ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" травня 2021 р. Cправа № 902/122/21

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В. при секретарі судового засідання Шушковій А.П.

за участю представників

позивача не з`явився

відповідача Говор Д.І., ордер АВ №1011822 від 12.03.2021

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Тех" (пров. Новопечерський, буд. 19/3, м. Київ, 01042)

до: Приватного підприємства "Наша Влада" (вул. Верхарна, буд. 70, кв. 112, м. Вінниця, 21001)

про стягнення 41400,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Тех" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Приватного підприємства "Наша Влада" про стягнення 41400,00 грн збитків.

Ухвалою від 17.02.2021 підготовче засідання у справі призначено на 10 березня 2021 року о 11:30 год.

22.02.2021 на адресу суду засобами електронного зв`язку надійшла заява представника позивача про вступ у справу.

24.02.2021 на адресу суду засобами електронного звязку надійшла заява представника позивача б/н від 24.02.2021 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду м. Києва або Подільського районного суду м. Києва.

Ухвалою від 25.02.2021 суд постановив відмовити в задоволенні заяви представника позивача Р.С. Криштофа б/н від 24.02.2021 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у зв`язку із неможливістю забронювати зали ВКЗ Господарського суду м. Києва або Подільського районного суду м. Києва у зв`язку із заздалегідь заброньованими на цей самий час засіданнями інших судів.

03.03.2021 на адресу суду засобами електронного зв`язку надійшла заява представника позивача б/н від 03.03.2021 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду.

Ухвалою від 03.03.2021 суд постановив судове засідання 10.03.2021 об 11:30 год. у справі № 902/122/21 провести в режимі відеоконференції та доручити забезпечити проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції, за участю представника ТОВ "ЕНЕРГО ТЕХ" Криштофа Р.С Солом`янському районному суду міста Києва.

На визначену судом дату (10.03.2021) у судовому засіданні в режимі відеоконференції взяв участь представник позивача, який підтримав позовні вимоги та заявив усне клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Солом`янського районного суду міста Києва.

Ухвалою від 10.03.2021 суд постановив відкласти підготовче засідання на 30.03.21 о 11:00 год., судове засідання провести в режимі відеоконференції та доручити Солом`янському районному суді міста Києва (вул. Шутова, 1, Київ) забезпечити проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції, за участю представника ТОВ "ЕНЕРГО ТЕХ" Криштофа Р.С.

15.03.2021 на адресу суду надійшла заява представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи.

16.03.2021 на адресу суду надійшла заява представника відповідача про вступ у справу як представника.

29.03.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

На визначену судом дату (30.03.2021) у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Солом`янського районного суду міста Києва взяв участь представник позивача, який повідомив суд про те, що відзиву на позовну заяву позивач не отримував та просив надати час для ознайомлення з даним документом та формування власної правової позиції.

Ухвалою від 30.03.2021 суд постановив продовжити строк підготовчого провадження по справі на 30 днів, слухання справі призначити на 20.04.21 о 12:30 год.

12.04.2021 на адресу суду засобами електронного зв`язку надійшла заява представника позивача б/н від 12.04.2021 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 12.04.2021 суд постановив задовольнити заяву б/н від 12.04.2021 представника ТОВ "ЕНЕРГО ТЕХ" Криштофа Р.С. про участь у судовому засіданні 20.04.2021 о 12:00 год. у справі №902/122/21 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за допомогою системи відеоконференцзв`язку EasyCon.

20.04.2021 на адресу суду засобами електронного зв`язку надійшла заява представника позивача про зміну підстав позову.

На визначену судом дату (20.04.2021) у судовому засіданні в режимі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду прийняв участь представник позивача, який підтримав заяву про зміну підстав позову.

Суд постановив задовольнити дану заяву та долучити її до матеріалів справи.

