ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2021 р. Справа № 910/15622/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Джі Ей Дніпро"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021

у справі №910/15622/20 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ашан Україна Гіпермаркет"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Джі Ей Дніпро"

про стягнення 286986,16 грн.

за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача Щербініна О.В., адвокат, посв. №000600 від 10.06.2019;

- відповідача Савчак Я.О., адвокат, посв. №4222 від 26.10.2010;

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ашан Україна Гіпермаркет" (надалі позивач/ ТОВ «Ашан») звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Джі Ей Дніпро" (надалі відповідач/ТОВ «Ей Джі Ей Дніпро»/скаржник) 230 400,00 грн. заборгованості за надані послуги (стимулювання виконавцем збуту товару в кожній торговельній точці) згідно з п. 2.2.4.1. договору про надання послуг, 37 232,16 грн. інфляційних, 19 354,00 грн. 3% річних.

Позов обґрунтований тим, що відповідач, всупереч умов укладеного між сторонами договору про торговельне співробітництво (надання послуг) №У472 від 01.01.2017, відмовляється оплачувати надані позивачем відповідачу послуги, передбачені п. 2.2.4.1, а саме: стимулювання виконавцем (позивачем) збуту товару в кожній новій торговельній точці, що є порушенням статей 11, 526, 610, 629, 901 ЦК України щодо обов`язковості договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 позов задоволений, стягнуто з відповідача на користь позивача 230 400,00 грн. заборгованості за надані послуги 37 232,16 грн. інфляційних, 19 354,00 грн. 3% річних.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем надано суду достатньо доказів надання відповідних послуг відповідачу, як то: накладні, договори суборенди, акти приймання-передачі орендованих приміщень, накладні про внутрішнє переміщення зі складу позивача товару у нововідкриті магазини, звіти про продаж товарів відповідача, акти приймання-передачі наданих послуг, тощо. В свою чергу, відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, які б спростували надання позивачем відповідачем договірних послуг. Відповідачем надано до матеріалів справи заперечення на акти приймання-передачі, відмови від підписання актів, обгрунтовані тим, що відповідач не замовляв послуг, передбачених п. 2.4.4.1 договору, проте, ці документи не спростовують факту надання позивачем послуг, передбачених п. 2.4.4.1 договору, який є чинним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та у позові відмовити. Скаржник зазначає про те, що, по-перше, він не отримував від місцевого господарського суду ухвали про призначення справи до розгляду у спрощеному позовному провадженні, оскільки кореспонденція направлялась на стару адресу відповідача - м. Київ, пров. Косогірний, 4, в той час як новою адресою відповідача є - м. Київ, вул.. Володимира Винниченка, 20, нежитлове приміщення №123, підтвердженням чого є витяг з Державного реєстру речових прав. По-друге, відповідно до п. 1.1. договору про надання послуг, позивач надавав відповідачу послуги щодо передпродажної підготовки товару та маркетингові послуги, послуги з «стимулювання та розширення ринку збуту товарів відповідача» позивачем не надавалась, при цьому, посилається на статтю 14.1.108 Податкового Кодексу України, в якому надано визначення «маркетинговим послугам». Посилається на постанову Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 11.09.2020 у справі №804/839/16, в якій йдеться про підтвердження витрат на маркетингові послуги, яке (підтвердження) полягає в наказах по підприємствах про необхідність проведення таких маркетингових досліджень, час проведення, територію, тощо. Проте, як зазначає скаржник, жодних таких документів позивачем не надано. По-четверте, при відкритті нових магазинів позивача, останній не придбавав нові товари у відповідача, а здійснював переміщення вже наявних. По-п`яте, електронний документообіг договором про торговельне співробітництво не передбачено, будь-яких документів, належних чином підписаних ЕЦП директором Шинкаренком В.В. відповідач позивачу не направляв. По-шосте, підставою для відмови у підписання актів виконаних робіт (наданих послуг) та оплати рахунків є те, що відповідач не замовляв послуги з «стимулювання та розширення ринку збуту товару». По-сьоме, сам по собі факт відкриття нового магазину «Ашан» не є «послугою стимулювання та розширення ринку збуту товарів відповідача».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.

Разом з апеляційною скаргою скаржник подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021. В обґрунтування підстав пропуску строку скаржник посилається на те, що з повним текстом рішення представник скаржника ознайомився 24.03.2021 під час ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Джі Ей Дніпро" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі №910/15622/20 задоволено; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Джі Ей Дніпро" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі №910/15622/20; розгляд справи призначено на 19.05.2021.

У судовому засіданні 19.05.2021 оголошено перерву на 02.06.2021.

