначення) товару: 79019, м.Львів, вул.Жовківська, 18.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що датою поставки товару є дата, коли товар був переданий у власність замовника в місці поставки (призначення), що підтверджується відповідними документами (товарно-транспортними накладними, видатковими накладними, рахунками-фактури).

Зобов`язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними у повному обсязі з моменту передачі товару у власність замовника у місці поставки та підписання відповідних документів (п.4.6. договору).

У додатку № 1 до договору поставки контейнерів сторони погодили асортимент та загальну кількість товару, що постачається за договором поставки контейнерів (специфікацію): контейнери пластмасові об`ємом 120 л для твердих побутових відходів (ТПВ) кількістю 500 штук на загальну суму 336000 грн.

В матеріалах справи наявна засвідчена копія підписаної сторонами видаткової накладної №30 від 21.12.2020 р. про поставку контейнерів загальну суму 336000 грн, а також копії актів приймання-передачі товару від 02.12.2020р. на суму 84672 грн, від 07.12.2020 р. на суму 49728 грн, від 21.12.2020 р. на суму 201600 грн.

ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» здійснило такі оплати за договором: 12.02.2021 р., 15.02.2021 р., 17.02.2021 р., 18.02.2021 р., 19.02.2021 р. (на суму 5000 грн кожна).

Також відповідач здійснював оплати по 5000 грн кожна в такі дати: 22.02.2021 р., 25.02.2021 р., 26.02.2021 р., 02.03.2021 р., 03.03.2021 р., 04.03.2021 р., 09.03.2021 р., 10.03.2021 р., 12.03.2021 р., 15.03.2021 р., 17.03.2021 р., 18.03.2021 р., 24.03.2021 р., 25.03.2021 р., 26.03.2021 р., 30.03.2021 р., 31.03.2021 р., 01.04.2021 р., 09.04.2021 р., 14.04.2021 р. 15.04.2021 р., 23.04.2021 р., і 29.04.2021 р. на суму 100000 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст.627 ЦК України).

Як встановлено ч.ч.1,2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.5 ст.626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Як передбачено ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 3.5. договору сторони встановили, що повна оплата за поставлений товар здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 робочих днів з дня поставки.

З врахуванням здійснених оплат, дані про які містяться в банківських виписках з рахунку позивача, суд визначив, що станом на момент звернення позивача з позовом у відповідача існувала заборгованість в сумі 311000 грн.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказано у ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до п.2 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Дослідивши подані банківські виписки, з яких вбачається факт сплати 210000 грн заявленої до стягнення заборгованості після звернення позивача з позовом, суд прийшов до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю в частині стягнення 210000 грн основного боргу у зв`язку із відсутністю предмету спору в цій частині.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення боргу за поставлений товар в сумі, яка залишилась несплаченою станом на дату прийняття цього рішення, тобто в сумі 101000 грн.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як встановлено ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи все наведене, суд дійшов висновку, що права позивача були порушені, а позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 101000 грн основного боргу. Провадження у справі в частині стягнення 210000грн основного боргу підлягає закриттю.

Як передбачено п.2 ч.5 ст.238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за необхідне покласти на нього судовий збір в повному розмірі.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 165, 233, 236, 237, 238, 241, 247, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення з Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр.бізнесінвест» 210000 грн основного боргу.

2. Позов задоволити.

3. Стягнути з Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», м.Львів, вул.Жовківська, 18 (ідентифікаційний код 03348465) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр.бізнесінвест», Львівська область, місто Дрогобич, вул.Стрийська, 25, кв.5 (ідентифікаційний код 38609862) 101000 грн основного боргу та 4665 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя З.П. Гоменюк