ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4140/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Саєнко А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма" (61072, м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд. 12-А) 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: - Приватна фірма "ТЕРА" (61072, м. Харків, вул. Двадцять третього Серпня, буд. 12А; - Товариство з обмеженою відповідальністю "РАПАКС" (61072, м. Харків, вул. Двадцять третього Серпня, буд. 12А); - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІКТОРІЯ" (61072, м. Харків, вул. Двадцять третього Серпня, буд. 12А; - Приватне підприємство "РОСИНКА" (61018, м. Харків, вул. Балакірєва, буд. 52)
до 1. Приватного підприємства "ВАРНЕР" (61072, м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд. 12-А) , 2. Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни (61145, м. Харків, вул. Космічна, буд. 4)
про та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до про та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до про визнання противоправним та скасування запису про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНПЛАНТС" (61072, м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, 12-А) 1. Приватного підприємства "ВАРНЕР" (61072, м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд. 12-А) , 2. Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни (61145, м. Харків, вул. Космічна, буд. 4) про скасування рішення про державну реєстрацію права власності Фізичної особи-підприємця Шабуракової Івети Василівни ( АДРЕСА_1 ) 1. Приватного підприємства "ВАРНЕР" (61072, м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд. 12-А) , 2. Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни (61145, м. Харків, вул. Космічна, буд. 4) скасування рішення про державну реєстрацію права власності
за участю представників:

позивача - Колісниченко А.С., довіреність б/н від 03.12.2019року;

відповідача 1- Малина М.О., довіреність б/н від 12.09.2020 року;

відповідача 2- не з`явився;

3-ої особи з самостійними вимогами (Шабуракової І.В.)- Шрамко І.В., ордер №1043722 від 15.03.2021 року;

3-ої особи з самостійними вимогами (ТОВ "Енплантс") - Галенченко В.М., ордер №1009214 від 16.03.2021 року;

3-іх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Норма" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Варнер" (далі - Відповідач-1) та Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни (далі - Відповідач-2), в якому просило:

1) Визнати протиправним та скасувати запис про право власності №32703785 від 01.08.2019, здійснений Нотаріусом про реєстрацію за ПП "Варнер" права власності на нежитлові приміщення у нежитловій будівлі літ. "А-3" (промвиробничий корпус): приміщення підвалу №І площею 17,1 кв.м., №II площею 118,1 кв.м., №XVІІІ площею 29,7 кв.м., №XXV площею 9,2 кв.м., № XXXIV площею 28,3 кв.м., №XLVI площею 17,1 кв.м., №XLV площею 96,0 кв.м., № XXXVI площею 109,7 кв.м., №LI площею 14,6 кв.м., №XLVII площею 5,8 кв.м., №XLVІІІ площею 11,3 кв.м.; приміщення першого поверху: №1 площею 23,1 кв.м., №2 площею 19,4 кв.м., №9 площею 22,4 кв.м., №23 площею 54,5 кв.м., №30 площею 8,0 кв.м., №26 площею 13,0 кв.м., №16 площею 17,1 кв.м., №24 площею 42,9 кв.м., №14 площею 16,1 кв.м., №6 площею 17,1 кв.м.; приміщення другого поверху: №40 площею 36,1 кв.м., №42 площею 12,2 кв.м., №39 площею 17,1 кв.м., №85 площею 35,1 кв.м., №67 площею 43,4 кв.м., №61 площею 17,1 кв.м., №68 площею 5,1 кв.м., №69 площею 2,0 кв.м., №70 площею 1,1 кв.м., №71 площею 1,1 кв.м., №73 площею 3,2 кв.м., №74 площею 1,1 кв.м., №75 площею 1,1 кв.м., №76 площею 1,1 кв.м., №77 площею 2,8 кв.м., №78 площею 8,0 кв.м., №60 площею 4,0 кв.м.; приміщення третього поверху: №87 площею 55,0 кв.м., №86 площею 17,1 кв.м., №103 площею 17,1 кв.м., №101 площею 25,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі частки 1;

2) Визнати за Позивачем право спільної часткової власності у розмірі 24/100 частки у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення у нежитловій будівлі літ. "А-3" (промвиробничий корпус): приміщення підвалу №І площею 17,1 кв.м., №II площею 118,1 кв.м., №XVІІІ площею 29,7 кв.м., №XXV площею 9,2 кв.м., №XXXIV площею 28,3 кв.м., №XLVI площею 17,1 кв.м., №XLV площею 96,0 кв.м., №XXXVI площею 109,7 кв.м., №LI площею 14,6 кв.м., №XLVII площею 5,8 кв.м., №XLVІІІ площею 11,3 кв.м.; приміщення першого поверху: №1 площею 23,1 кв.м., №2 площею 19,4 кв.м., №9 площею 22,4 кв.м., №23 площею 54,5 кв.м., №30 площею 8,0 кв.м., №26 площею 13,0 кв.м., №16 площею 17,1 кв.м., №24 площею 42,9 кв.м., №14 площею 16,1 кв.м., №6 площею 17,1 кв.м.; приміщення другого поверху: №40 площею 36,1 кв.м., №42 площею 12,2 кв.м., №39 площею 17,1 кв.м., №85 площею 35,1 кв.м., №67 площею 43,4 кв.м., №61 площею 17,1 кв.м., №68 площею 5,1 кв.м., №69 площею 2,0 кв.м., №70 площею 1,1 кв.м., №71 площею 1,1 кв.м., №73 площею 3,2 кв.м., №74 площею 1,1 кв.м., №75 площею 1,1 кв.м., №76 площею 1,1 кв.м., №77 площею 2,8кв.м., №78 площею 8,0 кв.м., №60 площею 4,0 кв.м.; приміщення третього поверху: №87 площею 55,0 кв.м., №86 площею 17,1 кв.м., №103 площею 17,1 кв.м., №101 площею 25,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії ПП "Варнер" є незаконними, оскільки останнє з 1997 року не було одноособовим власником вищевказаних "проходів та коридорів". Відповідачу-1 належало лише 8/100 частки у праві спільної часткової власності на вказані приміщення, пропорційно до частки, що після підписання додаткової угоди №3 від 17.01.1997 залишилася за ЗАТ "СІНГ", правонаступником якого є на цей час ПП "Варнер". Інша частина майна належить на праві спільної часткової власності іншим п`яти підприємствам, які були створені у 1997 році у відповідності до додаткової угоди №3 від 17.01.1997, серед яких був і Позивач, частка якого складала 24/100 у спільній частковій власності у місцях загального користування.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.04.2020 у справі №922/4140/19 відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 у справі №922/4140/19 вищезазначене судове рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.01.2021 у справі № 922/4140/19 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма" задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2020 та рішення Господарського суду Харківської області від 14.04.2020 у справі №922/4140/19 скасовано. Справу №922/4140/19 направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2021, для розгляду справи № 922/4140/19 визначено суддю Суслову В.В.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.02.2021 призначено справу № 922/4140/19 до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовче засідання на "16" березня 2021 р. о 16:20.

09.03.2021 представником відповідача-2 до канцелярії суду подано відзив на позов за вх. № 5460, який долучено судом до матеріалів справи.

10.03.2021 відповідачем-1 до канцелярії суду подано відзив на позов за вх. № 5586, який долучено до матеріалів справи.

