ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2021 справа № 914/902/21

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді В. П. Трускавецького, розглянувши по суті без повідомлення учасників справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Висоцького Юрія Сергійовича, АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ Фрут Пектин», буд. 9, корп. 4, вул. Артищівська, м. Городок, Городоцького району, Львівської області,
про: стягнення 10'969,37 грн (з яких: 10'000,00 грн заборгованість, 301,81 грн - три відсотки річних та 667,56 грн інфляційні втрати).
1. Судові процедури.

1.1. На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Фізичної особи-підприємця Висоцького Юрія Сергійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ Фрут Пектин» про стягнення 10'969,37 грн (з яких: 10'000,00 грн заборгованість, 301,81 грн - три відсотки річних та 667,56 грн інфляційні втрати).

1.2. Ухвалою суду від 12.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників.

1.3. 20 квітня 2021 року відповідачем подано відзив на позов, у якому останній просить відмовити у задоволенні заявлених вимог та відмовити у задоволення витрат на правову правничу допомогу.

Позивачем, 29.04.2021 подано відповідь на відзив, у якій заперечує заявлені у відзиві доводи.

Заперечення на відповідь на відзив ТзОВ «ТБ Фрут Пектин» не надавало.

1.4. Окрім того, 29.04.2021 ФОП Висоцьким Ю. С. подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою заявник просить стягнути з відповідача 315,83 грн трьох відсотків річних за період з 07.04.2020 до 26.04.2021 та 848,91 грн інфляційних втрат за період квітень 2020 по березень 2021 року.

Суд, розглянувши подану заяву, зазначає наступне.

Відповідно до положень пункту 2 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (абз. 1 ч. 3 ст. 252 ГПК України).

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов`язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Під збільшення позовних вимог, як зазначалось вище, слід розуміти зміну кількісних показників щодо початково заявленої вимоги, яка обґрунтована певними обставинами. Обставини позову, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу становлять підстави позову. Зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимоги позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Позивач звернувшись до суду із даним позовом обґрунтовував стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат існуванням заборгованості у період з 16.03.2020 до 18.03.2021, що підтверджується розрахунком суми заборгованості здійсненим останнім (а. с. 9).

Подавши до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій збільшує суми вимог в частині стягнення відсотків річних та втрат від інфляції, заявник обґрунтовує вказане існуванням боргу за інший період з 07.04.2020 до 26.04.2021.

Так, суд звертає увагу заявника, що подана заява про збільшення позовних вимог, в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат спрямована на одночасну зміну і предмету позову і підстав позову.

Окрім того, суд вказує, що заявлене не є збільшенням позовних вимог. Збільшення (зменшення) можливе при здійсненні перерахунку за попередньо заявлений період, а не новий.

Також, важливим є той факт, що у справах про стягнення грошових сум, період часу впродовж якого заявник просить стягнути відповідну суму, входить до кола обставин, з якими сторона пов`язує своє порушене право та законний інтерес, які суд має попередньо з`ясувати та встановивши існування таких, перевіривши правильність здійснення відповідних нарахувань, має прийняти рішення про стягнення заявлених сум чи відмову у такому стягненні.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Отже, подана на розгляд суду заява про зменшення позовних вимог, як з`ясовано судом, спрямована на одночасну зміну і підстав, і предмету позову, а тому в задоволенні такої необхідно відмовити.

1.5. Відповідно до частин п`ятої та восьмої статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Статтею 248 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

1.6. Водночас, суд враховує, що серед принципів господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи судом.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

1.7. Отже, враховуючи належне повідомлення сторін про судовий розгляд справи, реалізацію учасниками процесу своїх прав та законних інтересів, за достатності доказів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, з урахуванням закінчення строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору по суті.

2. Аргументи сторін.

2.1. У позовній заяві ФОП Висоцький Ю. С. (Позивач у справі) вказує про неналежне виконання ТзОВ «ТБ Фрут Пектин» (Відповідач у справі) своїх договірних зобов`язань щодо оплати за наданні транспортні послуги по перевезенню вантажу на загальну суму 10'000,00 грн. За неналежне виконання грошових зобов`язань відповідачу нараховано 301,81 грн - трьох відсотків річних та 667,56 грн - інфляційних втрат.

Правовими підставами позову визначено норми статей 908, 909 Цивільного кодексу України.

2.2. Відповідач ТзОВ «ТБ Фрут Пектин» заперечуючи проти заявленого позову вказує.

Загальна сума наданих послуг становить 10'000,00 грн Відповідач мав на оплату 21 календарний день (відповідно до п. 4.3. Договору). Акт № 042 був підписаний Сторонами 16 березня 2020 року, таким чином, останнім днем на оплату було 06 квітня 2020 року. Починаючи з 07 квітня 2020 року Відповідач вважається таким, що прострочив здійснення оплати, а Позивач, який був обізнаний про таке прострочення, таким, що має право на стягнення даної оплати в судовому порядку.

Нормами ГК України передбачено, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк (ч. 5 ст. 315 ГК України). Тому останнім днем строку для пред`явлення позовних вимог до Відповідача по зазначених послугах було 07 жовтня 2020 року. Позовну заяву ж було подано 09 квітня 2021 року, що свідчить про те, що Позивачем було пропущено строк позовної давності по всім зазначеним вимогам.

Окрім того, відповідач заперечує проти заявленого розміру витрат на правову допомогу у розмірі 2'000,00 грн, вказуючи таке.

Дана справа є нескладною та не потребує вивчення великої кількості документів і судової практики, сума позову є незначною в розумінні статті 12 ГПК України, а надані адвокатом послуги не відносяться до категорії складних та не пов`язані із застосуванням великого обсягу законодавства, а також не вимагають значного обсягу юридичної і технічної роботи.

Крім того, до позовної заяви позивачем не долучено жодних доказів, які б підтверджували надання такої допомоги (договори про надання правової допомоги, доручення, ордери тощо), а також доказів понесення витрат на правову допомогу. Позивач лише зазначає про такі витрати, проте жодних чином не підтверджує їх.

2.3. Позивач у відповіді на відзив заперечуючи доводи відповідача вказує таке.

Договору перевезення вантажів № 10/03/2020/1 перевезення вантажів від 10 березня 2020 року та примірник Заявки на транспортні послуги від 10/03/2020, які знаходяться у позивача, не були скріплені підписом та печаткою відповідача, тому вони й не були додані позивачем до позовної заяви. Копії наявних примірників вищевказаних договору та заявки додаються до даної відповіді на відзив.

Статтею 925 Цивільного кодексу України встановлено, що до пред`явлення перевізникові позову, що випливає із договору перевезення вантажу, пошти можливим є пред`явлення йому претензії у порядку, встановленому законом, транспортними кодексами (статутами). Позов до перевізника може бути пред`явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк. До вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до ст. 926 Цивільного кодексу України позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами). До договорів міжнародного дорожнього перевезення вантажів за винагороду транспортними засобами, за умови коли місце завантаження та місце розвантаження, вказані в контракті, знаходяться на території двох різних країн, застосовується Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів вчинена в м. Женеві 19 травня 1956 року (надалі Конвенція) до якої, згідно з Законом України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» № 57-V від 01.08.2006, Україна приєдналась 1 серпня 2006 року. Так, частиною 1 статті 32 Конвенції встановлено, що термін позовної давності для вимог, що випливають з перевезення, на яке поширюється ця Конвенція, встановлюється в один рік.

Відлік терміну позовної давності починається: a) у випадку часткової втрати чи пошкодження вантажу, або прострочення в доставці - з дня доставки; b) у випадку втрати всього вантажу - з тридцятого дня по закінченню узгодженого терміну доставки, або, за відсутності такого терміну, - з шістдесятого дня після прийняття вантажу перевізником для перевезення; c) у всіх інших випадках - по закінченню тримісячного терміну з дня укладання договору перевезення.

День початку відліку терміну позовної давності у термін не зараховується. Отже, до інших випадків зазначених в підпункті с) даної статті, відносяться: позови про несплату або несвоєчасну сплату провізних платежів і штрафів, вимоги перевізників до вантажовласників та деякі інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конвенції відлік позовної давності починається по закінченню тримісячного терміну з дня укладання договору перевезення, день початку відліку терміну позовної давності у термін не зараховується, тобто, відлік позовної давності для вимог, що випливають з Договору перевезення вантажів № 10/03/2020/1 від 10 березня 2020 року, почався 11 червня 2020 року та має закінчитися 11 червня 2021 року.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 32 Конвенції пред`явлення претензії в письмовій формі припиняє відлік терміну позовної давності до того дня, коли перевізник у письмовій формі відхилив претензію і повернув додані до неї документи. Тягар доказу факту отримання претензії або відповіді на неї, а також повернення документів, лежить на стороні, яка посилається на ці факти.

Згідно з ч. 6 ст. 222 Господарського кодексу України претензія має бути розглянута в місячний строк із дня її отримання. Позивач звертався до відповідача з претензією від 20.02.2021 про оплату за здійснене перевезення в розмірі 10'000,00 грн. Претензія була направлена відповідачу 20.02.2021, а отримана відповідачем 23.02.2021. Пред`явлену претензію відповідач повинен був розглянути в місячний строк з дня її одержання, тобто, до 24.03.2021. Проте, відповідач відповіді на претензію не надав та залишив її без задоволення.

Отже, відлік терміну позовної давності був призупинений на один місяць у зв`язку із пред`явленням позивачем відповідачу претензії.

Враховуючи вищенаведене, відлік позовної давності для вимог, що випливають з Договору перевезення вантажів № 10/03/2020/1 перевезення вантажів від 10 березня 2020 року, почався 11 червня 2020 року, з 23 лютого 2021 року по 23 березня 2021 року відлік позовної давності був призупинений на один місяць, та закінчиться 11 липня 2021 року.

Таким чином, позивачем не був пропущений строк звернення до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

3. Обставини справи.

3.1. 10 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТБ Фрут Пектин» (надалі Замовник) та Фізичною особою-підприємцем Ю. С. (надалі Перевізник) укладено Договір перевезення вантажів № 10/03/2020/1 (надалі - Договір).

Згідно з Заявкою на транспортні послуги від 10/03/2020: Замовник ТзОВ «ТБ Фрут пектин», Перевізник ФОП Висоцький Ю. С., маршрут 81500 Городок 23-235 Annopol, номер авто НОМЕР_1 , тип автомобіля бус, вантажі вага вантажу 2 т (4 палети), пектин, дата завантаження 12.03.2020, адреса завантаження м. Городок, вул. Артищівська, 9 корп. 4, дата розвантаження 14.03.2020, вартість перевезення 10000,00 грн, умови оплати 21 день по приходу оригіналів документів, тощо.

Вказані обставини щодо укладення Договору та Заявки сторонами підтверджуються у поданих ними заявах по суті спору.

3.2. Так, на виконання взятих на себе зобов`язань позивачем надано транспортні послуги з перевезення вантажу по маршру: Городок, Львівської області Краківець (м/п) на суму 4'000,00 грн без ПДВ та транспортні послуги по перевезенню вантажу по маршруту: Краківець (м/п) - Аннополь (PL) на суму 6'000,00 грн без ПДВ, всього на суму 10'000,00 грн без ПДВ, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR та Актом № 042 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) на відповідні вищевказані суми, який підписано сторонами з проставлення їхніх печаток.

3.3. Згідно з претензією від 19.02.2021 позивач просив здійснити оплату наданих послуг згідно з актом № 042 здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) від 16.03.2020. Належні докази надіслання долучено до матеріалів справи. Відповіді на вказану претензію до матеріалів справи не долучено.

3.4. Для відновлення порушених прав та законних інтересів позивач звернувся до суду із даним позовом. Відповідач заперечив проти заявленого позову, в тому числі вказуючи про те, що позивач пропустив встановлений законом 6 місячний строк для відповідного стягнення у судовому порядку.

4. Позиція суду.

4.1. Між сторонами у справі виникли зобов`язання на підставі Договору в силу пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 909 ЦК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

4.2. Згідно з ст. 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 258 ЦК України передбачено, що до окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно з ч. 3 ст. 925 ЦК України до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до ч. 5 ст. 315 ГК України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників і вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

4.3. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України закріплено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Враховуючи те, що спірні відносини виникли у період дії карантину (з 12.03.2020 в Україні введено дію карантину) юридичні строки, зокрема, загальна та спеціальна позовна давність, на підставі вищенаведених законодавчих норм були продовжені на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який не був припинений і станом на 09.04.2021 (день подання позовної заяви до суду), тому при заявленні позову про стягнення вартості наданих транспортних послуг позивач не пропустив строку спеціальної позовної давності.

Відтак, розглянувши заявлені вимоги про стягнення 10'000,00 грн заборгованісті, суд дійшов висновку, що такі є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

4.4. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, розглянувши вимоги позивача про стягнення 301,81 грн - трьох відсотків річних та 667,56 грн інфляційних втрат, перевіривши надані розрахунок, зазначає, що такі здійснено частково правильно, адже прострочення зобов`язання з оплати виникли лише з 07.04.2020. Відтак, здійснивши власні розрахунки, судом встановлено, що інфляційні втрати за спірний період складають 762,80 грн, тому заявлені 667,56 грн підлягають повному задоволенню. А нарахування трьох відсотків річних, є частково обґрунтовані, адже обґрунтованою є сума 283,78 грн, яка і підлягає стягненню.

4.5. Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

5. Судові витрати.

5.1. Пунктом 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача підлягає стягненню 2'266,37 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

5.2. Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Загальне правило розподілу судових витрат визначенено у частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має, сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

5.3. Як встановлено з матеріалів справи, 22 березня 2021 року між Прімєровою Н. Г. (надалі Адвокат) та ФОП Висоцьким Ю. С. (надалі Клієнт) укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги. Предметом даного Договору є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правничої (правової) допомоги Клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу (правову) допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором (п. 1.1. Договору).

Пунктом 1 Додаткової угоди від 05.04.2021 до Договору, сторони встановили: Відповідно до п.п. 2.3.1. Договору Сторони погодили, що вартість роботи Адвоката за надання правничої (правової-) допомоги по справі за позовом Клієнта Фізичної особи - підприємця Висоцького Юрія Сергійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ Фрут Пектин» про стягнення заборгованості за надані послуги по перевезенню вантажу та штрафних санкцій, становить 2 000,00 грн. (Дві тисячі гривень 00 копійок) без ПДВ га оплачується Клієнтом на поточний банківський рахунок Адвоката протягом 20 (двадцяти) банківських днів з моменту укладення даної додаткової угоди.

Відповідно до Акту приймання-передачі до Договору від 27.04.2021, Адвокат надав, а Клієнт прийняв наспутну правову допомогу згідно Договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.03.2021: надання правової (правничої) допомоги по справі за позовом Клієнта - Фізичної особи підприємця Висоцького Юрія Сергійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ Фрут Пектин» про стягнення заборгованості за надані послуги по перевезенню вантажу та штрафних санкцій на суму 2000,00 грн клієнт немає до Адвоката претензій та зауважень щодо наданої правової роботи.

Платіжним дорученням № 42 від 26.04.2021 Позивач здійснив оплату у розмірі 2000,00 грн за послуги адвоката.

Так, Позивач просить стягнути з Відповідача вказану вище суму коштів як відшкодування витрат на послуги правової допомоги.

5.4. Відповідач заперечуючи проти заявленого розміру витрат на правову допомогу у розмірі 2'000,00 грн вказує, що дана справа є нескладною та не потребує вивчення великої кількості документів і судової практики, сума позову є незначною в розумінні статті 12 ГПК України, а надані адвокатом послуги не відносяться до категорії складних та не пов`язані із застосуванням великого обсягу законодавства, а також не вимагають значного обсягу юридичної і технічної роботи.

5.5. Отже, розглянувши надані сторонами докази та проаналізувавши усі доводи та заперечення сторін щодо розміру заявлених витрат на правову допомогу, суд вважає, що відповідачем не спростовано обґрунтованості заявлених до відшкодування витрат.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247 - 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБ Фрут Пектин» (81500, Львівська область, Городоцький район, місто Городок, вулиця Артищівська, будинок 9, корпус 4;; ідентифікаційний код 42891896) на користь Фізичної особи-підприємця Висоцького Юрія Сергійовича ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 10'000,00 грн заборгованості, 283,78 грн трьох відсотків річних, 667,56 грн інфляційних втрат та 2'266,37,80 грн відшкодування витрат на оплату судового збору, 2'000,00 грн відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.П. Трускавецький