Крім того, представник позивача повідомив суду про те, що усі наявні по справі докази позивачем подано, а також заявив усне клопотання про участь у наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Протокольною ухвалою, суд задовольнив клопотання про участь представника позивача у наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 20.04.2021, надано учасникам справи строк для вчинення процесуальних дій та закрито підготовче провадження у справі з 17.05.2021 з призначенням справи для судового розгляду по суті на 20 травня 2021 р.

28.04.2021 до суду від відповідача надійшло заперечення на заяву представника позивача про зміну підстав позову, в якій останній проти прийняття даної заяви заперечує та просить повернути її заявнику оскільки остання одночасно містить зміну предмета та підстав позову.

В судове засідання 20.05.2021 з`явились представники сторін, представник позивача приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за допомогою системи відеоконференцзв`язку EasyCon.

Представник відповідача в судовому засіданні 20.05.2021 підтримав заперечення на заяву представника позивача про зміну підстав позову.

Суд повідомив представника відповідача про те, що заяву про зміну підстав позову прийнято судом до розгляду у попередньому судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну підстав позову, а представник відповідача заявив усне клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні, у зв`язку зі зміною позивачем підстав позову.

Протокольною ухвалою, суд задовольнив усне клопотання представника відповідача про оголошення перерви в судовому засіданні та усне клопотання представника позивача про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за допомогою системи відеоконференцзв`язку EasyCon.

В судовому засіданні 20.05.2021 оголошено перерву до 31.05.2021, що занесено до протоколу судового засідання (Протокольна ухвала).

27.05.2021 до суду від відповідача надійшли пояснення, в яких просить в задоволені позову відмовити з підстав у ній викладених та заява про стягнення понесених судових витрат.

На визначену судом дату 31.05.2021 до суду з`явився представник відповідача, представник позивача на відеоконференцзв`язок не вийшов, що стверджується, наявною в матеріалах справи, службовою запискою № 73/2021від 31.05.2021 секретаря судового засідання.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також підтримав заяву про стягнення понесених відповідачем судових витрат.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Як зазначалось вище позивач на відеоконференцзв`язок не вийшов та не повідомив суду про причини неможливості бути присутнім у судовому засіданні.

Враховуючи положення ст.ст.13,74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання позивача.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 31.05.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, у жовні 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Тех" (надалі позивач) та Приватним підприємством "Наша Влада" (надалі відповідач) було досягнуто домовленості про купівлю-продаж продукції, зокрема, згідно досягнутих домовленостей відповідач зобов`язувався передати у власність позивача продукцію а саме «ножі Шредерні (сталь X12мф)» у кількості 75 штук за ціною 1104,00 грн. за одиницю, загальною вартістю 82800,00 грн.

На виконання зазначених вище домовленостей відповідач надіслав на адресу позивача електронною поштою рахунок-фактуру №НВ-0001151 від 06.10.2020 року на суму 82800,00 грн.

Позивач здійснив на користь відповідача передплату згідно виставленого рахунку-фактури у розмірі 50 % від вартості всієї партії продукції в сумі 41400,00 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №450 від 09.10.2020.

Підставою вказаного вище платежу значиться «передплата за Ніж Шредерний (сталь X12мф) згідно Рахунку-фактури № НВ 0001151 від 06.10.2020».

Позивачем на адресу відповідача було надіслано лист № 17/12/20 від 17.12.2020 року з вимогою виконати зобов`язання з поставки продукції, або повернути сплачені кошти в розмірі 41400,00 грн. у семиденний строк з моменту отримання відповідної вимоги. Поштове відправлення № 9340 було тримане відповідачем 21.12.2020 року, що підтверджується відповідною роздруківкою трекінг відстеження із сайту АТ «Укрпошта», доданого позивачем до позовної заяви.

Відповідач проігнорував дану вимогу позивача, відповіді не надав, кошти не повернув і продукцію не поставив, дані обставини стали підставою звернення позивача до суду з позовною заявою.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що позовна заява озаглавлена позивачем «про відшкодування збитків» i в позовних вимогах також йдеться про стягнення понесених збитків, проте підстави позову не ґрунтуються на завданнi відповідачем позивачу будь-яких збитків. Поняття (Шкода) за своїм змістом є ширшим, ніж поняття «збитки». Шкода відшкодовується на підставі статей 22, 23 та глави 82 Цивільного кодексу України, проте цими правовими нормами позов не обґрунтований. Плутанина з предметом позову вказує на неналежний спосіб захисту, застосований позивачем, i вводить в оману як суд, так i відповідача.