15.03.2021 представником позивача до канцелярії суду подано правове та документальне обґрунтування позовних вимог за вх. № 5913, в якому, зокрема, позивачем заявлено клопотання про залучення до участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Правове обґрунтування долучено до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.03.2021 задоволено клопотання представника ТОВ "Норма", яке викладено в правовому обґрунтуванні (вх. № 5913 від 15.03.2021), щодо залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватну фірму "ТЕРА" (, місцезнаходження: 61072, м. Харків, вул. Двадцять третього Серпня, буд. 12А); Товариство з обмеженою відповідальністю "РАПАКС" (, місцезнаходження: 61072, м. Харків, вул. Двадцять третього Серпня, буд. 12А); Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІКТОРІЯ" (, місцезнаходження: 61072, м. Харків, вул. Двадцять третього Серпня, буд. 12А); Приватне підприємство "РОСИНКА" (, місцезнаходження: 61018, м. Харків, вул. Балакірєва, буд. 52).

В підготовчому засіданні 16.03.2021 на підставі п.3 ч.2 ст.183 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 08.04.2021 о 14:00 год.

16.03.2021 до канцелярії суду за вх. № 6092 подано позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Фізичної особи-підприємця Шабуракової Івети Василівни до Приватного підприємства "Варнер" та Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни про визнання противоправним та скасування запису про право власності № 32703785 від 01.08.2019, здійснений приватним нотаріусом Назаровою Ольгою Сергіївною Харківського міського нотаріального округу Харківської області про реєстрацію за ПП "ВАРНЕР" права власності на нежитлові приміщення.

16.03.2021 до канцелярії суду за вх. № 6093 подано позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю "Енплантс" до Приватного підприємства "Варнер" та Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни про визнання противоправним та скасування запису про право власності № 32703785 від 01.08.2019, здійснений приватним нотаріусом Назаровою Ольгою Сергіївною Харківського міського нотаріального округу Харківської області про реєстрацію за ПП "ВАРНЕР" права власності на нежитлові приміщення.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.03.2021 прийнято позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Фізичної особи-підприємця Шабуракової Івети Василівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 922/4140/19. Постановлено об`єднати вимоги за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, в одне провадження з первісним позовом в межах провадження у справі № 922/4140/19.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.03.2021 прийнято позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Енплантс" (61085, м. Харків, вул. Дружна, 28, ) до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 922/4140/19. Постановлено об`єднати вимоги за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, в одне провадження з первісним позовом в межах провадження у справі № 922/4140/19.

06.04.2021 представником відповідача до канцелярії суду подано відзиви на позовні заяви третіх осіб за вх. № 7755 та вх. № 7754, які долучено судом до матеріалів справи.

08.04.2021 представник ФОП Шабуракової І.В. звернувся до суду із заявою (вх. № 8016), в якій просив відкласти розгляд справи.

Заява долучена до матеріалів справи.

В судовому засіданні 08.04.2021 на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про продовження підготовчого провадження на 30 днів за ініціативою суду та на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 22.04.2021 о 16:40 год.

22.04.2021 представником ФОП Шабуракової І.В. до канцелярії суду подано позовну заяву (уточнену) за вх. № 9237 та за вх. № 9238, які є ідентичними за змістом. У вказаних заявах третя особа із самостійними вимогами уточнює позовні вимоги та викладає прохальну частину в наступній редакції: "Скасувати рішення № 48112329 про державну реєстрацію за ПП "ВАРНЕР" () права власності на нежитлові приміщення (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101). Судові витрати покласти на відповідачів.".

Заяви долучено до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.04.2021 позовні заяви (уточнені) ФОП Шабуракової І.В. (вх. № 9237 від 22.04.2021) та вх. № (вх. №9238 від 22.04.2021), які розцінені судом, як заява про зміну предмету позову, постановлено прийняти до провадження та подальший розгляд справи здійснювати з їх врахуванням, вважати сформованими позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами ФОП Шабуракової І.В. в наступній редакції:

"Скасувати рішення № 48112329 про державну реєстрацію за ПП "ВАРНЕР" () права власності на нежитлові приміщення (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101). Судові витрати покласти на відповідачів.".

Цією ж ухвалою відкладено підготовче засідання на "13" травня 2021 р. о 15:10 год.

07.05.2021 представником ТОВ "Енплантс" до канцелярії суду подано позовну заяву (уточнену) за вх. № 10410, в якій третя особа із самостійними вимогами уточнює позовні вимоги та викладає прохальну частину в наступній редакції: "Скасувати рішення № 48112329 про державну реєстрацію за ПП "ВАРНЕР" () права власності на нежитлові приміщення (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101). Судові витрати покласти на відповідачів.".

Заяву долучено до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.05.2021 позовну заяву (уточнену) ТОВ "Енплантс" (вх. № 10410 від 07.05.2021), яка розцінена судом, як заява про зміну предмету позову, прийнято до провадження та постановлено подальший розгляд справи здійснювати з її врахуванням. Окрім того, постановлено вважати сформованими позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами ТОВ "Енплантс" в наступній редакції:

"Скасувати рішення № 48112329 про державну реєстрацію за ПП "ВАРНЕР" () права власності на нежитлові приміщення (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101). Судові витрати покласти на відповідачів.".

В судовому засіданні 13.05.2021 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України протокольною ухвалою постановлено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 14 травня 2021 року о 14:00 год.

13.05.2021 представником позивача до канцелярії суду подано заяву за вх. № 10939 про проведення судового засідання 14.05.2021 за відсутності представника позивача.

Заяву долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.05.2021 відкладено розгляд справи по суті на 20.05.2021 о 16:20 год.

В судовому засіданні 20.05.2021 на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні до 27.05.2021 року о 14:50 год.

В порядку ст. ст. 120-121 ГПК України учасники справи повідомлені про дату та час проведення судового засідання.

В призначене судове засідання 27.05.2021 з`явились представники позивача, відповідача - 1 та третіх осіб з самостійними вимогами.

Відповідач -2 та треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, своїх представників в судове засідання не направили та про причину неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а брати участь у судових засіданнях є правом учасників справи, що встановлено ст. 42 ГПК України.

Представник позивача у судовому засіданні 27.05.2021 підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача-1 заперечував проти задоволення позовних вимог ТОВ "Норма".

Представник ФОП Шабуракової І.В. підтримав позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами.

Представник -1 заперечував проти задоволення позову третьої особи з самостійними вимогами ФОП Шабуракової Івети Василівни.

Представник ТОВ "Енплантс" підтримав позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами.

Представник відповідача-1 заперечував проти задоволення позову третьої особи з самостійними вимогами ТОВ "Енплантс".

Дослідивши вищезазначені матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників учасників справи, а також приймаючи до уваги висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 21.01.2021, суд встановив наступне.

Розпорядженням Виконавчого комітету Дзержинської районної Ради Народних Депутатів міста Харкова №16/2 від 15.01.1992 про реєстрацію орендного підприємства - фабрики-заготівельної, створено орендне підприємство "Фабрика заготівельна".

27.01.1995 між представництвом Фонду державного майна України в м. Харкові - правонаступником Фонду міського майна Харківської міської Ради народних депутатів (продавець) та Організацією орендарів "Фабрика-заготівельна" (покупець) укладений договір №209-В купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, орендованого організацією орендарів "Фабрика-заготівельна", відповідно до умов якого покупець придбав у власність цілісний майновий комплекс, у тому числі нежитлові приміщення: промвиробничий корпус площею 6920, кв.м, блок складських та допоміжних приміщень площею 159,1 кв.м, учбово-курсовий комбінат площею 145,8 кв.м, компресорна площею 204,7 кв.м, градирня площею 12,0 кв.м., по АДРЕСА_2 .

Факт передачі вищезазначеного майна підтверджується актом прийому-передачі від 28.03.1995.

