ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/798/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІМЕКС АЛЬЯНС УКРАЇНА" (07401, м. Переяслав - Хмельницький, вул. Гостинна, 13, ідентифікаційний код 37517349)
до Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-АГРО" (61058, м. Харків, пров. Іванівський, 5, ідентифікаційний код 32546820)
про стягнення 685 043,93 грн
за участю представників учасників справи:

позивача - адвоката Рубанчук С.Д., Ордер серія АІ №1094181 від 05.03.2021;

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сімекс Альянс Україна" (позивач) звернулось до господарського суду з позовом до відповідача - Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-АГРО" про стягнення з відповідача 617 128,44 грн основного боргу, 26 081,69 грн інфляційних втрат, 7 616,71 грн три проценти річних, 30 466,81 грн пені, 617,13 штрафу, судовий збір у розмірі 10 228,70 грн і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 53 350,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про порушення відповідачем умов договору поставки № 37 від 30.01.2019, що укладений між сторонами, зокрема відповідачем не здійснено оплату поставленого позивачем товару у строк встановлений в договорі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/798/21. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на "06" квітня 2021 р. о 10:30.

29.03.2021 до господарського суду Харківської області надійшов відзив на позовну заяву за вх.№ 7097, в якому відповідач зазначив, що у лютому 2021 позивач звернувся до відповідача із листом - вимогою № 17 від 23.02.2021 щодо сплати суми основної заборгованості, у відповідь на зазначений лист відповідач направив відповідачу відповідь за вих.№ 70 від 02.03.2021 зазначивши про причини виникнення заборгованості та шляхи її погашення, зокрема виявив бажання погашати заборгованість по 30000,00 грн щомісячно, а остаточно борг погасити у вересні - жовтні 2021 року. Проте, позивач вказану відповідь відповідача на вимогу не розглянув по суті та звернувся до суду із даним позовом, що на думку відповідача є передчасним. Також, відповідач зазначив, що позивачем не вірно розраховано суму штрафних санкцій, оскільки господарські операції здійснювалися контрагентами в різний час та оформлювалися різними первинними бухгалтерськими документами, отже й нарахування штрафних санкцій необхідно здійснювати на кожну господарську операцію окремо, чого не зробив позивач. Також, відповідач заперечував проти нарахування 3% річних, зазначаючи про те, що п.7.2. договору встановлений відсоток в розмірі 0,003 % від суми неоплаченої продукції, отже позивач неправомірно застосував до відповідача відсотки у розмірі 3%. Крім того, відповідач заперечував проти витрат на правничу допомогу у розмірі 53350,00 грн, заявлених позивачем до стягнення, просив у задоволенні вимоги позивача про стягнення судових витрат відмовити, та зазначив, що розмір заявлених витрат не є обґрунтованим та пропорційним для складності даного спору, часу витраченого адвокатом, обсягом наданих ним послуг та ціною позову.

29.03.2021 від представника відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за вх. № 7105. У поданому клопотанні представник відповідача просив забезпечити проведення судового засідання призначеного судом на 06.04.2021 о 10:30 год у справі №922/798/21 у режимі відеоконференції, та доручити Господарському суду Черкаської області забезпечити проведення вказаного судового засідання.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.03.2021 у задоволенні клопотання представника відповідача (вх. №7105 від 29.03.2021) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

Представник позивача у підготовче засідання 06.04.2021 не з`явився. До господарського суду Харківської області 02.04.2021 надійшла від представника позивача заява за вх.№ 7488, в якій він просив відкласти підготовче засідання, у зв`язку із знаходженням представника позивача Рубанчука Сергія Дмитровича на лікуванні та самоізоляції.