Судячи з документів, наданих із позовною заявою, повна вартість товару становить 82800,00 грн, а сплачена частина - лише 41400,00 грн. позивач не довів, що умовами договору було передбачено поставку товару після сплати саме такої частини ціни, а не повної ціни товару, що вказує на відсутність права позивача вимагати розірвання договору (у випадку, якщо такий має місце у правовідносинах сторін). Позивачем не доведений момент отримання листа від 17 грудня 2020 року, незважаючи на те, що саме з цим моментом він пов`язує настання певних наслідків.

Рахунок-фактура на який посилається позивач, не підписаний відповідачем, і відповідач заявляє, що не виписував рахунка-фактури № НВ-0001151 від 06 жовтня 2020 р,, ніколи не торгував (ножами шредерними), не знає, як вони виглядають. Таким чином, Позивач не довів, що між ним i відповідачем існують чи існували договірні відносини, які він покладає в основу своїх вимог. Підсумовуючи викладене, відповідач вважає позов необґрунтованим i таким, що не підлягає задоволенню.

У заяві про зміну підстав позову позивач зазначив, що відповідач не заперечує обставини справи щодо перерахування позивачем на його користь 41400,00 грн, тобто визнає дану обставину. Крім того, відповідач, після отримання коштів від позивача, не вчинив жодних дій по їх поверненню як безпідставно отриманих.

Враховуючи однозначну позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, а звідси й відсутність у позивача належних та допустимих доказів на підтвердження волевиявлення відповідача, щодо укладення Договору купівлі-продажу продукції та необхідного обсягу цивільної дієздатності осіб, які діяли від імені відповідача, позивач змушений змінити підстави своїх позовних вимог. При цьому матеріально-правова вимога позивачем не змінюється, оскільки позивач наполягає на стягненні з відповідача грошових коштів у розмірі 41400,00 грн, змінюються лише правові підстави позову, а саме якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення статті 1212 ЦК України.

З огляду на викладене, відповідач, заперечуючи волевиявлення та інші обставини щодо укладення з позивачем договору купівлі-продажу у спрощений спосіб, тим самим визнає факт безпідставного отримання ним коштів від позивача, при цьому в добровільному порядку їх не повертає, а тому позивач змушений звернутись за захистом порушеного права до суду.

Відповідач у своїх поясненнях, які на його думку є доповненням до відзиву від 29 березня 2021 р., зумовлені зміною предмету та підстав позову позивачем, зазначив наступне.

Позивач, як і раніше, стверджує, що отримав і оплатив рахунок-фактуру відповідача № НВ-0001151 від 06 жовтня 2020 р. Такий рахунок дійсно виписувався відповідачем. Незважаючи на те, що докази надсилання рахунка позивачу не збереглися, порівняльне дослідження документів (копій рахунка, платіжного доручення, змісту листа ТОВ «Енерго Тех» № 17/12/20 від 17 грудня 2020 р.) свідчить про те, що позивачем оплачений саме той рахунок, який виписувався Відповідачем.

Зазначене приводить до висновку, що між сторонами виникли цивільні правовідносини. Причиною, чому Відповідач не поставив товар, є те, що він не отримав 100% передоплати, про яку домовлялися сторони. Отже, взаємні зобов`язання сторін з приводу оплатної передачі товару перебувають у даний час на стадії виконання позивачем.

У відзиві, на противагу твердженням позивача, не стверджується, що договірних відносин між ПП «Наша Влада» і ТОВ «Енерго Тех» не існує. Ми лише звернули увагу, що позивач не довів укладення договору купівлі-продажу в той час, як цього вимагала його первісна правова позиція.