Позиції учасників справи.

Позивач 14.05.2021 подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому заперечував проти її задоволення.

17.05.2021 від представника відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, до якої доданий новий доказ, а саме: висновок експерта у господарській справі №910/15622/20 від 11.05.2021/1.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданим доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вказувалося вище, оскаржуване рішення у даній справі прийнято 28.01.2021, в той час як наданий відповідачем висновок експерта датований 11.05.2021, що свідчить, що такий доказ є новим доказом, тобто таким, якого не існувало на час прийняття рішення у даній справі.

Як зазначено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №908/1908/19: «Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК незалежно від причин неподання позивачем таких доказів.».

Таким чином, надані відповідачем нові докази не приймаються судом апеляційної інстанції при перегляді оскаржуваного рішення.

У судовому засіданні 02.06.2021 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні.

Представник позивача, в свою чергу, заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

01.01.2016 відповідачем (постачальник) та позивачем (покупець) укладено договір поставки №П472, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставляти покупцеві в зазначену ним торгову точку та/або на склад покупця продукцію, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати продукцію.

Додатковою угодою №1/2017 від 01.01.2017 сторони продовжили дію договору поставки №П472 від 01.01.2017 року до 31.12.2017.

01.01.2017 відповідачем (замовник) та позивачем (виконавець) укладений договір про торгівельне співробітництво (надання послуг) №У472, відповідно до розділу 1 якого («Предмет договору») виконавець зобов`язується надати замовнику послуги щодо передпродажної підготовки товарів замовника та маркетингові послуги, а разом - послуги), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконавцю належним чином надані послуги. Метою надання послуг згідно з цього договору є стимулювання та сприяння реалізації товарів замовника. Послуги, що надаються виконавцем в рамках даного договору стосуються товарів замовника, що постачаються ним виконавцю згідно з договором поставки, починаючи з 01.01.2017 та щодо яких згідно вимог чинного законодавства України відсутні обмеження по наданню послуг, які є предметом цього договору.

У розділі 2 договору про надання послуг («Зміст послуг, порядок (умови) надання послуг») визначено перелік послуг, що надаються виконавцем в межах договору.

Згідно з п. 2.2 договору виконавець надає замовнику маркетингові послуги.

Відповідно до п. 2.2.4 договору - послуги зі стимулювання та розширення ринку збуту товарів замовника.

Зміст послуги - стимулювання виконавцем збуту товару в кожній новій торговельній точці (п. 2.2.4.1 договору).

Пунктом 2.3 договору сторони погодили порядок надання послуг: виконавець надає замовнику послуги або частину послуг, перелічених у п.п.2.1.1-2.2.6 даного договору, на постійній основі впродовж всього строку дії цього договору.

За даними про надання послуг виконавець складає акт прийому-передачі послуг відповідно до п.3.7 договору (п.2.4 договору).

Розділ 3 договору («Вартість послуг, порядок (умови) приймання послуг») регулює, зокрема, вартість послуг за цим договором за кожною окремою категорією послуг, що надаються за цим договором.

Пунктом 3.3.5 договору передбачено, що вартість послуги зі стимулювання та розширення ринку збуту товарів замовника згідно з п.2.2.4 визначається наступним чином:

24000,00 грн. без урахування ПДВ за послуги, що передбачені п. 2.2.4.1 за кожну нову торговельну точку де надаються послуги. Виконавець проводить розрахунок вартості послуги з розширення ринку збуту товарів, що поставляються замовником, складає акт та передає його замовнику після початку надання послуг виконавцем в кожній новій торговельній точці, в якій здійснюється таке розширення (п.3.3.5.1. договору); тобто, сторони погодили фіксовану вартість послуг, що передбачені у п. 2.2.4.1. договору.

Розрахунки за належним чином надані послуги виконавця здійснюються замовником не пізніше 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту надання виконавцем замовнику рахунку-фактури за надані послуги. Рахунок-фактура повинен містити реквізити договору та акту, на основі якого його було складено. (п.3.6 договору).

Згідно з п. 5.1.3 договору виконавець зобов`язаний належним чином надавати послуги, чітко дотримуючись спеціальних умов надання послуг, визначених цим договором.

Виконавець зобов`язаний передати замовнику та підписати акт у порядку, передбаченому даним договором (п. 5.1.4 договору).

У свою чергу, замовник зобов`язаний вчасно та у порядку, передбаченому даним договором, сплачувати виконавцю вартість послуг (п. 5.2.2 договору).