На підставі вищевказаного договору та акта прийому-передачі майна державного підприємства представництвом Фонду Державного майна України в м. Харкові видано Свідоцтво про право власності №209-В від 28.03.1995, яке підтверджує, що організація орендарів "Фабрика-заготівельна" стала власником цілісного майнового комплексу, в т.ч. нежитлових приміщень загальною площею 7441,6 кв.м по АДРЕСА_2 .

15.05.1995 здійснено перереєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності організації орендарів "Фабрика-заготівельна" у Закрите акціонерне товариство "СІНГ" (далі - ЗАТ "СІНГ"), як правонаступника, що підтверджується свідоцтвом про державну перереєстрацію суб`єкта підприємництва №14064676 від 15.05.1995, виданим виконавчим комітетом Харківської міської ради народних депутатів Харківської області.

17.01.1997 акціонерами ЗАТ "СІНГ" укладено додаткову угоду №3 до засновницького договору ЗАТ "СІНГ", за умовами якої вирішено здійснити перерозподіл акцій між акціонерами; надати згоду на вступ нових акціонерів у зв`язку з переуступкою акцій акціонерами товариства; вивести зі складу акціонерів ЗАТ "СІНГ" осіб, які здійснили відступлення своїх акцій; визначити новий склад акціонерів та кількість належних їм акцій (пункт 1-4 додаткової угоди №3).

Пунктом 5 додаткової угоди №3 від 17.01.1997 вирішено здійснити реорганізацію ЗАТ "СІНГ" шляхом виділу з його складу п`яти самостійних суб`єктів господарювання, статутні фонди яких формуються за рахунок майна, що виділяється його учасникам. Акціонери обмінюють належні їм акції на частку в активах товариства, відображену у розподільчих балансах станом на 1 січня 1997 року, та виходять із складу ЗАТ "СІНГ".

Пунктами 7-11 додаткової угоди №3 від 17.01.1997 врегульовано питання щодо виділення майна таким суб`єктам господарювання.

Так, згідно з пунктом 11 додаткової угоди №3 від 17.01.1997 акціонери ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вносять до статутного фонду Суб`єкта №5 у формі товариства з обмеженою відповідальністю, належне їм на правах спільної часткової власності, наступне майно, зокрема, в будівлі, розташованій по вул. Двадцять Третього Серпня, 12-А: приміщення IV, V, VI, VII, VIII, XIX, XX, XXI, XXII, XXIII, XXIV у підвалі "Ап" загальною площею 355,9 кв.м.; приміщення 3, 4, 5, частину приміщення 7 розміром 3,92м х 5,75м, площею 22,5кв.м., частина приміщення 36 розміром 6,40м х 9,80м, площею 50,1кв.м., приміщення 37, 38 на першому поверсі загальною площею 361,4кв.м.; приміщення 88, 89, 90, 91,111, 112,113 на третьому поверсі загальною площею 369,4 кв.м. Всього загальна корисна площа приміщень - 1086,7 кв.м., що з урахуванням частки в приміщеннях, які залишаються в загальному користуванні всіх власників, складає 24/100 частини будівлі, що у грошовому вираженні складає 331 642,87грн.

Частка кожного учасника суб`єкта №5 у статутному фонді встановлюється пропорційно раніше належним їм акціям ЗАТ "СІНГ": ОСОБА_1 - 0,250, ОСОБА_2 - 0,250, ОСОБА_3 - 0,250, ОСОБА_4 - 0,250.

Пунктом 13 додаткової угоди №3 від 17.01.1997 передбачено, що сходові клітини та коридори у будівлі загальною площею 1168,3 кв.м., залишаються в спільній частковій власності ЗАТ "СІНГ" та п`яти нових суб`єктів господарювання, що підлягали створенню шляхом виділу зі складу товариства на підставі цієї додаткової угоди.

28.03.1997 між громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як учасниками, укладено установчий договір про створення Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма" шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності.

Відповідно до акта приймання-передачі від 20.06.1997 громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передали, а ТОВ "Норма" прийняло приміщення IV, V, частину приміщення VI, VIII в підвалі "Ап" загальною площею 164,8 кв.м; приміщення 3, 4, 5, частину приміщення 7, частину приміщення 36, приміщення 37, 38 на першому поверсі загальною площею 361,4 кв.м у будівлі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 . Загальна корисна площа приміщень складає 526,2 кв.м, що з урахуванням частки в приміщеннях, які залишаються в загальному користуванні всіх власників будівлі, складає 1162/10000 частини будівлі, що у грошовому вираженні складає 160 587,54грн.

Відповідно до реєстраційного посвідчення від 22.09.1997 року у ДКП "Харківське бюро технічної інвентаризації №1" за ТОВ "Норма" зареєстровано право власності на нежитлові приміщення IV, V, частину приміщення VI, VIII в підвалі "Ап" загальною площею 164,8 кв.м.; приміщення 3, 4, 5, частину приміщення 7, частину приміщення 36, приміщення 37, 38 на першому поверсі, загальною площею 526,2 кв.м., у будівлі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 .

У свою чергу, ЗАТ "СІНГ" було реорганізовано шляхом приєднання до Приватної фірми "Харлас", що підтверджується розпорядженням Харківського міського голови "Про реорганізацію Закритого акціонерного товариства "СІНГ" шляхом приєднання до Приватної фірми "Харлас" №284 від 28.07.1997.

Приватне підприємство "Варнер" є правонаступником Приватної фірми "Xapлac" в результаті реорганізації шляхом приєднання, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 01.08.2019, а також змінами до статуту ПП "Варнер", державну реєстрацію яких проведено державним реєстратором Харківського міськвиконкому 05.11.2007 номер запису 02034676.

01.08.2019 ПП "Варнер" зареєструвало на себе у частці 1/1 право власності на нежитлові приміщення у нежитловій будівлі літ. "А-3" (промвиробничий корпус): приміщення підвалу № І площею 17,1 кв.м., № II площею 118,1 кв.м., № XVІІІ площею 29,7 кв.м., № XXV площею 9,2 кв.м., № XXXIV площею 28,3 кв.м., № XLVI площею 17,1 кв.м., № XLV площею 96,0 кв.м., № XXXVI площею 109,7 кв.м., № LI площею 14,6 кв.м., № XLVII площею 5,8 кв.м., №XLVІІІ площею 11,3 кв.м.; приміщення першого поверху: №1 площею 23,1 кв.м., №2 площею 19,4 кв.м., № 9 площею 22,4 кв.м., №23 площею 54,5 кв.м., №30 площею 8,0 кв.м, №26 площею 13,0 кв.м., №16 площею 17,1 кв.м., №24 площею 42,9 кв.м., №14 площею 16,1 кв.м., №6 площею 17,1 кв.м.; приміщення другого поверху: №40 площею 36,1 кв.м., №42 площею 12,2 кв.м., №39 площею 17,1 кв.м., №85 площею 35,1 кв.м., №67 площею 43,4 кв.м., №61 площею 17,1 кв.м., №68 площею 5,1 кв.м., №69 площею 2,0 кв.м., № 70 площею 1,1 кв.м., №71 площею 1,1 кв.м., №73 площею 3,2 кв.м., №74 площею 1,1 кв.м., №75 площею 1,1 кв.м., №76 площею 1,1 кв.м., №77 площею 2,8кв.м., №78 площею 8,0 кв.м., № 60 площею 4,0 кв.м.; приміщення третього поверху: №87 площею 55,0 кв.м., №86 площею 17,1 кв.м., №103 площею 17,1 кв.м., №101 площею 25,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 191579137 від 04.12.2019 року.