Позиція відповідача, як і раніше, полягає в тому, що Позивачем застосовується неналежний спосіб захисту, виходячи з фактичних обставин їх відносин. Так, неналежним способом захисту було стягнення збитків, відсутність яких обґрунтована відзивом. Але неналежним способом захисту є і повернення безпідставно набутих коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

Як убачається з доказів, між ПП «Наша Влада» і ТОВ «Енерго Тех» виникли договірні правовідносини з приводу попередньої оплати майна за договором купівлі-продажу. Матеріалами даної справи повністю встановлено наявність між сторонами договірних правовідносин з приводу авансу. Таким чином позивач не має підстав вимагати повернення коштів як таких, що безпідставно набуті відповідачем, оскільки останній набув їх у рахунок продажу товару «Ніж Шредерний (сталь Х12мф)». Отже, відповідач стверджує, що в даній справі не підлягає застосуванню норма ст. 1212 ЦК, і в позові слід відмовити.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Обґрунтовуючи позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, позивач посилається на положення ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, за якими, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1)повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3)повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 367/6344/16-ц.

Таким чином, для задоволення позовних вимог на підставі статті 1212 ЦК України необхідно встановити відсутність між сторонами договірних взаємовідносин та як наслідок цього безпідставне отримання відповідачем коштів.

Суд не погоджується з позицією позивача оскільки набуття та збереження відповідачем майна (грошових коштів) позивача відбулось на підставі договірних відносин, що виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, на чому також наголошує відповідач у поясненнях.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 зазначила, що правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019р. у справі № 924/1473/16.

Таким чином, суд вважає за необхідне врахувати означену правову позицію та самостійно здійснити правильну правову кваліфікацію вимог позивача та застосувати для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом яких є відповідні правовідносини.

Так, відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

В силу ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Здійснення позивачем 50% оплати рахунку - фактури № НВ-0001151 від 06.10.2020 на суму 41400,00 грн. з призначенням платежу «передплата за Ніж Шредерний (сталь Х12мф) згідно рахунок-фактура № НВ-0001151 від 06.10.2020 у т.ч. ПДВ 20% - 6900,00 грн.» свідчить про прийняття пропозиції щодо поставки Ножів Шредерних (сталь Х12мф).

Таким чином, вищенаведеними обставинами підтверджується, що між Сторонами було укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб, що узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено здійснення позивачем попередньої оплати за договором укладеним в спрощений спосіб.

Водночас, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо поставки товару не виконав, суми передоплати сплаченої позивачем, не повернув, що і спричинило звернення позивача з відповідним позовом до суду.

За приписами ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки відповідач, який одержав від позивача суму попередньої оплати не поставив товар, та не повернув означені кошти після направлення йому листа вимоги, при цьому підтвердив факт перерахування позивачем грошових коштів, то позивач обґрунтовано вимагає від нього стягнення коштів в розмірі 41400,00 грн.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши всі докази у справі, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви з урахуванням заяви про зміну підстав позову, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, а відтак суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо інших доводів відповідача, суд зважає на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Решта долучених до матеріалів справи доказів та наданих сторонами пояснень була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідача в повному обсязі.

Витрати відповідача на правничу допомогу, про які йдеться у заяві про стягнення понесених судових витрат від 27.05.2021, у зв`язку з відмовою в позові, суд залишає за останнім.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 221, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Наша Влада" (вул. Верхарна, буд. 70, кв. 112, м. Вінниця, 21001, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Тех" (пров. Новопечерський, буд. 19/3, м. Київ, 01042, ) 41400,00 грн. - попередньої оплати та 2270,00 грн. - відшкодування витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Витрати, понесені відповідачем на правову допомогу залишити за відповідачем.

5. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відомі суду адреси електронної пошти позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача - , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 10 червня 2021 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (пров. Новопечерський, буд. 19/3, м. Київ, 01042)

3 - відповідачу (вул. Верхарна, буд. 70, кв. 112, м. Вінниця, 21001)