Представник відповідача також у підготовче засідання 06.04.2021 не з`явився. На електронну адресу господарського суду Харківської області 05.04.2021 від відповідача надійшла заява за вх.№ 1909, в якій останній зазначив, що в штаті СПП "РВД-Агро" відсутні юристи, а також адвокати, які мають право представляти інтереси підприємства, проте вказане підприємство співпрацює с адвокатом Булатецьким А.А. на договірних засадах. Відповідач зазначив, що після отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі, директор СПП "РВД-Агро" скерував її адвокату Булатецькому А.А. Директор СПП "РВД-Агро" А.І. Мандрик до 01.04.2021 знаходився на самоізоляції через захворювання на COVID-19. Після виходу на роботу 02.04.2021 він спробував зв`язатися із адвокатом Булатецьким А.А., проте зв`язок із останнім відсутній, як й відсутня інформація щодо підготування ним відзиву на позовну заяву. Також, відповідач вказав, що директор СПП "РВД-Агро" А.І. Мандрик не має ані юридичної освіти ані юридичного досвіду, а протягом часу, який залишився до підготовчого засідання у справі не встигає знайти іншого адвоката для підготування відзиву на позовну заяву та представлення інтересів відповідача у справі, тому відповідач просить відкласти підготовче засідання у справі № 922/798/21 з 06.04.2021 на іншу дату, або оголосити перерву в підготовчому засіданні у справі та подовжити відповідачу строк на підготування відзиву на позовну заяву у справі. Вказане клопотання було підписано електронним цифровим підписом А.І. Мандрик.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06 квітня 2021 року продовжено відповідачу процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву до 14 квітня 2021 р. включно та підготовче засідання відкладено на 23 квітня 2021 р. об 11:00 год.

Також, 06.04.2021 до господарського суду Харківської області надійшла відповідь на відзив від позивача за вх.№ 7781, в якій останній відхилив доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема вказав, що вимогу № 17 від 23.02.2021 відповідач отримав не 01.03.2021, як вказує відповідач, а 26.02.2021, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення кореспонденції, проте у 7-денний строк грошові кошти в розмірі 617128,44 грн відповідачем не повернуті. 03.03.2021 відповідач надіслав відповідь на претензію (№ 70 від 02.03.2021), яка фактично надійшла позивачу 10.03.2021. Проте, 09.03.2021 позивачем направлено позовну заяву до суду та на адресу відповідача. Також, позивач зазначив, що не заперечує проти врегулювання спору мирним шляхом та укладення мирової угоди.

До відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України позивачем надані докази надсилання вказаної відповіді на відзив на адресу відповідача у справі та судом встановлено, що вона подана у строк визначений судом, а тому судом прийнято відповідь на відзив до розгляду.

21.04.2021 до господарського суду Харківської області від відповідача надійшла заява (вх. №9068) про проведення судового засідання призначеного на 23.04.2021 об 11:00 год. в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 квітня 2021 року задоволено клопотання відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, зазначено, що судове засідання у справі №922/798/21, призначене на 23.04.2021 року о 11 год. 00 хв., провести в режимі відеоконференції та доручено Господарському суду Черкаської області забезпечити проведення судового засідання у даній справі, призначене на 23.04.2021 о 11 год. 00 хв., в режимі відеоконференції.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 23 квітня 2021 року про відкладення підготовчого засідання на 05.05.2021 о 12:30 год.

05.05.2021 до суду від відповідача надійшли заперечення (вх.№10065). У поданих запереченнях відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій, як надмірний та розстрочити виконання рішення суду в частині погашення заборгованості перед позивачем згідно із графіком викладеному в листі підприємства від 02.03.2021 за вих.№70. До заперечень відповідачем надано довідку про заборгованість по заробітній платі б/н від 15.04.2021 за підписом директора СПП "РВД-АГРО" із інформацію про те, що станом на 15.04.2021 вказане підприємство має заборгованість по виплаті заробітної плати працівникам в розмірі 3221173,30 грн (в тому числі податків і зборів на суму 1171952,52 грн).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 травня 2021 року продовжено відповідачу процесуальний строк для подання заперечення до 05.05.2021 та прийнято заперечення відповідача до розгляду.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 05 травня 2021 року про відкладення підготовчого засідання на 12.05.2021 о 12:10 год.

05 травня 2021 року після судового засідання від позивача у справі - Товариства з обмеженою відповідальністю "СІМЕКС АЛЬЯНС УКРАЇНА надійшла заява про уточнення позовних вимог за вх. №10173, в якій позивач просить стягнути з відповідача 617128,44 грн - основного боргу, 49553,45 грн - інфляційних втрат, 17744,91 грн - 3% річних, 617,13 грн - штрафу, а також 10275,70 грн - судового збору та 53350,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу. До заяви про збільшення розміру позовних вимог позивачем надані докази надіслання вказаної заяви відповідачу, докази сплати судового збору у розмірі 47,00 грн згідно квитанції №0.0..1 від 28.04.2021, а також додаткові докази у справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 травня 2021 року прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СІМЕКС АЛЬЯНС УКРАЇНА" про збільшення розміру позовних вимог.

11.05.2021 від представника відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за вх. № 10614. У поданому клопотанні представник відповідача просив забезпечити проведення судового засідання призначеного судом на 12.05.2021 о 12:10 год у справі №922/798/21 у режимі відеоконференції, та доручити Господарському суду Черкаської області забезпечити проведення вказаного судового засідання.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.05.2021 у задоволенні клопотання представника відповідача (вх. №10614 від 11.05.2021) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 12 травня 2021 року про відкладення підготовчого засідання на 24.05.2021 о 14:00 год.

У судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 24 травня 2021 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 02.06.2021 року о 12:00 год.

31 травня 2021 року до суду від відповідача надійшло клопотання про призначення судової економічної експертизи (вх. №12650).

У поданому клопотанні відповідач просив суд призначити у справі судову економічну експертизу проведення якої доручити експертам Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса". Також, відповідач просив суд на вирішення судовому експерту поставити наступне питання: "Чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю "СІМЕКС АЛЬЯНС УКРАЇНА" розмір заборгованості та нарахованих штрафних санкцій за поставлені Сільськогосподарському приватному підприємству "РВД-АГРО" товарно - матеріальні цінності за договором поставки від 30.01.2019 №37 за період з 13.08.2019 по 10.11.2020?".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.06.2021 клопотання про призначення судової економічної експертизи (вх. №12650 від 31.05.2021) - залишено без розгляду.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання з розгляду справи по суті 02.06.2021 не з`явився. Надав через канцелярію господарського суду Харківської області 31.05.2021 заяву про перенесення судового засідання за вх.№ 12647, у зв`язку із зайнятістю представника у іншому судовому засіданні, зокрема по справі № 710/417/21 у Шполянському районному суді Черкаської області.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовив у його задоволенні, у зв`язку з відсутністю правових підстав для його задоволення.

Так, частиною 2 ст. 202 ГПК України, визначені підстави для відкладення розгляду справи. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Отже, приймаючи до уваги те, що відповідач повідомив, що причиною його неявки в дане судове засідання є зайнятість представника у іншому судовому засіданні, зокрема по справі № 710/417/21 у Шполянському районному суді Черкаської області, проте жодних доказів на підтвердження вказаних обставин надано до суду не було, а також беручи до уваги те, що відповідач, як юридична особа, не позбавлений права вільного вибору своїх представників та не обмежений у їх кількості, суд дійшов висновку про не обґрунтованість та безпідставність заявленого клопотання відповідача, відповідно до цього суд у задоволенні клопотання відповідача відмовив, про що постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання від 02.06.2021.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

30 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сімекс Альянс Україна» (постачальник за договором, далі по тексту - позивач) та Сільськогосподарським приватним підприємством "РВД-АГРО" (покупець за договором, далі по тексту - відповідач) укладено договір поставки № 37 (далі по тексту - договір).

Згідно з п.1.1. договору, за цим договором позивач зобов`язується поставити/передати племінні (генетичні) ресурси - сперма, ембріони великої рогатої худоби, інструменти, ветеринарні препарати та матеріали, необхідні для штучного осіменіння тварин (далі по тексту - продукція), на умовах і в порядку, передбачених даним договором, в кількості та якості, згідно супровідних документів, які є невід`ємною частиною цього договору, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити дану продукцію в строк передбачений даним договором.

Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Найменування, ціна та кількість продукції, яка поставляється відповідно до умов цього договору, вказується у видаткових накладних, що мають силу специфікацій у розумінні статті 266 ГК України та є невід`ємною його частиною (пункт 1.2 даної угоди).

За умовами пункту 1.3 вказаного договору його загальна вартість визначається вартістю продукції, поставленої протягом дії цього договору згідно накладних.

Згідно з пунктом 5.1 зазначеної угоди оплата за придбану продукцію здійснюється в наступному порядку:

- 20 % вартості товару (необхідні постачальнику для реєстрації податкової накладної) сплачується покупцем протягом 5 календарних днів з моменту передачі продукції (дати оформлення видаткової накладної);

- 80 % вартості продукції сплачується покупцем протягом 10 календарних днів з моменту передачі продукції (дати оформлення видаткової накладної) незалежно від того, реалізував (використав) покупець продукцію чи ні.

Відпускні ціни на продукцію за кожною окремою поставкою можуть змінюватися постачальником в залежності від зміни вартості курсу гривні у відношенні до іноземних валют на міжбанківському валютному ринку на момент здійснення поставки, зміни відпускних цін постачальників кожного окремого виду продукції, зміни вартості доставки товару та інших факторів, що можуть вплинути на формування відпускних цін (пункт 5.3 договору).

Згідно з пунктом 8.2 вказаної угоди остання діє з моменту її підписання сторонами до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань. До відносин сторін по поставці продукції, які виникли до укладення між сторонами письмового договору, даний договір діє з моменту виникнення даних правовідносин.

Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна зі сторін, письмово не буде вимагати його розірвання, договір вважається пролонгованим на наступний рік, але в будь - якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (п.8.3. договору).

Отже, за відсутності вимоги про розірвання договору, він є продовженим на 2020 рік в порядку пункту 8.3. договору.

Позивач зазначає, що відповідачем порушено умови Договору, так не сплачено грошові кошти за отриманий Товар на суму 617 128,44 грн згідно видаткових накладних: № 977 від 13.08.2019 на загальну суму 124 184, 64 грн; № 21 від 10.01.2020 на загальну суму 121 149,60 грн; № 726 від 12.06.2020 на загальну суму 95 591,76 грн; № 953 від 05.08.2020 на загальну суму 82 328,52 грн; № 1184 від 24.09.2020 на загальну суму 98 796,96 грн; № 1381 від 10.11.2020 на загальну суму 95 076,96 грн.

Видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей і рахунки на оплату, містяться у матеріалах справи.

Відповідач товар отримав, що підтверджується підписами на видаткових накладних та представником відповідача під час розгляду справи, зокрема у відзиві на позовну заяву, у відповіді на претензію № 70 від 02.03.2021, що надана до відзиву на позовну заяву та у запереченнях від 05.05.2021 за вх.№10065 факт отримання товару на суму 617 128,44 грн не заперечував.

24.07.2020 позивач звернувся до відповідача з уточнюючою вимогою за № 32 від 24.07.2020 щодо оплати заборгованості (без урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів від простроченої суми та суми неустойки (пеня та штраф) на суму 547 951,92 грн. Докази направлення зазначеної вимоги містяться у матеріалах справи.

29.07.2020 відповідач надав позивачу відповідь на вимогу за вих. № 175 від 29.07.2020, в якій визнав поставку йому товару позивачем на суму 900 тис. грн та наявність заборгованості, та вказав, що підприємство в змозі погасити в добровільному порядку до 30.09.2020 згідно з графіком, що додано до відповіді на претензію.

Проте, зобов`язання взяті у відповіді на претензію за вих. № 175 від 29.07.2020 щодо погашення суми боргу у строк до 30.09.2020 відповідачем виконані не були, у зв`язку із чим позивач звернувся до відповідача із вимогою № 2 за вих. № 17 від 23.02.2021 щодо оплати заборгованості (без урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів від простроченої суми та суми неустойки (пеня та штраф) на суму 617 128,44 грн. Докази направлення зазначеної вимоги містяться у матеріалах справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що отримав вимогу позивача № 2 за вих. № 17 від 23.02.2021 - 01 березня 2021 року та надав відповідь на претензію за вих. № 70 від 02.03.2021. У вказаній відповіді на претензію відповідач визнав наявність заборгованості перед позивачем у розмірі 617128,44 грн та запропонував графік погашення заборгованості на 2021 рік, зокрема погашення заборгованості у березні - 30000 грн; квітні - 30000 грн; травні - 30000 грн; червні 30000 грн; липні 30000 грн; серпні 30000 грн; вересні - жовтні 437128,44 грн.

Втім, як зазначає позивач в судовому засіданні сторонами не було погоджено запропонований відповідачем графік погашення заборгованості та відповідач не сплачував борг згідно графіку погашення заборгованості.

Отож, позивач заперечував проти розстрочення виконання судового рішення за вказаним відповідачем графіком.

За таких обставин, заборгованість відповідача за поставлений позивачем товар становить 617 128,44 грн, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом. Також, у зв`язку із простроченням відповідачем оплати товару, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 49553,45 грн - інфляційних втрат, 17744,91 грн - 3% річних та 617,13 грн - штрафу.

Відповідач проти наявності заборгованості перед позивачем у розмірі 617 128,44 грн не заперечує, зазначає, що у відповіді на претензію № 70 від 02.03.2021 зазначав про добровільне погашення вказаної суми заборгованості у березні - серпні 2021 року частинами по 30 000,00 грн та у вересні - жовтні 2021 у розмірі 437 128,44 грн, проте відповідачем подано позов до суду. Також, заперечував проти заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 53350,00 грн. Крім того, у запереченнях, що надані до суду 05.05.2021 просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, як надмірний та розстрочити виконання рішення суду в частині погашення заборгованості перед позивачем згідно із графіком викладеному в листі підприємства від 02.03.2021 №70.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 3 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Також, ст. 694 Цивільного кодексу України визначено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідач, у відповіді на претензію за вих. № 70 від 02.03.2021, відзиві на позовну заяву та під час розгляду справи проти отримання продукції за вищевказаними видатковими накладними не заперечував, отже суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги позивача про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 617 128,44 грн, а отже позовні вимоги в цій частині підтверджені матеріалами справи та є такими, що підлягають задоволенню.

Також, у зв`язку із простроченням відповідачем оплати товару, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 49553,45 грн - інфляційних втрат, 17744,91 грн - 3% річних, 617,13 грн - штрафу.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".).

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 49553,45 грн обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, відповідають вимогам чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та умов договору заборгованість у розмірі 617128,44 грн виникла за товар поставлений позивачем за видатковими накладними: № 977 від 13.08.2019 на загальну суму 124 184, 64 грн; № 21 від 10.01.2020 на загальну суму 121 149,60 грн; № 726 від 12.06.2020 на загальну суму 95 591,76 грн; № 953 від 05.08.2020 на загальну суму 82 328,52 грн; № 1184 від 24.09.2020 на загальну суму 98 796,96 грн; № 1381 від 10.11.2020 на загальну суму 95 076,96 грн.

В той же час, ознайомившись із розрахунком 3% річних, судом встановлено, що позивачем не вірно визначено початок періоду нарахування 3% річних, зокрема: по платежу у розмірі 20% - 24836,93 грн по видатковій накладній № 977 від 13.08.2019 визначено початок періоду з 19.08.2019; по платежу у розмірі 80% - 65862,82 грн за видатковою накладною № 953 від 05.08.2020 визначено початок періоду з 16.08.2020; по платежу у розмірі 80% на суму 79037,57 грн по видатковій накладній № 1184 від 24.09.2020 визначено початок періоду з 04.10.2020; по платежу у розмірі 20% на суму 19015,39 грн по видатковій накладній № 1381 від 10.11.2020 визначено початок періоду з 16.11.2020.

Згідно з ч. 5 ст 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Втім, позивачем не враховано, що останній день строку по оплаті товару поставленого позивачем за вказаними вище видатковими накладними припадав на вихідні дні, а тому позивач невірно визначив початок періоду нарахування 3% річних.

У п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, встановив, що позовні вимоги щодо стягнення 3% річних є обґрунтованими у розмірі 17721,17 грн. Щодо решти частини позовних вимог у сумі 23,74 грн позовні вимоги є безпідставними, а тому суд в частині позовних вимог щодо стягнення цієї суми 3% річних відмовляє.

Щодо доводів відповідача про те, що у п.7.2. договору сторони погодили інший розмір процентів, а саме 0,003 % суд зазначає наступне.

Згідно з п.7.2. договору сторони погодили, що у випадку прострочення оплати покупець сплачує постачальнику за користування чужими грошовими коштами 0,003 % від суми неоплаченої продукції за кожен день прострочення платежу. У випадку прострочення оплати продукції понад 30 календарних днів Покупець зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 0,1% від суми боргу разово.

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отож, обчислення процентів від суми неоплаченої продукції за кожен день прострочення платежу за своєю правовою природою є пенею. Отже, проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами договору нараховуються за кожен день прострочки, ураховуючи спосіб їх обчислення, підпадають під визначення пені.

Таким чином, сторонами не погоджено іншого розміру процентів річних.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом (Господарським).

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, Відповідач є порушником зобов`язання щодо поставки товару на суму 617128,44 грн, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Таким чином, за загальним правилом кваліфікуючою ознакою штрафу є, зокрема, обчислення у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання та має одноразовий характер нарахування.

Згідно з п.7.2. договору сторони погодили, що у випадку прострочення оплати продукції понад 30 календарних днів Покупець зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 0,1% від суми боргу разово.

Суд, перевіривши розрахунок розміру штрафу заявленого позивачем до стягнення, враховуючи те, що сторони передбачили для відповідача - покупця за договором таку міру відповідальності за порушення зобов`язання з прострочення оплати продукції понад 30 календарних днів, як стягнення штрафу, суд вважає позовну вимогу про стягнення штрафу у розмірі 617,13 грн обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у запереченнях, що надані до суду 05.05.2021 викладено клопотання про зменшення суми штрафних санкцій.

В обґрунтування клопотання заявник посилається на те, що позивачем жодним чином не доведено, що йому завдано збитки простроченням зобов`язання зі сторони підприємства відповідача. Також, відповідач зазначав про те, що внаслідок неврожайного 2020 року підприємство відповідача має збитковий фінансовий результат (пов`язаний із сезонністю робіт та несприятливими погодними умовами) та заборгованість по заробітній платі перед працівниками. У 2020-2021 роках зріс рівень мінімальної заробітної плати та її індексація збільшили тягар на Підприємство. Відповідач просив суд врахувати добросовісну поведінку Підприємства, яке протягом 2020 року поступово погашало заборгованість, а також запропонувало позивачу остаточний графік погашення заборгованості. Крім того, співвідношення між сумою загального зобов`язання та розміром нарахованих штрафних санкцій є неспівмірно високим. При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій.

Представник позивача проти зменшення штрафних санкцій заперечував, зазначав про понесення збитків позивачем унаслідок прострочення відповідачем оплати товару, та те, що відповідач має заборгованість протягом тривалого часу, погашення суми боргу у 2020 році не здійснював.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні принципи наведено у ст. 233 ГК України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 922/3613/18, від 08.05.2018 у справі №924/709/17.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18).

При цьому слід враховувати, що правила ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. При цьому штрафними санкціями у даній справі є штраф у розмірі 617,13 грн.

Суд враховує правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При цьому, зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19).

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає про те, що обставини викладені відповідачем у заяві про зменшення штрафних санкцій, зокрема щодо неврожайного 2020 року та наявності збиткового фінансового результату підприємства відповідача за вказаний рік підтверджується з боку відповідача лише довідкою про заборгованість по заробітній платі б/н від 15.04.2021 за підписом директора СПП "РВД-АГРО" із інформацію про те, що станом на 15.04.2021 вказане підприємство має заборгованість по виплаті заробітної плати працівникам в розмірі 3221173,30 грн (в тому числі податків і зборів на суму 1171952,52 грн), однак інших доказів на підтвердження вказаних обставин не має.

Враховуючи необхідність дотримання балансу інтересів сторін, суд виходить з того, що відповідач тривалий час не сплачує борг, зокрема прострочення по оплаті товару за видатковими накладними за якими виник заявлений до стягнення борг виникло починаючи з 20.08.2019 року, він має неналежну платіжну дисципліну, що не відповідає також твердженням відповідача викладеним у запереченнях на позовну заяву, в яких останній зазначав, що протягом 2020 року погашав заборгованість, проте доказів погашення боргу до суду не надав, позивач заперечує проти зменшення штрафних санкцій, обставини, які відповідач зазначає у якості виняткових, зокрема щодо неврожайності 2020 року не підтверджені доказами, отже відповідач не надав належних доказів наявності виняткових обставин. Більш того, суд вважає, що заявлена до стягнення сума штрафних санкцій у вигляді штрафу у розмірі 617,13 грн не є надмірно великою та має на меті стимулювати відповідача до виконання основного грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про зменшення штрафних санкцій.

Також, відповідач просить розстрочити виконання рішення суду в частині погашення заборгованості перед позивачем згідно із графіком викладеному в листі підприємства від 02.03.2021 за вих.№70.

Так, відповідач у відповіді на претензію за вих. № 70 від 02.03.2021 зазначив, що знаходиться у скрутному фінансовому становищі, на даний момент своєчасне виконання рішення суду з його боку ускладнене, та він буде погашати існуючу станом на 02.03.2021 заборгованість згідно графіку погашення заборгованості на 2021 рік, зокрема запропонував погашення заборгованості у березні - 30000 грн; квітні - 30000 грн; травні - 30000 грн; червні 30000 грн; липні 30000 грн; серпні 30000 грн; вересні - жовтні 437128,44 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Судом враховано, що підставою для розстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому, надання заявникові розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, і закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання розстрочки.

Отже, визначальним фактором при наданні розстрочки є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Згідно з положеннями частин 1, 3 статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до частини 4 статті 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

Отже, підставою для розстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк, встановлений судом.

У рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 р. у справі № 5-рп/2013 зазначено, що розстрочка виконання рішення суду має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочки.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

При цьому, господарське процесуальне законодавство надає суду право відстрочити або розстрочити виконання судового рішення, але розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Заявивши клопотання про надання розстрочки виконання рішення суду відповідач посилався на відсутність можливості по погашенню заборгованості у зв`язку із неврожайності 2020 року та тяжкий фінансовий стан підприємства відповідача.

На підтвердження викладених обставин, відповідач надав довідку про заборгованість по заробітній платі б/н від 15.04.2021 за підписом директора СПП "РВД-АГРО" із інформацію проте, що станом на 15.04.2021 вказане підприємство має заборгованість по виплаті заробітної плати працівникам в розмірі 3221173,30 грн (в тому числі податків і зборів на суму 1171952,52 грн).

Однак будь-яких первинних доказів на підтвердження обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, в тому числі тяжкого фінансового стану (зокрема баланс, звіт про фінансові результати за останній період) відповідач суду не надав.

Доданий відповідачем до матеріалів справи документи в обґрунтування вказаного клопотання є документом, складеним ним в односторонньому порядку.

Крім того, у графіку викладеному у відповіді на претензію за вих. № 70 від 02.03.2021 відповідач зазначав про погашення суми боргу перед позивачем починаючи з березня по жовтень 2021 року, проте станом на момент вирішення спору у даній справі не здійснив жодної сплати заборгованості.

Також, надання розстрочення виконання судового рішення, яке ухвалено 02.06.2021 починаючи з березня 2021 року буде суперечити діючому законодавству.

Слід зазначити, що надання розстрочки та відстрочки, у т. ч. зміну способу та порядку виконання рішення суду є правом, а не обов`язком суду. Посилання відповідача на обставини, які не підтвердженні засобами доказування, не вказують на ускладнення або неможливість виконання рішення суду та не є підставою для надання розстрочки суб`єкту господарювання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду.

Також, позивачем заявлені до стягнення судові витрати, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору у розмірі 10 275,66 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 53350,00 грн.

Відповідач проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 53350,00 грн заперечує, вважає розмір заявлених позивачем витрат необґрунтованим та не пропорційним для складності даного спору, часу витраченому адвокатом, обсягом наданим ним послуг та ціною позову, тому просить відмовити позивачу в стягненні судових витрат.

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з статтею 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 129 ГПК України визначений порядок розподілу судових витрат, частиною 1 вказаної статті визначений порядок розподілу судового збору, частиною 4 - інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, за змістом ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч.5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, у ч.5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч.5 ст.129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями ч.ч.6, 7, 9 ст.129 цього Кодексу.

Представником позивача до матеріалів справи надані документи, які підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу наданих адвокатом у розмірі 53350,00 грн.

Так, з наданих позивачем доказів вбачається, що 23.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СІМЕКС АЛЬЯНС УКРАЇНА" (клієнтом) та адвокатом Рубанчуком Сергієм Дмитровичем, який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2734/10 від 30.12.2004, виданого Київською обласною радою КДКСА, укладений договір № 23/7/20 про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу Клієнту стосовно повернення Сільськогосподарським приватним підприємством "РВД-АГРО" заборгованості за договором поставки № 37 від 30.01.2018 (основний борг 617128,44 грн). Клієнт в сою чергу зобов`язується оплатити Адвокату фіксований розмір гонорару і фактичні витрати понесені ним в процесі виконання Договору.

Згідно з п.5.1. договору, вартість послуг (гонорар) Адвоката з надання правової допомоги обчислюється у фіксованому розмірі і становить 53 350,00 грн, згідно Додатку Договору.

Відповідно до п.5.1.1. договору, вартість послуг (гонорару) не залежить від досягнення чи недосягнення Адвокатом позитивного результату, якого бажає Клієнт.

Розрахунок здійснюється в безготівковій формі шляхом зарахування коштів на поточний рахунок адвоката на протязі 5 (п`яти) календарних днів після підписання Сторонами Детального опису виконання робіт (послуг). (п. 5.2. договору).

При визначенні суми відшкодування, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Факт надання позивачу адвокатських послуг адвокатським об`єднанням підтверджується: детальним описом виконаних робіт (послуг) і розрахунок наданих послуг (робіт) Адвокатом Клієнту згідно договору № 23/7/20 від 23.07.2020 від 09.03.2021, що підписаний між сторонами та платіжним дорученням №179 від 03.03.2021 на суму 53350,00 грн.

Частинами 5, 6 статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач проти витрат на професійну допомогу заперечував, проте доказів неспівмірності заявлених витрат позивача, пов`язаних з розглядом справи, не надав.

Дослідивши надані докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 53350,00 грн, беручи до уваги рівень складності даної справи, об`єм вчинених представником позивача дій, а також керуючись критерієм реальності адвокатських витрат, та те, що гонорар адвоката обчислений у фіксованому розмірі, та реально сплачений позивачем у справі, відповідачем неспівмірності заявлених витрат позивача не доведено, суд дійшов висновку, що дані докази підтверджують суму витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 53350,00 грн, проте враховуючи часткове задоволення судом позову, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 53348,15 грн підлягають стягненню з відповідача, а решта сума судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1,85 грн покладається на позивача на підставі п.3 ч.4 ст. 129 ГПК України.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору в сумі 10275,30 грн підлягають стягненню з відповідача, а решту суму судового збору в розмірі 0,36 грн суд покладає на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 655, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити Сільськогосподарському приватному підприємству "РВД-АГРО" у зменшенні розміру штрафних санкцій.

Позов задовольнити частково в сумі 685020,19 грн.

Стягнути з Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-АГРО" (61058, м. Харків, пров. Іванівський, 5, ідентифікаційний код 32546820) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІМЕКС АЛЬЯНС УКРАЇНА" (07401, м. Переяслав - Хмельницький, вул. Гостинна, 13, ідентифікаційний код 37517349) 617128,44 грн - основного боргу, 49553,45 грн - інфляційних втрат, 17721,17 грн - 3% річних, 617,13 грн - штрафу.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Судові витрати в сумі 10275,66 грн - судового збору та 53350,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на позивача покладається судовий збір у розмірі 0,36 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1,85 грн, а на відповідача покладається судовий збір у розмірі 10275,30 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 53348,15 грн

Врешті частині позову в сумі 23,74 грн - 3 % річних відмовити.

Відмовити Сільськогосподарському приватному підприємству "РВД-АГРО" у розстроченні виконання судового рішення.

Стягнути з Сільськогосподарського приватного підприємства "РВД-АГРО" (61058, м. Харків, пров. Іванівський, 5, ідентифікаційний код 32546820) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІМЕКС АЛЬЯНС УКРАЇНА" (07401, м. Переяслав - Хмельницький, вул. Гостинна, 13, ідентифікаційний код 37517349) судовий збір у розмірі 10275,30 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 53348,15 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "СІМЕКС АЛЬЯНС УКРАЇНА" (07401, м. Переяслав - Хмельницький, вул. Гостинна, 13, ідентифікаційний код 37517349).

Відповідач: Сільськогосподарське приватне підприємство "РВД-АГРО" (61058, м. Харків, пров. Іванівський, 5, ідентифікаційний код 32546820).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "11" червня 2021 р.

Суддя І.О. Чистякова