Замовник зобов`язаний прийняти належним чином надані послуги та підписати акт, наданий виконавцем (п. 5.2.4 договору).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, в межах строку дії договору поставки №П472 поставлено, а позивачем отримано товар (в тому числі, але не виключно), що підтверджується наступними накладними:

- видаткова накладна №6088 від 14.06.2017, товарно-транспортна накладна №6088 від 14.06.2017; - видаткова накладна №6153 від 26.06.2017, товарно-транспортна накладна №6153 від 26.06.2017; - видаткова накладна №7058 від 10.07.2017, товарно-транспортна накладна №7058 від 10.07.2017; - видаткова накладна №7132 від 24.07.2017, товарно-транспортна накладна №7132 від 24.07.2017; - видаткова накладна №8011 від 07.08.2017, товарно-транспортна накладна №8011 від 07.08.2017; - видаткова накладна №8089 від 23.08.2017, товарно-транспортна накладна №8089 від 23.08.2017; - видаткова накладна №9005 від 04.09.2017; - товарно-транспортна накладна №9005 від 04.09.2017; -видаткова накладна №9120 від 18.09.2017; товарно-транспортна накладна №9120 від 18.09.2017, - видаткова накладна №10003 від 04.10.2017, товарно-транспортна накладна №10003 від 04.10.2017; - видаткова накладна №10076 від 18.10.2017; товарно-транспортна накладна №10076 від 18.10.2017; - видаткова накладна №10154 від 30.10.2017; товарно-транспортна накладна №10154 від 30.10.2017; - видаткова накладна №11135 від 13.11.2017, товарно-транспортна накладна №11135 від 13.11.2017; - видаткова накладна №12079 від 12.12.2017, товарно-транспортна накладна №12079 від 12.12.2017.

У видаткових накладних вказано найменування артикул, штрих код та кількість поставленого товару. Згідно з товарно-транспортними накладними товар поставлено на склад покупця: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Запорізька, 28.

Матеріалами справи підтверджується, що у період з жовтня по грудень 2017 року позивачем були відкриті нові торговельні точки у яких, на підставі договору про надання послуг, були представлені до продажу та здійснювалась реалізація товарів поставлених відповідачем за договором поставки №П472.

Позивач зазначає, ним було надано послуги зі стимулювання та розширення ринку збуту товарів замовника, що передбачені п.2.2.4.1 договору, шляхом представлення до продажу та продажу товарів, поставлених за договором поставки відповідачем, у нових торговельних точках позивача (виконавця), а саме: - "Ашан Глушкова" (гіпермаркет 023), який був відкрити 29.09.2017, за адресою: м. Київ, вул. Глушкова, 13-Б, - "Ашан Лугова" (гіпермаркет 025), який був відкрити 20.10.2017 року, за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 12,- "Ашан Ювілейний" (гіпермаркет 029), який був відкрити 20.10.2017 року, за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський р-н, Ювілейна селищна рада, комплекс будівель та споруд буд 17, - "Ашан Київський" (гіпермаркет 030), який був відкрити 09.11.2017 року, за адресою: м. Житомир, вул. Київська, земельна ділянка 77, - "Ашан Сосніних" (гіпермаркет 024), який був відкрити 09.11.2017 року, за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 17, - "Ашан Героїв праці" (гіпермаркет 026), який був відкрити 21.11.2017 року, за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 7, - "Ашан Хотинська" (гіпермаркет 031), який був відкрити 01.12.2017 року, за адресою: м. Чернівці, вул. Хотинська, 43, - "Ашан Олексіївська" (гіпермаркет 028), який був відкрити 01.12.2017 року, за адресою: Харківська обл., Дергачівський р-н, смт. Мала Данилівка, вул. Кільцевий шлях, 4-а.

Позивачем додано договори суборенди та акти приймання-передачі вищезазначених приміщень на підтвердження факту відкриття нових торговельних точок (а.с. 55-79, том І).

Про відкриття магазинів ТОВ "Ашан Україна Гіпермаркет" інформував своїх партнерів, в тому числі і відповідача направляючи інформаційні листи про відкриття нових гіпермаркетів "Ашан" (а.с. 80, том І).

Матеріали справи містять накладні про внутрішнє переміщення товарів зі складу позивача (адреса: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Запорізька, 28) у вищевказані магазини, в яких (накладних) артикули переміщеного товару ідентичні артикулам товару, що вказані у накладних на поставку товару за договором поставки № П 472 від 01.01.2016.

Також, до матеріалів справи додано копії чеків та реєстраційних посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (фіскальних чеків, І том) вищезазначених торгівельних точок, що підтверджують представлення до продажу та продаж товарів, поставлених за договором поставки відповідачем.

