СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2021 р. Справа № 922/242/21

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В.О.

за участі секретаря судового засідання Діденко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вх. № 1152 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 24.03.2021 у справі №922/242/21 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Жельне С.Ч., повний текст рішення складено 29.03.2021)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ,

до Вовчанського підприємства теплових мереж, м.Вовчанськ, Харківська область, про стягнення 973 829,93 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2021 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Вовчанського підприємства теплових мереж 973 829,93 грн з яких: пеня у розмірі 621 222,26 грн, 3 % річних у розмірі 190 310,49 грн, інфляційні втрати у розмірі 162 297,18 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.03.2021 у задоволенні позову відмовлено частково. Клопотання відповідача про зменшення пені на 90% задоволено.

Стягнуто з Вовчанського підприємства теплових мереж на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 62 122,22 грн пені, 190 310,49 грн 3% річних, 162 297,18 грн інфляційних втрат та 14 607,45 грн витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині стягнення пені відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що поданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 190 310,49 грн та інфляційних втрат у розмірі 162 297,18 грн є правомірним та обґрунтованим, а тому позовні вимоги в цій частині задоволені судом.

Щодо стягнення пені, суд зазначив, що наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 621 222,26 грн є обґрунтованим, правомірним та правильно розрахованим. Проте, відповідач у відзиві на позов заявив клопотання про зменшення суми пені на 90%. Врахувавши ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого природного газу за договором, встановивши обставини щодо збиткової господарської діяльності відповідача, відсутності в діях відповідача прямого умислу у порушенні зобов`язання та обставини того, що несвоєчасна оплата за отриманий природний газ була спричинена невиконанням споживачами перед відповідачем своїх зобов`язань з оплати теплової енергії та неналежною платіжною дисципліною населення у здійсненні оплати послуг з теплопостачання, взявши до уваги відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань за договором, суд визнав зазначені обставини винятковими та дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 90%.

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 24.03.2021 у справі №922/242/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 559 100,04 грн скасувати та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу та його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки. Суд не надав належної уваги оцінці майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу.

Зазначає, що відповідно до консолідованої фінансової звітності за 2019 рік, довгострокові зобов`язання НАК «Нафтогаз України» складають 79 285 млн.грн (в порівнянні за 2018 рік 69 007 млн.грн); короткострокові зобов`язання складають 107 721 млн.грн (в порівнянні за 2018 рік 120 847 млн.грн), з яких 10 471 млн.грн заборгованість з податку на прибуток (в порівнянні за 2018 рік 6 306 млн.грн).

Окрім того, відповідно до скороченого консолідованого проміжного звіту про сукупні доходи за дев`ять місяців, що закінчилися 30.09.2020, чистий збиток НАК «Нафтогаз України» становить 17 034 млн.грн, сукупний збиток НАК «Нафтогаз України» становить 17 293 млн.грн (станом на 30.06.2020 чистий збиток становив 11 514 млн.грн, сукупний збиток становив 12 610 млн.грн).

10.05.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5236), в якому відповідач проти апеляційної скарги заперечує, просить у її задоволенні відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що зобов`язання відповідачем зі сплати основного боргу виконане повністю; позивачем не доведена наявність збитків, а якщо вони наявні, то останні компенсуються стягненням трьох процентів річних та інфляційних втрат, які були стягнуті на його користь судом першої інстанції; прострочення не мало тривалого часу, але стосувалося значних сум грошових коштів; позивач є монополістом поставки газу, тому відповідач у зобов`язанні виступає більш слабкою стороною та фактично не може пропонувати внести зміни до запропонованого проекту договору; ступінь вини відповідача у порушенні зобов`язання є незначним, оскільки відповідач є комунальним підприємством, реалізує теплову енергію за тарифами, які не покривають вартість енергоносіїв, субвенції, які надаються державою, не мають постійного чинного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, тому виплата такої компенсації та строки виплати у повній мірі залежать від своєчасного внесення законодавчим органом таких витрат до Закону України "Про державний бюджет на кожний рік", від фінансування в даному бюджетному році у повному обсязі цих витрат згідно з витратами, передбаченими Законом України "Про Державний бюджет", від строку виконання виконавчими органами влади обов`язків по перерахуванню закладених витрат бюджету у вигляді субвенцій до отримувачів.