Сторони у справі визнають, що усі вищевказані приміщення є коридорами та проходами в межах нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 .

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Норма» зазначає, що дії Приватного підприємства «Варнер» по реєстрації права власності на вищевказані нежитлові приміщення є незаконними, оскільки ЗАТ "СІНГ" та ПФ "Харлас", правонаступником яких є відповідач - ПП "Варнер", з 1997 року не було їх одноособовим власником. Так, на думку позивача першому відповідачу належало лише 8/100 частки у праві спільної часткової власності на вказані приміщення, пропорційно до частки, що після підписання додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року залишилася за ЗАТ «СІНГ», правонаступником якого є на цей час ПП «Варнер». Інша частина майна належить на праві спільної часткової власності іншим п`яти підприємствам, які були створені у 1997 році у відповідності до додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року, серед яких був і позивач, частка якого складала 24/100 у спільній частковій власності у місцях загального користування.

У зв`язку з цим, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати запис про право власності №32703785 від 01.08.2019, здійснений приватним нотаріусом Назаровою Ольгою Сергіївною Харківського міського нотаріального округу Харківської області, про реєстрацію за ПП "Варнер" права власності на спірні нежитлові приміщення, а також визнати за ТОВ "Норма" право спільної часткової власності у розмірі 24/100 частки у праві спільної часткової власності на ці нежитлові приміщення.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, у тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Стаття 41 Конституції України встановлює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Стаття 392 Цивільного кодексу України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 128 Цивільного кодексу УPCP, який був чинним станом на 1997 рік, передбачала, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Позивач наполягає на тому, що суб`єктом господарювання №5 у розумінні додаткової угоди №3 від 17.01.1997 року, створеним у формі товариства з обмеженою відповідальністю громадянами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Норма» (; місцезнаходження: 61072, м.Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд.12-А).

Однак, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Норма» було створено лише громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як учасниками, шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності, про що свідчать установчий договір від 28.03.1997 року та статут ТОВ «Норма».

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 внесли у статутний капітал позивача свою частину майна, отриманого відповідно до п. 11 Угоди про реорганізацію та яке складає саме половину того майна, яке отримали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідно до статутних документів позивача (Установчого договору та п. 1.7. статуту) позивач є створеним у результаті реорганізації шляхом виділення із ЗАТ "СІНГ" та є його правонаступником у відповідній частині.

Вказані обставини дозволяють прийти до висновку, що позивач є суб`єктом господарювання №5, який створений на підставі п. 11 Угоди про реорганізацію та у зв`язку з цією реорганізацією. Той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 після отримання свого майна у зв`язку з реорганізацією ЗАТ "СІНГ" не стали вносити його до позивача (не приймали участі у створені такої юридичної особи) не перериває правовий зв`язок між позивачем та ЗАТ "СІНГ", а може лише слугувати підставою для висновку про те, що позивач отримав лише 50% приміщень, які мав отримати відповідно до п. 11 Угоди про реорганізацію.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що пунктом 13 додаткової угоди №3 від 17.01.1997 передбачено, що сходові клітини та коридори у будівлі загальною площею 1168,3 кв.м., залишаються в спільній частковій власності ЗАТ "СІНГ" та п`яти нових суб`єктів господарювання, що підлягали створенню шляхом виділу зі складу товариства на підставі цієї додаткової угоди.

Враховуючи вказане, позивач посилається на те, що він є власником 24/100 частин спірних нежитлових приміщень як суб`єкт № 5, створений при реорганізації ЗАТ «СІНГ».

В свою чергу, заперечуючи проти позову відповідач-1 наполягає на тому, що позивач не набув право спільної часткової власності на спірні сходові клітини та коридори, зважаючи на те, що останнім не було проведено державну реєстрацію такого права та спірні приміщення не були передані йому за актом приймання-передачі.

Приймаючи до уваги доводи сторін, суд звертає увагу на висновки Верховного Суду у постанові від 21.01.2021, а саме:

"6.12.У справі, яка розглядається, Позивач фактично обґрунтовує позовні вимоги тим, що спірне нерухоме майно ("проходи та коридори") перебуває у спільній частковій власності, що, у свою чергу, вказує на відсутність у Відповідача-1 правомірного інтересу фіксації свого права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як одноособового власника.

6.13.Статтею 112 ЦК УРСР (в редакції чинній на час виникнення спільних правовідносин) було передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

6.14.Кодексом також було визначено, що володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом.

Кожний учасник спільної часткової власності відповідно до своєї частки має право на доходи від спільного майна, відповідає перед третіми особами по зобов`язаннях, пов`язаних з спільним майном, і повинен брати участь у сплаті всякого роду податків і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільного майна.

Кожний учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні, (стаття 113 ЦК УРСР).

Крім того, в статтях 114-116 ЦК УРСР було передбачено особливості, пов`язані із реалізацією права на частку у спільній власності.

6.15.Виходячи з вищенаведеного, можна дійти висновку про те, що правове регулювання спільної часткової власності спрямоване на забезпечення реалізації володіння, користування та розпорядження декількох суб`єктів стосовно єдиного об`єкту власності. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.

6.16.Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

6.17. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам випадках належить "ідеальна частка" у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.

6.21.Крім того, важливе значення має правильне визначення конкретного моменту виникнення у особи права власності, адже з цього моменту власник набуває право на захист набутої власності передбаченими законом способами.

6.22.Вирішуючи спір у даній справі, апеляційна інстанція дійшла висновку, що акт приймання-передачі приміщень від 20.06.1997 не містить жодних відомостей щодо передачі Позивачу частки спільної власності на сходові клітини та коридори (спірне майно).

6.23.В якості додаткових мотивувань відмови у задоволенні позову суд апеляційної інстанції вказав на відсутність у матеріалах справи доказів того, що Позивачем вживалися заходи щодо реєстрації за ним права власності на спірне майно.

6.24.Проте, судова колегія не погоджується з такими висновками з огляду на таке.

6.25.За своєю юридичною природою акт приймання-передачі щодо певного майна може підтверджувати як момент переходу від однієї особи до іншої, так і обсяг цього майна у тому числі його кількісні та якісні характеристики. При цьому, за загальним правилом, такі акти не мають ознак правочину на підставі якого виникає, змінюється або припиняється право власності на майно, крім випадків передбачених законодавством.

6.26.Зокрема у частині першій статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній, станом на момент вчинення оскаржуваної реєстраційної дії) наведений перелік документів на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав.

При цьому у зазначеному переліку відсутній акт приймання-передачі відсутній, однак конструкція цієї норми дозволяє стверджувати, що такий перелік документів не є вичерпним.

6.27.В такий спосіб оцінка обставин, пов`язаних із наявністю правових підстав набуття прав на майно та обставин пов`язаних із їх набуттям, покладається на органи, які здійснюють відповідну реєстрацію.

6.28.Так, відповідно до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", іншими законами України та цим Порядком.

За змістом цього Порядку встановлено, що державна реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором на підставі відповідних правовстановлюючих документів.

6.29.Звертаючись із касаційною скаргою ТОВ "Норма" зазначило, що, на його думку, відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування статті 128 ЦК УРСР, який є важливим з огляду на те, що цією статтею було встановлено момент виникнення права на річ, а не права користування чи інших речових прав, оскільки за чинним на цей час законодавством момент передачі речі і докази, які підтверджують факт такої передачі, не мають принципового значення зважаючи на те, що право власності виникає з моменту його реєстрації та чітко однозначно встановлюється.