На підтвердження надання послуги, згідно з п. 2.2.4.1 договору про торговельне співробітництво №У 472 від 01.01.2017 (зі стимулювання та розширення ринку збуту товарів замовника) позивачем надано до матеріалів справи: - звіт (витяг) про продаж товарів ТОВ "Ей Джі Ей Дніпро" за період з 01.09.2017 року по 31.12.2017; - акт виконаних робіт (надання послуг) №11715295 від 17.10.2017 року на суму 28800,00 грн., рахунок на оплату №11715295 від 17.10.2017 року на суму 28800,00 грн.; - акт виконаних робіт (надання послуг) №11718570 від 15.11.2017 року на суму 57600,00 грн., рахунок на оплату №11718570 від 15.11.2017 року на суму 57600,00 грн., коментарі до рахунку №11718570 від 15.11.2017 року; - акт виконаних робіт (надання послуг) №11721359 від 12.12.2017 року на суму 86400,00 грн., рахунок на оплату №11721359 від 12.12.2017 року на суму 86400,00 грн., коментарі до рахунку №11721359 від 12.12.2017 року; - акт виконаних робіт (надання послуг) №11722131 від 27.12.2017 року на суму 57600,00 грн., рахунок на оплату №11722131 від 27.12.2017 року на суму 57600,00 грн., коментарі до рахунку №11722131 від 27.12.2017 року.

Коментарі до рахунків містять назви магазинів з адресами, де надавались відповідні послуги.

Вищезазначені акт виконаних робіт (надання послуг) підписані тільки позивачем.

На вищевказані акти, відповідачем надані наступні відповіді, які містяться в матеріалах справи:

- заперечення відповідача до акту виконаних робіт (надання послуг) №11715295 від 17.10.2017 по договору про торговельне співробітництво (надання послуг) №У472 від 01.01.2017, - вмотивована відмова (претензія) відповідача до акту виконаних робіт (надання послуг) №11715295 від 17.10.2017, - заперечення відповідача до акту виконаних робіт (надання послуг) №11718570 від 15.11.2017; - заява про повторне направлення вмотивованої відмови (претензії) вих. №29/01-01 від 29 січня 2018 до акту виконаних робіт (надання послуг) №11722131 від 27.12.2017.

Зі змісту вказаних документів вбачається, що підставою відмови у підписанні цих актів виконаних робіт (наданих послуг) та оплати рахунків є те, що відповідач цю послугу не замовляв (жодним формальним або іншим способом), а відповідно вона не надавалась.

Відповідно до п.1.4 договору факт належного надання послуг за даним договором підтверджується актом, підписаним повноважними представниками сторін, у порядку, передбаченому цим договором.

Абз. 2 п.3.7 договору передбачено, що замовник зобов`язаний підписати акт і повернути підписаний екземпляр виконавця не пізніше 5 (п`яти) календарних днів з моменту його надання виконавцем або надати в письмову вигляді вмотивовану відмову. Крім того, відповідач у своїх відмовах стверджує про те, що його товар вже був представлений у мережі "Караван".

Позивач не є правонаступником "Каравану".

Поставлений відповідачем за договором №472П від 01.01.2016 товар не реалізовувався раніше позивачем у нововідкритих торгових точках (зокрема, в «Каравані»).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. Висновки суду апеляційної інстанції.

Щодо вимог про стягнення основної заборгованості.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України).

За змістом статей 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір є договором про надання послуг.

За змістом частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 ЦК України).

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наведена норма матеріального права (стаття 903 ЦК України) пов`язує обов`язок з оплати послуги замовником з обов`язковим наданням йому такої послуги.

Враховуючи, що умовами укладеного між сторонами договору не визначено конкретних дій, які зобов`язаний виконати позивач при наданні послуги передбаченої п. 2.2.4.1, а визначено тільки зміст послуги - «стимулювання виконавцем збуту товару в кожній новій торговельній точці», в п. 3.3.5.1 договору вартість послуги визначено за послуги, передбачені п.п. 2.2.4.1 за кожну нову торговельну точку де надаються послуги, наданими документами позивачем підтверджено факт реального надання послуги відповідачу, визначених п. 2.2.4.1 договору, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що надані послуги відповідно до п. 2.2.4.1. повинні бути оплачені замовником, навіть за наявності непідписаних актів виконаних робіт з його сторони.

При цьому, стосовно доводів відповідача, викладених як в апеляційній скарзі, так і в запереченнях проти підписання актів виконаних робіт, про те, що відповідач «жодним формальним або іншим способом не замовляло у ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» жодні послуги, передбачені п. 2.2.4.1. «послуги з стимулювання збуту товару в кожній новій торговельній точці», колегія суддів зазначає наступне.