Вказує, що посилання позивача на той факт, що він також має не покриті збитки, які суд першої інстанції не узяв до уваги, то у відповідності до відкритої інформації, що міститься на сайті АК «НАК «Нафтогаз України» позивач мав чистий прибуток у 2018 році 11,6 млрд грн, а у 2017 році 39449 млн.грн. Вже у 2019 році позивач отримав чистого прибутку у розмірі 63,3 млрд.грн, що майже на 447 % більше за такий же період 2018 року. За перший квартал 2021 року прибуток склав суму 12,6 млрд.грн. Тобто, АК «НАК «Нафтогаз України» з кожним роком збільшує свої прибутки та навіть близько не знаходиться у тому фінансовому положенні у якому знаходиться на цей час більша частина підприємств, які виробляють та транспортують теплову енергію населенню, до яких саме відноситься відповідач, у якого більша частка споживачів складає населення.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2020 у зв`язку з відпусткою судді Тарасової І.В., яка входила до складу колегії суддів, для здійснення розгляду судової справи №922/242/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В.О.

Представник позивача у судове засідання не прибув, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином ухвалою суду від 30.04.2021.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11.10.2018 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", постачальником, та Вовчанським підприємством теплових мереж, споживачем, укладено договір №1564/18-ТЕ-32 постачання природного газу, згідно з яким постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Пунктом 3.7. договору передбачено, що приймання - передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному періоді постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному періоді постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Згідно з п.6.1. договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця постачання природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2. договору сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Умовами п.12.1. договору узгоджено, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 року до 17 жовтня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

В подальшому до договору укладались додаткові угоди: від 25.10.2018 №1, від 29.10.2018 №2, від 31.10.2018 №3, від 28.11.2018 №4, від 18.03.2019 №5, від 20.03.2019 №6, від 29.03.2019 №7, від 23.04.2019 №8, якими сторонами було внесено зміни до окремих пунктів договору.

На виконання умов договору позивачем передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 11 136 046,76 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання - передачі природного газу, які підписано уповноваженими представниками сторін і скріплено їх печатками.

З довідки по операціях за договором № 1564/18-ТЕ-32 постачання природного газу вбачається, що відповідач заборгованості по оплаті наданого природного газу не має, однак оплату проводив несвоєчасно, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з останнього 3% річних у розмірі 190 310,49 грн, інфляційних у розмірі 162 297,18 грн та пені у розмірі 621 222,26 грн.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу.

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 4 ст.231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно зі ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Рішення суду першої інстанції щодо стягнення 190 310,49 грн 3% річних та 162 297,18 грн інфляційних втрат не оскаржується, тому згідно положень ч.1 ст.269 ГПК України не переглядається судом апеляційної інстанції в цій частині.

Відповідно до п.8.2. договору у разі прострочення споживачем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем в порушення умов п.6.1. договору, оплата за договором здійснювалась несвоєчасно та за результатами перевірки поданого позивачем розрахунку, визнано його обґрунтованим та правомірним.

Водночас, відповідач у відзиві на позов заявив клопотання про зменшення суми пені на 90%. В обґрунтування клопотання заявник послався на те, що відповідач постачає теплову енергію до кінцевого споживача по вартості нижчої її собівартості з чого у нього виникають збитки. Держава, розуміючи дану ситуацію, у відповідному Державному бюджеті на рік передбачає компенсацію витрат з різниці в тарифах на теплову енергію для таких підприємств як відповідач у вигляді субвенцій, однак ніякого постійно діючого правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію до цього часу немає, тому виплата такої компенсації у повній мірі залежить від прийняття законодавчим органом відповідного нормативного акту на кожний рік та наявності коштів у Державному бюджеті. Так, ст. 34 Закону України «Про державний бюджет на 2011 рік» було передбачено надання субвенцій на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що утворилась у період з 01.10.2009 по 31.12.2010. Пунктом 48 ст.9, п.7 ст.11 Закону України Про державний бюджет на 2012 рік згідно внесених змін від 12.04.2012 передбачена компенсація витрат з різниці в тарифах на теплову енергію. Статтею 14 3акону України «Про державний бюджет на 2013 рік була передбачена компенсація з різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування. Пунктом 24 ст.14 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік була передбачена компенсація з різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування. Пунктом 16 ст.14 Закону України Про державний бюджет на 2015 рік також була передбачена компенсація з різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування. Статтею 21 Закону України Про державний бюджет на 2018 рік була передбачена компенсація з різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Як зазначає відповідач, все це свідчить про те, що отримувані відповідачем з бюджету суми субвенцій у вигляді різниці в тарифах та різних компенсацій, пільг, субсидій, що надаються населенню по оплаті за послуги теплопостачання - є компенсацією вже готового завершеного негативного фінансового результату (фактично збитків), а не передоплатою вартості теплової енергії у вигляді опалення та гарячого водопостачання, яку мають отримати споживачі.

На цей час обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію на 01.06.2020:

1.Надану населенню за 2016 - 2019 рік склав суму у розмірі 8 128 515,00 грн, що підтверджують наступні документи:

-затверджений розрахунок обсягу заборгованості за минулі періоди з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню Вовчанське ПТМ, а саме за 2016-2019 рік у розмірі 8 108 446,00 грн;

-розрахунок обсягу заборгованості за минулі періоди з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню Вовчанське ПТМ, а саме за 2016-2020 рік у розмірі 8 128 515,00 грн.

2.Надану бюджетним організаціям та іншим споживачам за 2016 - 2020 рік склав суму у розмірі 3 752 811,00 грн, що підтверджують наступні документи:

-інформація щодо заборгованості з різниці між фактичними витратами та тарифами на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води для бюджетних установ станом на 01.01.2021.

Загалом сума складає 11 881 326,00 грн.

Субвенції, які надаються державою, не мають постійного чинного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, тому виплата такої компенсації та строки виплати у повній мірі залежать від своєчасного внесення законодавчим органом таких витрат до Закону України "Про державний бюджет на кожний рік"; від фінансування в даному бюджетному році у повному обсязі цих витрат згідно з витратами, передбаченими Законом України "Про державний бюджет"; від строку виконання виконавчими органами влади обов`язків по перерахуванню закладених витрат бюджету у вигляді субвенцій до отримувачів.

Посилається на те, що виходячи з того, що відповідачу не у повному обсязі були перераховані належні йому субвенції, він фізично не має можливості своєчасно погашати заборгованість перед позивачем, тому як увесь час субвенції з Державного бюджету перераховувалися через значний час після виникнення збитків у відповідача у вигляді різниці в тарифах на теплову енергію, та крім того не у повному обсязі.

Зазначає, що в зв`язку зі змінами в податковому законодавстві з січня 2011 року при отриманні субвенцій з державного бюджету на покриття збитків, які виникли через невідповідність тарифів до їх вартості, у підприємства виникають додаткові податкові зобов`язання по ПДВ у розмірі 20% від суми субвенції, яка направлена на розрахунки за газ. Розрахунок різниці у тарифах субвенції здійснюється без урахування ПДВ на вартість складових собівартості, і, як наслідок, підприємство не доотримує з Державного бюджету частку нарахованого постачальниками ПДВ, яке залишається боргом підприємства перед постачальниками та фактично не має джерел покриття. (До 01.01.2011 при отриманні субвенції підприємство розраховувалось з постачальником газу на суму, в т.ч. ПДВ, що давало можливість підприємству зараховувати сплачене ПДВ на зменшення податкових зобов`язань підприємства, нарахованих від надання послуг споживачам.)

Вказує, що штрафні санкції нараховуються на заборгованість, яка утворилась фактично в зв`язку з несвоєчасним фінансуванням з Державного бюджету субвенцій на покриття збитків та з причин несвоєчасного розрахунку споживачів, зокрема населення, причому з причин, які не залежать від відповідача.

Рівень розрахунків населення щорічно складає по підприємству лише 75-85 % від нарахованого, що призводить до стабільного росту заборгованості споживачів. Борги населення за комунальні послуги станом на 01.06.2020 у відповідності до інформації про нарахування, надходження та заборгованість за теплову енергію по Вовчанському ПТМ досягли по теплопостачанню суму у розмірі 7 039 827,04 грн та це без врахування заборгованості державних установ, яка склала на 01.02.2021 суму у розмірі 6 452 413,91 грн, основними причинами такого стану з одного боку є недостатня платоспроможність населення, а с другого відсутність у відповідача, як надавача послуг, реальних важелів впливу на боржників.

Фінансові звіти відповідача (баланси, звіти про фінансові результати діяльності, звіти з праці, звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг теплопостачання та інші фінансові документи, що були надані до справи відповідачем, вказують на наявність значних збитків підприємства від надання послуг.

З матеріалів справи вбачається, що сума основного богу повністю погашена відповідачем до звернення до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи зміст наведених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка, у такому випадку, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з цим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допустити фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 904/4067/18.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом взагалі не було з`ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов`язання, а також не було оцінено розмір таких збитків. Вказує, що відповідно до консолідованої фінансової звітності за 2019 рік, довгострокові зобов`язання НАК «Нафтогаз України» складають 79 285 млн.грн (в порівнянні за 2018 рік 69 007 млн.грн); короткострокові зобов`язання складають 107 721 млн.грн (в порівнянні за 2018 рік 120 847 млн.грн). Відповідно до скороченого консолідованого проміжного звіту про сукупні доходи за дев`ять місяців, що закінчилися 30.09.2020, чистий збиток НАК «Нафтогаз України» становить 17 034 млн.грн, сукупний збиток НАК «Нафтогаз України» становить 17 293 млн.грн (станом на 30.06.2020 чистий збиток становив 11 514 млн.грн, сукупний збиток становив 12 610 млн.грн).

Колегія суддів зазначає НАК «Нафтогаз України» посилається на наявність довгострокових та короткострокових зобов`язань, а також на наявність у 2020 році збитків, однак позивач не вказує, що він у 2018-2019 роках мав прибуток.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем стягується заборгованість за зобов`язаннями жовтня 2018 року квітня 2019 року.

У відповідності до відкритої інформації, що міститься на сайті АК «НАК «Нафтогаз України», позивач мав чистий прибуток у 2017 році у розмірі 39,4 млрд.грн., у 2018 році -11,6 млрд.грн, у 2019 році - 63,3 млрд.грн.

Суд першої інстанції, зменшуючи розмір пені, що належить до штрафних санкцій і неустойки, взяв до уваги обставини, що вплинули на виконання зобов`язання, поведінку винної сторони, причини неналежного виконання зобов`язання, відсутність підтвердження у матеріалах справи завданих кредитору збитків, ступінь виконання зобов`язання (заборгованість за договором була погашена відповідачем до звернення позивача до суду з даним позовом).

Відповідач є підприємством, яке здійснює надання послуг з теплопостачання, зокрема населенню, а заборгованість відповідача перед позивачем зумовлена, зокрема, невчасним розрахунком споживачів за надані послуги з теплопостачання та несвоєчасним фінансуванням з Державного бюджету субвенцій на покриття збитків.

Держава у відповідному Державному бюджеті на рік передбачає компенсацію витрат з різниці в тарифах на теплову енергію для таких підприємств як відповідач у вигляді субвенцій, однак постійно діючого правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію немає, тому виплата такої компенсації у повній мірі залежить від прийняття законодавчим органом відповідного нормативного акту на кожний рік та наявності коштів у Державному бюджеті.

Це свідчить про те, що отримувані відповідачем з бюджету суми субвенцій у вигляді різниці в тарифах та різних компенсацій, пільг, субсидій, що надаються населенню по оплаті за послуги теплопостачання - є компенсацією вже готового завершеного негативного фінансового результату (фактично збитків), а не передоплатою вартості теплової енергії у вигляді опалення та гарячого водопостачання, яку мають отримати споживачі.

Крім того, позивачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не було надано доказів на підтвердження завданих йому збитків у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем умов договору.

Враховуючи те, що природний газ, що постачається за спірним договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, відсутність компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, заборгованість за договором була погашена відповідачем до звернення позивача до суду з даним позовом, у матеріалах справи відсутні підтвердження завданих позивачу збитків, підприємство відповідача працює у збиток, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду щодо наявності підстав для зменшення розміру пені на 90%, тобто до 62 122,22 грн.

Апеляційний суд також враховує, що позивач внаслідок несвоєчасного розрахунку за спожитий газ частково отримує компенсацію нарахованими на підставі ст.625 Цивільного кодексу України інфляційними втратами та сумою 3% річних.

Дана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.02.2020 у справі №925/259/19, від 12.02.2020 у справі №904/4067/18.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Харківської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, в зв`язку з чим рішення Господарського суду Харківської області від 24.03.2021 у справі №922/242/21 в оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 24.03.2021 у справі №922/242/21 в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.06.2021.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль

Суддя В.О. Фоміна