6.30.Колегія суддів, розглянувши зазначений довід скаржника, дійшла висновку, що, в контексті предмету та підстав позову, застосування статті 128 ЦК УРСР передбачало необхідність встановлення моменту виникнення (зміни або припинення) прав з урахуванням як юридичного титулу володіння майном, так і його правової підстави.

6.31.Зокрема, за змістом статті 128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

При цьому як назва статті ("Момент виникнення права власності у набувача майна за договором"), так й її зміст, передбачають, що правовою підставою виникнення права власності є саме договір.

6.32.Отже, в аспекті застосування приписів законодавства, для визначення моменту виникнення права власності мають значення саме умови договору та законодавства, а акт приймання-передачі не може розглядатись, як єдиний доказ моменту виникнення у особи права власності, а його відсутність, навпаки, тлумачитись, як відсутність набуття (переходу) прав на майно.

6.33.Господарські суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували, що, як наслідок, призвело до передчасних висновків про відсутність як прав Позивача на спірне майно, з огляду на умови додаткової угоди №3 від 17.01.1997, так і недоведеність факту передачі від ЗАТ "СІНГ", зокрема, до Позивача частки у спільній власності на нерухоме майно акціонерного товариства.

6.34.При цьому колегія суддів звертає увагу, що в цій частині за своїм змістом положення статті 128 ЦК УРСР відповідають приписам статті 334 Цивільного кодексу України та їх застосування не має відмінностей.

В такий спосіб, знайшли своє підтвердження доводи скаржника щодо можливості підтвердження факту передачі майна не лише актом приймання-передачі, а й іншими доказами, зокрема, фактичним його отриманням."

А отже, з урахуванням наведеної позиції Верховного Суду, слід дійти висновку, що правовою підставою для виникнення прав як на приміщення Позивача у будівлі, за адресою: АДРЕСА_2 , щодо яких спір відсутній (приміщення IV, V, частину приміщень VI, VIII у підвалі «Ап» загальною площею 164,8 кв.м.; приміщення 3, 4, 5 частину приміщення 7, частину приміщення 36, приміщення 37, 38 на першому поверсі загальною площею 361,4 кв.м. загальною площею приміщень 523,2 кв.м., так і Спірних по справі приміщень була Угода про Реорганізацію.

Щодо моменту виникнення права власності, слід взяти до уваги акт приймання передачі приміщень від 20.06.1997, який містить відомості про передання вищевказаних приміщень.

Як вбачається зі змісту акту приймання передачі, підписаного між засновниками Позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вказані особи внесли (передали) до статутного капіталу Позивача згідно умов Установчого договору про створення ТОВ «НОРМА» від 28.03.1997 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Біккінеєвою І.А. 28.03.1997 за реєстровим № 1556 а Товариство з обмеженою відповідальністю «Норма» прийняло приміщення IV, V, частину приміщення VI, VIII в підвалі "Ап" загальною площею 164,8 кв.м; приміщення 3, 4, 5, частину приміщення 7, частину приміщення 36, приміщення 37, 38 на першому поверсі загальною площею 361,4кв.м у будівлі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 . Загальна корисна площа приміщень складає 526,2кв.м, що з урахуванням частки в приміщеннях, які залишаються в загальному користуванні всіх власників будівлі, складає 1162/10000 частини будівлі. У грошовому вираженні це складає 160587,54грн. Тобто, спірні приміщення знайшли своє відображення у вказаному акті.

При цьому, факт безперешкодного користування переданими ТОВ "Норма" спірними приміщеннями свідчать і інші докази, долучені позивачем до матеріалів справи.

Отже, як було вище зазначено, пунктом 11 додаткової угоди № 3 від 17.01.1997 встановлено, що акціонери ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вносять до статутного фонду Суб`єкта №5 у формі товариства з обмеженою відповідальністю, належне їм на правах спільної часткової власності, наступне майно, зокрема, в будівлі, розташованій по АДРЕСА_2 : приміщення IV, V, VI, VII, VIII, XIX, XX, XXI, XXII, XXIII, XXIV у підвалі "Ап" загальною площею 355,9 кв.м.; приміщення 3, 4, 5, частину приміщення 7 розміром 3,92м х 5,75м, площею 22,5кв.м., частина приміщення 36 розміром 6,40м х 9,80м, площею 50,1кв.м., приміщення 37, 38 на першому поверсі загальною площею 361,4кв.м.; приміщення 88, 89, 90, 91,111, 112,113 на третьому поверсі загальною площею 369,4 кв.м. Всього загальна корисна площа приміщень - 1086,7 кв.м., що з урахуванням частки в приміщеннях, які залишаються в загальному користуванні всіх власників, складає 24/100 частини будівлі, що у грошовому вираженні складає 331 642,87грн.

Частка кожного учасника суб`єкта №5 у статутному фонді встановлюється пропорційно раніше належним їм акціям ЗАТ "СІНГ": ОСОБА_1 - 0,250, ОСОБА_2 - 0,250, ОСОБА_3 - 0,250, ОСОБА_4 - 0,250.

Пунктом 13 додаткової угоди №3 від 17.01.1997 передбачено, що сходові клітини та коридори у будівлі загальною площею 1168,3 кв.м., залишаються в спільній частковій власності ЗАТ "СІНГ" та п`яти нових суб`єктів господарювання, що підлягали створенню шляхом виділу зі складу товариства на підставі цієї додаткової угоди.

А отже, з аналізу п. 11 та п. 13 додаткової угоди № 3, приймаючи до уваги розмір загальної частини приміщень (24/100), розмір часток ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (по 0,250 у кожного, що становить 50% від загальної частини), а також враховуючи те, що ТОВ "Норма" було створене лише ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , слід дійти висновку, що після створення ТОВ "Норма" (суб`єкту господарювання № 5) до нього перейшло право спільної часткової власності на спірні сходові клітини та коридори не у розмірі 24/100, а саме у розмірі 12/100 (50% від 24/100).

В той же час, на підставі Угоди про реорганізацію № 3 ЗАТ «СІНГ» залишив у своїй власності частину нежитлових приміщень у будівлі та 8/100 частки у праві спільної часткової власності на Приміщення.

Після вказаних подій ЗАТ «СІНГ» був реорганізований шляхом приєднання до Приватної фірми «Харлас». Приватна фірма «Харлас», отримавши 8/100 частки у праві на Спірні приміщення, була реорганізована у 2007 року у Відповідача 1, до якого, відповідно, перейшли в порядку правонаступництва 8/100 частки у праві спільної часткової власності на Спірні приміщення.

Отже, будучи правонаступником по лінії правонаступництва від Орендного підприємства «Фабриці заготівельної» - ЗАТ «СІНГ» - Приватна фірма «Харлас» - Відповідач 1, Відповідач 1 отримав усі документи, що супроводжували діяльність своїх попередників, у тому числі і правовстановлюючі документи на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , які залишились ще від Орендного підприємства «Фабрики заготівельної», а саме: договір купівлі-продажу, цілісного майнового комплексу орендованого організацією орендарі "Фабрика заготівельна", серія та номер: 209- В, виданий 27.01.1995, видавник: Державний нотаріус Другої Харківської Державної нотаріальної контори Мороз Г.І.; Розпорядження про реєстрацію орендного підприємства- фабрики-заготівельної, серія та номер: 16/2, виданий 15.01.1992, видавник: Виконавчий комітет Дзержинскької районної Ради Народних Депутатів міста Харкова; Свідоцтво про державну перереєстрацію суб`єкта підприємництва, серія та номер: 14064676, виданий 15.05.1995, видавник: Виконавчий комітет Харківської міської ради Народних Депутатів Харківської області.

Вказані документи, у разі відсутності інформації про наявність Угоди про реорганізацію № 3 дають підстави вважати, що одноособовим власником приміщень у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , який отримав відповідні приміщення в порядку правонаступництва ще від Орендного підприємства «Фабрики заготівельної».

У зв`язку із викладеним, у 2019 році Відповідач 1 звернувся до Відповідача 2 із заявою про реєстрацію права власності на Спірні приміщення та, подавши вищевказаний пакет документів, ПП "Варнер" зареєструвало на себе у частці 1/1 право власності на нежитлові приміщення у нежитловій будівлі літ. "А-3" (промвиробничий корпус): приміщення підвалу № І площею 17,1 кв.м., № II площею 118,1 кв.м., № XVІІІ площею 29,7 кв.м., № XXV площею 9,2 кв.м., № XXXIV площею 28,3 кв.м., № XLVI площею 17,1 кв.м., № XLV площею 96,0 кв.м., № XXXVI площею 109,7 кв.м., № LI площею 14,6 кв.м., № XLVII площею 5,8 кв.м., №XLVІІІ площею 11,3 кв.м.; приміщення першого поверху: №1 площею 23,1 кв.м., №2 площею 19,4 кв.м., № 9 площею 22,4 кв.м., №23 площею 54,5 кв.м., №30 площею 8,0 кв.м, №26 площею 13,0 кв.м., №16 площею 17,1 кв.м., №24 площею 42,9 кв.м., №14 площею 16,1 кв.м., №6 площею 17,1 кв.м.; приміщення другого поверху: №40 площею 36,1 кв.м., №42 площею 12,2 кв.м., №39 площею 17,1 кв.м., №85 площею 35,1 кв.м., №67 площею 43,4 кв.м., №61 площею 17,1 кв.м., №68 площею 5,1 кв.м., №69 площею 2,0 кв.м., № 70 площею 1,1 кв.м., №71 площею 1,1 кв.м., №73 площею 3,2 кв.м., №74 площею 1,1 кв.м., №75 площею 1,1 кв.м., №76 площею 1,1 кв.м., №77 площею 2,8кв.м., №78 площею 8,0 кв.м., № 60 площею 4,0 кв.м.; приміщення третього поверху: №87 площею 55,0 кв.м., №86 площею 17,1 кв.м., №103 площею 17,1 кв.м., №101 площею 25,7 кв.м., що фактично є коридорами та проходами в межах нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 191579137 від 04.12.2019 року.

Разом з цим, щодо доводів відповідача-1 про правомірну реєстрацію права власності за собою, суд звертає увагу на висновки Верховного Суду у постанові від 21.01.2021, а саме:

"6.35.Щодо посилання апеляційного господарського суду на те, що матеріали даної справи не містять доказів вчинення Позивачем дій щодо реєстрації за ним права власності на спірне майно судова колегія зазначає, що жодною нормою матеріального права не передбачено наслідком не вчинення таких дій втрату права власності.

При цьому, в умовах наявності спору, відсутність реєстрації майнових прав за Позивачем, як і їх реєстрація за Відповідачем, не свідчать однозначно про приналежність цього майна, а спір повинен вирішуватись судами на підставі наданих учасниками справи доказів з урахуванням усіх обставин справи.

6.36.Суть реєстрації прав - офіційне визнання і підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до реєстру, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

Подібна правова позиція є усталеною та міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №921/403/17-г/6, від 08.08.2019 у справі №909/472/18, від 29.04.2020 у справі №911/1455/19 та від 10.06.2020 у справі №906/585/19.

В такий спосіб, ототожнювати факт набуття права власності з фактом його реєстрації, а тим більше тлумачити факт реєстрації як підставу виникнення такого права є логічною та юридичною помилкою, намаганням підмінити поняття причини та наслідку."

"6.40. Отже, заперечуючи позовні вимоги щодо безпідставної реєстрації спірного майна за собою Відповідач повинен надати відповідні докази, які підтверджують правомірність такого набуття, законність зміни його правового статусу та режиму, відсутність у позивача правових підстав для визнання за ним майнових прав щодо предмету спору."

Як було вище зазначено, пунктом 13 Угоди про реорганізацію № 3 передбачено, що Спірні приміщення загальною площею 1168,3 кв.м., що знаходяться у будівлі АДРЕСА_2 залишаються у спільній частковій власності ЗАТ "СІНГ" та п`яти нових суб`єктів господарювання, що підлягали створенню шляхом виділу з ЗАТ "СІНГ" на підставі цієї додаткової угоди.

Аналогічні узгоджені з цим пунктом положення містяться у пунктах Угоди про реорганізацію щодо кожного з п`яти новостворюваних суб`єктів господарювання із зазначенням частки відповідного суб`єкта у праві спільної часткової власності на Спірні приміщення.

Частка ЗАТ «СІНГ» у праві спільної часткової власності на Приміщення, а також приміщення у нежитловій будівлі, які залишились у власності ЗАТ «СІНГ», також були конкретно визначені Угодою про реорганізацію № 3, і частка ЗАТ «СІНГ» на підставі Угоди про реорганізацію № 3 становила 8/100.

Однак, жодних доказів, зокрема договорів купівлі продажу, дарування, міни, інших правочинів, на підставі яких відбувається зміна права власності на майно, судових рішень або будь-яких інших доказів існування юридичних фактів, на підставі яких відбувається зміна права власності, Відповідачем-1 до суду не надано.

Твердження відповідача-1 про те, що він як одноособовий власник спірного майна здійснював його утримання, суд вважає необґрунтованим.

Суд звертає увагу, що протокол зборів власників приміщень, розташованих в будівлі за адресою: АДРЕСА_4 від 09.01.2003 (а.с. 76 т.2), підтверджує здійснення повноважень співвласниками щодо управління спільними приміщеннями та уповноваження ПП «ХАРЛАС», правонаступником якого є Відповідач 1, право представляти інтереси співвласників в організаціях та на підприємствах, що здійснюють поставку електроенергії, води, теплоенергії та таке інше в будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , та здійснювати розрахунки з цими підприємствами із компенсацією ПП «ХАРЛАС» таких витрат, що фактично вказує на реалізацію Позивачем повноважень власника.

А отже, приймаючи до уваги вищевказану позицію Верховного Суду, слід дійти висновку, що факт реєстрації за собою права власності на чуже майно без будь-яких законних підстав та лише у зв`язку із тим, що власник не зареєстрував його за собою майно є протиправним та така реєстрація має бути скасована, а право власності дійсного власника захищено судом.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що порушені права позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання за ТОВ "Норма" права спільної часткової власності у розмірі 12/100 частки у праві спільної часткової власності на Спірні нежитлові приміщення (сходи та коридори) у нежитловій будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Щодо позовної вимоги про визнання противоправним та скасування запису про право власності, суд вважає звернути увагу на наступне.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У відповідності до ч.1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

За змістом ч. 2 ст. 26 України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

А отже, відповідно до положень редакції статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до змін, що набрали чинності 16.01.2020, єдиним можливим та ефективним способом захисту прав була вимога про скасування реєстраційного запису, а не рішення чи реєстрації.

Вказаний висновок виловлювався Великими Палатами, зокрема у Постановах ВП ВС по справі № 925/1265/16 від 22.08.2018; Постанові ВП ВС по справі № 755/9555/18 від 16.01.2019, Постанові ВГІ ВС по справі № 367/2022/15-ц від 29.05.2019; Постанові ВП ВС по справі № 802/1340/18-а від 20.11.2019 та інших.

Зважаючи на вказане, позивач звернувся до суду з вимогою саме про скасування запису про державну реєстрацію прав у відповідності до чинної на момент такого звернення редакції закону.

Разом з тим, Законом України від 05.12.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зі змісту зазначеної правової норми вбачається, що, на відміну від частини 2 статті 26 зазначеного Закону у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав уточнено, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, починаючи, з 16.01.2020 законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права. Застосування такого способу судового захисту, у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а отже не спроможний надати особі ефективний захист її прав.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19 та від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від них.

Суд звертає увагу, що зокрема, у Постанові від 03.03.2021 по справі № 915/161/20 Верховний Суд дійшов наступного висновку:

«42. Ще один блок доводів поданої касаційної скарги зводиться до того, що при поданні позову Прокурором було неправильно обрано спосіб захисту у вигляді скасування запису про проведену за Товариством державну реєстрації права власності на збудований об 'єкт, оскільки чинна на момент подання позову редакція статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" способами захисту порушених прав визначала (1) скасування рішення державного реєстратора; (2) визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено реєстрацію та (3) скасування державної реєстрації прав.

43. З аналізу оскаржуваних судових рішень вбачається, що задовольняючи позовні вимоги у цій частині суди попередніх інстанцій виходили з того, що наявність слова "запис" у прохальній частині вказаного позову відповідає фактичним обставинам справи, оскільки на час виникнення спірних правовідносин вносились саме записи про державну реєстрацію права власності, та не змінює суті заявлених Прокурором вимог, які направлені на поновлення прав Миколаївської міської ради як розпорядника земель комунальної власності.

44. Верховний Суд зазначає, що дійсно, як стверджує скаржник, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952 викладено у новій редакції.

44.1. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

44.2. Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

44.3. Викладене свідчить, що з 16.01.2020 такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, а тому доводи скаржника у цій частині є частково обґрунтованими.

45. Але, колегія суддів Касаційного господарського суду вважає доцільним відзначити, що під захистом права розуміється застосування державою примусу, спрямоване на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, компенсація витрат, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

46. З огляду на викладене, а також враховуючи аксіому цивільного судочинства iura novit curia - "суд знає закон", Верховний Суд вважає, що встановивши в ході розгляду справи, що наявність слова "запис" у прохальній частині поданого позову не змінює суті заявлених Прокурором вимог, які направлені на поновлення прав Міської ради як розпорядника земель комунальної власності, суди попередніх інстанцій дійшли раціонального та логічного висновку про можливість скасування державної реєстрації права власності Товариства на самочинно збудоване майно. За обставин цієї справи колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень у цій частині, позаяк вважає, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки, якою вказану вище. Верховний Суд не вважає».

Зважаючи на вказане, суд зауважує, що у даній справі наявність слова «запис» у прохальній частині позовної заяви відповідає фактичним обставинам справи, оскільки на час виникнення спірних правовідносин вносились саме записи про державну реєстрацію права власності, що не змінює суті заявлених позивачем вимог, які направлені на поновлення його прав.

У відповідності до приписів ч.ч. 1-2 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З огляду на викладене, враховуючи внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, зміни до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ТОВ "Норма" шляхом скасування рішення № 48112329 від 06.08.2019 про державну реєстрацію за ПП "ВАРНЕР" () права власності на нежитлові приміщення (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101).

Стосовно заяви відповідача-1 про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, №22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

При цьому, встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Це правило пов`язано не тільки із часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Визначення початку відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз положень статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов.

В обґрунтування заяви про застосування строків позовної давності, перший відповідач вказує, що цивільно-правові відносини щодо яких наявний спір виникли у 1997 році, а отже ще у 1997 році позивач (ТОВ "Норма") міг довідатися про порушення його прав. Зважаючи на вказане, на думку відповідача, строк у межах якого позивач міг звернутися до суду з позовом сплив у 2000 році.

Однак, не погоджуючись з доводами відповідача-1, слід звернути увагу на те, що порушення прав позивача відбулось не у 1997 році, а у серпні 2019 року, а саме після реєстрації ПП "Варнер" за собою права власності на спірні приміщення.

Зважаючи на вказане, слід дійти висновку, що звернення позивача у грудні 2019 року до суду з позовом відбулось у межах строку позовної давності, що вказує на необґрунтованість доводів відповідача про сплив строку позовної давності.

Що стосується вимог до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни, слід зазначити наступне.

У постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 904/3657/18 зазначено: «До того ж за змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження N° 11-377апп18), спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

Оскільки спір у цій справі стосується цивільних прав ТОВ «Метал-Корт» на спірне майно, то належним відповідачем у ній є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор, до якого позивач пред`явив також позов, не є належним співвідповідачем у цій справі.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16- ц (провадження N14-61цс18).»

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 (пункт 58) у справі № 823/2042/16 зазначила, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо. Отже позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивач визначив співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, був чи не був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий висновок викладений у постанові ВП ВС від 17.04.2018 справа № 523/9076/16- ц (пункт 40), постанові ВП ВС від 21.11.2018 справа № 127/93/17-ц (пункт 50), постанові ВП ВС від 12.12.2018 справа № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), постанові ВП ВС від 12.12.2018 справа 372/51/16-ц (пункт 31.10).

Як вбачається з матеріалів справи, спір у даній справі пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. А отже, між ТОВ "Норма" та ПП "Варнер" виник спір про право.

В свою чергу, реєструючи право власності за ПП "Варнер" приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Назарова Ольга Сергіївна діяла як державний реєстратор та здійснювала реєстраційні дії у відповідності до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

А отже, з урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду, судом не встановлено жодних підстав для залучення приватного нотаріуса в якості співвідповідача, у зв`язку з чим суд відмовляє в частині позовних вимог ТОВ "Норма" до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).

Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ "Норма". Так, суд вважає за необхідне визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "Норма" права спільної часткової власності у розмірі 12/100 частки у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення, перелічені у прохальній частині позовної заяви, а також скасувати рішення № 48112329 від 06.08.2019 про державну реєстрацію за ПП "ВАРНЕР" () права власності на нежитлові приміщення (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101). В частині позовних вимог ТОВ "Норма" до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни - слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим судовий збір покладається на відповідача-1 у розмірі 2011,97 грн. Решта витрат зі сплати судового збору залишаються за позивачем (ТОВ "Норма").

Розглянувши позовні вимоги третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, а саме ТОВ "Енплантс" та ФОП Шабуракової І.В., суд зазначає наступне.

TOB «ЕНПЛАНТС» у своїй позовній заяві зазначає, що йому належать на праві власності нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . які воно придбало у ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГІЯ» за договором купівлі - продажу від 22.10.2012р., посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трубніковим С.О., реєстровий № 1546, а саме: приміщення підвалу IV, V, VІa, VIII, 1-го поверху № 3, 4, 5, 7, 5а, 56, 5в, 36а, 38 в літері «A-З» загальною площею 492,2 кв.м.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ТОВ "ЕНПЛАНТС" вказує, що раніше спірні приміщення (коридори та сходи) перебували у загальному користуванні всіх власників приміщень у будівлі. Однак, на даний час заблоковано проходи у приміщення, належні ТОВ «ЕНПЛАНТС», що ускладнює потрапляння до них, занос та винос товару, прохід співробітників. Вказане значно знецінило вартість приміщень, які без можливості користуватись сходами, ліфтом або коридорами не потрібні потенційним покупцям або орендарям.

Враховуючи вказане, ТОВ "ЕНПЛАНТС" наполягає на тому, що законних підстав для реєстрації права власності на 100/100 приміщень загального користування за відповідач-1 були відсутні, у зв`язку з чим третя особа з самостійними вимогами звернулась до суду з позовом ПП "Варнер" та Приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Нозарової Ольги Сергіївни, в якому просить скасувати рішення № 48112329 від 06.08.2019 про державну реєстрацію за ПП "ВАРНЕР" () права власності на нежитлові приміщення (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101).

У позовній заяві Фізична особа - підприємець Шабуракова І. В. також просить суд скасувати рішення № 48112329 від 06.08.2019 про державну реєстрацію за ПП "ВАРНЕР" () права власності на нежитлові приміщення (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101).

В обґрунтування своєї позовної заяви Шабуракова І. В. зазначає, що їй належать на праві власності інші нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . які вона придбала у Приватного підприємства "РОСИНКА» за договором купівлі - продажу від 09.07.2004р., посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Адамовою Л.А., реєстровий № 3396, а саме приміщення підвалу №Х-ХVІI. LIV, ХLa, ХLII, 1-го поверху 7, 19. 20, 21,22, 33, 3-го поверху №94,97,98, 99, 100. 106. 107. 108,109, 98а в літері «А- 3» загальною площею 599,1 кв.м.

Підставою подання свого позову ФО-П Шабуракова І. В. вважає те, що її право власності на приміщення, придбані за вищевказаним договором у ПГІ «РОСИНКА», є грубо порушеним, оскільки приміщення загального користування зареєстровані і перебувають у фактичному володінні іншої особи Відповідача ПП «ВАРНЕР», і що заблоковано проходи у приміщення, належні Шабураковій І. В. , що унеможливлює потрапляння до них.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам та вимогам, суд зазначає наступне.

Згідно з абз. 3 ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004р. № 1952-ІV ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майни може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа. який засвідчує його право власності.

Таким чином, заявляти позов до іншої особи про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно може виключно особа, яка є власником цього майна.

Щодо захисту права власності Верховний Суд України в Узагальненні «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ», викладеному у листі від 01.07.2613р., зазначає, зокрема, наступне:

«Відповідно до ст. 392 ЦК Укриши особа має право звернутися бо суду з позовом про визнання права власності

1)якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов' язального права);

2)у разі втрати ним документа. який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового. шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

Позивач у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власникам. Оскільки набуття права власності регулюється окремими нормами і зазначені вище позови заявляються формально не для визнання, а для набуття права власності, задоволені вони бути не можуть".

В той же час, дослідивши договір купівлі - продажу від 22.10.2012р., за яким ТОВ "Енплантс" придбало у власність нежитлові приміщення за адресою : АДРЕСА_2 , судом встановлено, що ТОВ "Енплантс" є власником приміщень підвалу IV, V, VІa, VIII, 1-го поверху № 3, 4, 5, 7, 5а, 56, 5в, 36а, 38 в літері «A-З» загальною площею 492,2 кв.м., що є іншими ніж ті, на які ПП "Варнер" зареєструвало право власності за собою.

З аналізу договору купівлі - продажу від 09.07.2004р., за яким ФОП Шабуракова І.В. придбала у власність нежитлові приміщення за адресою : АДРЕСА_2 , а саме приміщення підвалу №Х-ХVІI. LIV, ХLa, ХLII, 1-го поверху 7, 19. 20, 21,22, 33, 3-го поверху №94, 97, 98, 99, 100, 106, 107, 108,109, 98а в літері «А- 3» загальною площею 599,1 кв.м., вбачається, що ФОП Шабуракова І.В. є власником інших приміщень, які не є приміщеннями загального користування (сходами та коридорами).

Окрім того, судом встановлено, що ані ФОП Шабуракова І.В., ані ТОВ "Енплантс" не є тими суб`єктами господарювання, які були створені у 1997 році у відповідності до додаткової угоди №3 від 17.01.1997 та не є їх правонаступниками.

А отже, матеріали справи не містять доказів, а третіми особами з самостійними вимогами не доведено, що ТОВ "Енплантс" та ФОП Шабуракова І.В. є власниками спірних приміщень (коридорів та сходів - приміщень загального користування) та їх права як власників порушені, що вказує про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, а також виключає можливість задоволення позовів ТОВ "Енплантс" та ФОП Шабуракової І. про скасування рішення № 48112329 від 06.08.2019 про державну реєстрацію за ПП "ВАРНЕР" () права власності на нежитлові приміщення (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101). На підставі вказаного, суд відмовляє у задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ТОВ "Енплантс" та третьої особи з самостійними вимогами ФОП Шабуракової І.В.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору у зв`язку з відмовою у задоволенні позову ТОВ "Енплантс" та позову ФОП Шабуракової І.В. залишаються за останніми.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ТОВ "Норма" задовольнити частково.

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "Норма" (61072, м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд. 12-А, ) право спільної часткової власності у розмірі 12/100 частки у праві спільної часткової власності на нежитлові приміщення у нежитловій будівлі літ. "А-3" (промвиробничий корпус): приміщення підвалу №І площею 17,1 кв.м., №II площею 118,1 кв.м., №XVІІІ площею 29,7 кв.м., №XXV площею 9,2 кв.м., №XXXIV площею 28,3 кв.м., №XLVI площею 17,1 кв.м., №XLV площею 96,0 кв.м., №XXXVI площею 109,7 кв.м., №LI площею 14,6 кв.м., №XLVII площею 5,8 кв.м., №XLVІІІ площею 11,3 кв.м.; приміщення першого поверху: №1 площею 23,1 кв.м., №2 площею 19,4 кв.м., №9 площею 22,4 кв.м., №23 площею 54,5 кв.м., №30 площею 8,0 кв.м., №26 площею 13,0 кв.м., №16 площею 17,1 кв.м., №24 площею 42,9 кв.м., №14 площею 16,1 кв.м., №6 площею 17,1 кв.м.; приміщення другого поверху: №40 площею 36,1 кв.м., №42 площею 12,2 кв.м., №39 площею 17,1 кв.м., №85 площею 35,1 кв.м., №67 площею 43,4 кв.м., №61 площею 17,1 кв.м., №68 площею 5,1 кв.м., №69 площею 2,0 кв.м., №70 площею 1,1 кв.м., №71 площею 1,1 кв.м., №73 площею 3,2 кв.м., №74 площею 1,1 кв.м., №75 площею 1,1 кв.м., №76 площею 1,1 кв.м., №77 площею 2,8кв.м., №78 площею 8,0 кв.м., №60 площею 4,0 кв.м.; приміщення третього поверху: №87 площею 55,0 кв.м., №86 площею 17,1 кв.м., №103 площею 17,1 кв.м., №101 площею 25,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Скасувати рішення № 48112329 від 06.08.2019 про державну реєстрацію за ПП "ВАРНЕР" () права власності на нежитлові приміщення (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101).

В частині позовних вимог ТОВ "Норма" до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни -відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства "ВАРНЕР" (61072, м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд. 12-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Норма" (61072, м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд. 12-А, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2011,97 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ТОВ "Енплантс" - відмовити.

В задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ФОП Шабурокової Івети Василівни - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Норма" (61072, м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд. 12-А, ).

Відповідач-1: Приватне підприємство "ВАРНЕР" (61072, м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, буд. 12-А, ).

Відповідач-2: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Назарової Ольги Сергіївни (61145, м. Харків, вул. Космічна, буд. 4).

Третя особа з самостійними вимогами: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНПЛАНТС" (61072, м. Харків, вул. Двадцять Третього Серпня, 12-А, ).

Третя особа з самостійними вимогами: Фізична особа-підприємець Шабуракова Івета Василівна ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено "07" червня 2021 р.

Суддя В.В. Суслова

922/4140/19