У статтях 6, 627 ЦК України встановлено один із загальних принципів цивільного законодавства - свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сутність свободи договору розкривається насамперед через співвідношення актів цивільного законодавства і договору: сторони мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обов`язковість положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами. Свобода договору полягає передусім у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб.

Як вказувалося вище, в розділі даної постанови «Обставини справи….», сторонами - позивачем та відповідачем, укладено договір про торговельне співробітництво (надання послуг) №У472, пунктами 2.2.4., підпунктом 2.2.4.1. сторони погодили таку послугу як «Послуги зі стимулювання та розширення ринку збуту товарів Замовника. Зміст послуги - стимулювання Виконавцем збуту товару в кожній новій торговельній точці.».

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Укладений між сторонами договір про торговельне співробітництво (надання послуг) №У472 є чинним, відповідачем не надано доказів оскарження та визнання його недійсним в цілому або, зокрема, в частині п.п. 2.2.4, 2.2.4.1, а відтак, породжує для його сторін певні обов`язки: для позивача у справі - надавати послуги, перелічені у п.п. 2.2.4. та 2.2.4.1., а для позивача - їх оплачувати (п. 5.2.2. договору). Позаяк, твердження скаржника про те, що він такі послуги не замовляв жодним чином, спростовуються змістом чинного та дійсного договору №У472, укладеного між сторонами у справі, в якому не передбачено замовлення відповідачем таких послуг якимсь окремим чином (наприклад, поданням заявки на їх виконання, тощо), а передбачений обов`язок позивача надавати такі послуги відповідно до цього договору.

При цьому, колегія суддів звертає увагу скаржника, що умови договору про торговельне співробітництво (надання послуг) №У472 не пов`язують збільшення обсягів продажу товару відповідача з наданням позивачем послуг, передбачених п.п. 2.2.4., 2.2.4.1. договору, та з обов`язком відповідача оплачувати такі послуги, позаяк, доводи апеляційної (з наведенням порівняльних таблиць продажу товару за 2016 рік та 2017 рік) про те, що надання позивачем послуг зі стимулюванням та розширенням ринку збуту товарів відповідача не призвело до збільшення попиту на товари відповідача, не впливає на обов`язок відповідача здійснювати оплату відповідних послуг.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 11.09.2020 у справі №804/839/16 в адміністративній справі, також відхиляється судом, адже правовідносини у даній та наведеній адміністративній справі не є подібними.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами 1, 3 статті 74 зазначеного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до статті 89 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, правомірності заявленої позивачем вимоги про стягнення основної заборгованості у розмірі 230400,00 грн.

Щодо вимог про стягнення пені та інфляційних.

В силу статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Нормами частини 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням зокрема 3% річних в порядку статті 625 ЦК України, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням встановлених у справі обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, про правомірність заявлених до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 19354,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 37232,16 грн., тим паче, що скаржник не заперечує неправильність нарахування, або неправильність визначення позивачем періодів, за які нараховані річні та інфляційні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Доводи апеляційної скарги є спростованими змістом даної постанови. Водночас, колегія суддів вважає зупинитися на такому доводі скаржника як порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягає у неповідомленні відповідача про розгляд даної справи, оскільки судом кореспонденція направлялася на стару адресу відповідача, а не на дійсну, за якою перебуває відповідач,- м. Київ, вул. Володимира Винниченка, 20, нежитлове приміщення №123, про що зазначено в Державному реєстрі речових прав.

Відповідно до ч. 2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи.

Згідно з ч. 1 статті 10 вказаного Закону якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

З безкоштовного запиту з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зробленого апеляційним господарським судом, вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 04050, місто Київ, провулок Косогорний, будинок 4, куди і відправлялася місцевим господарським судом кореспонденція відповідачу, а не інша адреса, про яку зазначає позивач і про яку господарському суду першої інстанції не було і не могло бути відомо. Крім того, в усіх договорах, наявних в матеріалах справи, укладених між позивачем та відповідачем, також зазначена адреса відповідача: 04050, місто Київ, провулок Косогорний, будинок 4.

Таким чином, колегія суддів не вбачає з боку суду першої інстанції порушення норм процесуального права, що полягає в неналежному повідомленні відповідача про розгляд справи.

Згідно з п. 1) ч. 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування рішення місцевого господарського суду у цій справі.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей Джі Ей Дніпро" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі №910/15622/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі №910/15622/20 залишити без змін.

Справу №910/15622/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений та підписаний 07.06.2021.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков