номер провадження справи 18/47/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2021 справа № 908/393/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Левкут Вікторії Вікторівни, розглянувши матеріали справи № 908/393/21

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю БІТІЕС-ГРУП (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, буд. 115)

до відповідача акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (69035, місто Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11)

про стягнення 53930,97 грн.

Без повідомлення (участі) представників учасників справи

Товариство з обмеженою відповідальністю БІТІЕС-ГРУП 15.02.2021 звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів 616064,45 грн., з яких 587203,95 грн. основний борг по оплаті за поставлений товар на підставі договору поставки № 417 від 29.05.2019, 10498,20 грн. 3% річних та 18362,30 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги вмотивовані невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки № 417 від 29.05.2019, що є підставою для стягнення заборгованості та нарахованих за неналежне виконання грошового зобов`язання 3% річних ті інфляційних втрат у судовому порядку. Позивач зазначив, що грошові кошти станом на 08.02.2021 відповідачем не сплачені і відповідно до затвердженої формули для проведення розрахунків за товар (додаткова угода від 02.07.2019) з урахуванням курсу долара США сума основного боргу складає 587203,95 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на норми ст.ст. 526, 530, 599, 612, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 202, 222 Господарського кодексу України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2021 справу № 908/393/21 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою суду від 15.03.2021, після усунення позивачем обставин, які зумовили залишення позову без руху, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/393/21, присвоєно справі номер провадження 18/47/21, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи. В даній ухвалі суду зазначалось, що розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі № 908/393/21 та також, запропоновано відповідачу надати у строк, що не перевищує 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше 06.04.2021, відзив на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України.

Сторони повідомлені про розгляд справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштової кореспонденції повноважному представнику позивача 24.03.2021 та повноважному представнику відповідача 22.03.2021.

Від позивача 05.04.2021 надійшла заява про часткову відмову від позову, в якій позивач відмовився від позовних вимог в частині стягнення 587203,95 грн. основного боргу у зв`язку із повною сплатою відповідачем заборгованості після відкриття провадження у справі, просить в цій частині провадження у справі закрити. Щодо судового збору та витрат на професійну правничу допомогу позивач просить 50% судового збору і 31864,50 грн. витрат на професійну правничу допомогу покласти на відповідача, а також повернути з державного бюджету на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України 50% судового збору.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 3 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

За визначенням ч. 3 ст. 231 ГПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Заява про часткову відмову від позову підписана адвокатом Кокарєвим А.П., повноваження якого вчиняти дії від імені юридичної особи підтверджуються договором про надання правової допомоги № 1-15/9/20 від 15.09.2020 та ордером на надання правничої (правової) допомоги серія ВЕ № 1031484.

Розглянувши заяву позивача про відмову від позову в частині стягнення з відповідача 587203,95 грн. основного боргу, враховуючи, що часткова відмова позивача від позову не суперечить законодавству і фактичним обставинам справи, не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів і пов`язана з повним виконанням відповідачем грошового зобов`язання, суд визнав за можливе прийняти відмову від позову ТОВ «БІТІЕС-ГРУП» та закрити провадження у справі № 908/393/21 в частині стягнення 587203,95 грн. основного боргу на підставі п. 4. ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Від відповідача 08.04.2021 надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить визнати поважним причини пропуску строку на подання відзиву і поновити його. В обґрунтування поважності причин пропуску строку відповідач зазначив, що в період з 31.03.2021 по 05.04.2021 юридичний відділ відповідача перебував на самоізоляції, тому об`єктивно не було можливості надати відзив в установлений строк. По суті заявлених позовних вимог відповідач зазначив, що постачальник, в порушення п. 4.1.1 договору зобов`язання по поставці товару виконав з простроченням строку поставки у 247 календарних днів. Покупець свій обов`язок з оплати за поставлений згідно видаткової накладної № 321 від 23.06.2020 на суму 569532,74 грн. (з урахуванням курсу НБУ на 08.07.2020 26,930900) виконав 22.03.2021, сплативши 586186,74 грн. (з урахуванням курсу НБУ на 22.03.2021 27,718400) на підставі коригувального рахунку № 617/1 від 22.03.2021. За твердженням відповідача, причиною прострочення виконання зобов`язання по оплаті вартості товару є допущені постачальником порушення, а саме: несвоєчасна поставка товару (п. 4.1.1 договору) та ненадання повного пакету документів разом з поставленим товаром - перекладеної технічної документації на поставлений товар, завіреної копії митної декларації на поставлений товар (п.п. 3.4.2, 3.4.4 договору та п. 4 додаткової угоди № 2). Звертає увагу, що наведені обставини стали предметом розгляду Господарського суду Одеської області у справі № 916/2650/20, за результатам розгляду рішенням від 28.12.2020 встановлено факт порушення постачальником строку поставки товару та стягнуто з ТОВ «БІТІЕС-ГРУП» нараховані штрафні санкції з урахуванням зменшення 141607,73 грн. Також відповідач зазначив, що 06.07.2020 відповідно до Розділу № 6 договору на складі АТ «ЗФЗ» відбулось приймання поставленого за видатковою накладною № 321 від 23.06.2020 товару, під час якого приймальною комісією в Акті № 886 від 06.07.2020 зафіксовано, що приймання товару зупинено до надання постачальником перекладеної технічної документації. Даний недолік виправлено постачальником 09.07.2020. Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат відповідача зазначив, що фактичний розмір заборгованості АТ «ЗФЗ» перед ТОВ «БІТІЕС-ГРУП» на дату її виникнення (08.07.2020) становив 569532,74 грн., тому позивач мав право стягувати суму основного боргу у розмірі 569532,74 грн. у судовому порядку і тільки на цю суму нараховувати стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а не на суму, яка зафіксована позивачем станом на 11.02.2021 - 587203,95 грн. і нараховувати на цю суму 3% річних від 09.07.2020 та інфляційні втрати за липень-грудень 2020 року та січень 2021 року, оскільки така заборгованість не існувала у ці періоди. Звертає увагу, що згідно з нормами чинного законодавства, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора і боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Надання позивачем первинних документів в повному обсязі з простроченням строку (03.09.2020) свідчить про невиконання позивачем умов договору, а не порушення умов договору з боку відповідача в обсязі зазначеному у позовній заяві. Також відповідач зазначив, що ним оплата в розмірі 586186,74 грн. за поставлений товар за видатковою накладною № 321 від 23.06.2020 здійснена до отримання ухвали Господарського суду Запорізької області від 15.03.2021 про відкриття провадження у справі №908/393/21 і з урахуванням п. 5 додаткової угоди № 2 до договору. Відносно заявлених позивачем витрат на правову допомогу відповідач заперечив, вважає їх розмір завищеним та непідтвердженим. Просить у задоволенні позову про стягнення 10498,20 грн. 3% річних, 18362,30 грн. інфляційних втрат, 4404,03 грн. судового збору та 31864,50 грн. витрат на правову допомогу відмовити. У разі прийняття рішення про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, відповідач просить зменшити їх розмір на 95% до суми 1593,23 грн. По тексту відзиву відповідач зазначив про надання контррозрахунку 3% річних та інфляційних втрат, проте до відзиву його не надає і у додатках до відзиву контррозрахунок відсутній.

Відповідно до частини першої статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно з частиною четвертою цієї статті одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Отже, пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли Господарським процесуальним кодексом України встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи обґрунтування відповідачем поважності причин пропуску процесуального строку та надання відзиву у найкоротший термін суд визнає причини пропуску строку поважними та поновлює пропущений процесуальний строк на подання відзиву на позов.

Від позивача 22.04.2021 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач доводи відповідача заперечив. Щодо прострочення строку поставки товару позивач зазначив, що вказані обставини стали предметом дослідження у іншій справі і не мають відношення до вирішення даної справи. Прострочення оплати товару з боку відповідача визначається з 09.07.2020, тобто на 15-ий календарний день після дати поставки 23.06.2020 і з цієї дати нараховуються штрафні санкції. Відносно доводів відповідача про надання постачальником всього пакету документів разом з товаром позивач вказав, що 23.06.2020 здійснено поставку товару та передано покупцю товар і всі передбачені договором та додатковою угодою № 2 супровідні документи, про що свідчить підписання обома сторонами видаткової накладної № 321 від 23.06.2020. Також постачальником виконано усі умови п. 4.1-4.5 договору та зареєстровано податкову накладну. Позивач відзначив, що надання сертифікату якості на мові країни-виробника вважається належним виконанням п. 3.4.2 Договору, а, як вбачається з умов договору та додаткової угоди № 2, надання технічної документації не передбачалось і позивач не зобов`язаний був її надавати, проте надав додатково. Щодо виконання п. 3.4.4 договору та додаткової угоди № 2 про надання завіреної копії митної декларації позивач вказав, що відповідачу неодноразово надавалась завірена копія митної декларації: при поставці товару, що підтверджується відсутністю будь-яких претензій з боку відповідача при отриманні товару щодо кількості товару та комплектності супровідних документів; а також вдруге листом № 00186542 від 21.08.2020, що підтверджується описом вкладення, накладною та квитанцією. За доводами позивача, строк на приймання товару за кількістю та якістю відповідно до умов договору та Інструкцій П-6, П-7 (явними недоліками, наявністю усіх супровідних документів, які повинні бути передані при поставці) для АТ «ЗФЗ» сплинув 13.07.2020 (20 днів з моменту поставки товару). Жодних претензій щодо якості, кількості товару та відповідності товаросупровідних документів від відповідача не надходило і жодних дій, які б свідчили про відмову від прийомки товару покупцем не здійснено, а за наявності будь-яких претензій чи недоліків відповідачем не повідомлено про це постачальника відповідно до процедури, яка передбачена договором. За поясненнями позивача, строк для належного виконання відповідачем зобов`язання оплатити поставлений товар закінчився 08.07.2020, тому з наступного дня після цієї дати здійснюється нарахування штрафних санкцій. Щодо розрахунку штрафних санкцій позивач зазначив, що у зв`язку з виконанням боржником зобов`язання по оплаті після відкриття провадження у справі з урахуванням п. 5 Додаткової угоди на суму 586186,74 грн., в частині позовних вимог щодо стягнення цієї заборгованості позивач відмовився, направивши до суду відповідну заяву. Проте виплату штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання здійснено не було. Контррозрахунку відповідачем не надано. В свою чергу, у зв`язку із оплатою товару 22.03.2021 позивач здійснив перерахунок штрафних санкцій та подав до суду заяву про збільшення позовних вимог від 14.04.2021 року. Щодо заперечень відповідача проти суми, витраченої ТОВ «БІТІЕС-ГРУП» на правову допомогу, та прохання про її зменшення позивач зазначив, що вказані витрати є обґрунтованими та підтвердженими, а заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу відповідає вимогам чинного законодавства та висновкам Верховного Суду з цього питання (справи №922/3706/19, 816/2096/17, 823/2638/18, 910/14371/18).

Від позивача 23.04.2021 надійшла заява про збільшення позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій, в якій позивач просить стягнути з відповідача 12359,02 грн. 3% річних та 41571,95 грн. інфляційних втрат, всього 53930,97 грн.

Відповідач 11.05.2021 надав заперечення на заяву позивача про збільшення розміру 3% річних та інфляційних втрат. Вважає, що покриття позивачеві матеріальних витрат від знецінення коштів передбачено договором за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці національної валюти до долару США на дату оплати, що здійснено відповідачем шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 586186,74 грн.

Відповідно до ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

Заява позивача про збільшення розміру позовних вимог подана до початку розгляду справи по суті, тому прийнята судом до розгляду.

Розглядаються вимоги про стягнення з відповідача всього 53930,97 грн., які складаються з: 12359,02 грн. 3% річних та 41571,95 грн. інфляційних втрат.

Щодо строку розгляду справи по суті суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Провадження у даній справі відкрито 09.03.2021. Отже, суд мав розпочати розгляд справи по суті після 09.04.2021 та закінчити 11.05.2021 (з урахуванням того, що останній день процесуального строку припадає на вихідний день).

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 №255 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 №211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), установлено з 12 березня до 24 квітня 2020 року на всій території України карантин, дія якого неодноразово продовжувалася і наразі не припинена.

З 17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), яким внесено зміни до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Під час розгляду даної справи через введення карантинних обмежень судом застосовувались положення Закону України від 18.06.2020 № 731-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Оскільки карантинні заходи в Україні не скасовані, з метою недопущення безпідставного затягування строку розгляду справи, враховуючи те, що сторонам надана можливість подати свої процесуальні заяви, навести доводи та заперечення суду з урахуванням строку дії карантину, суд ухвалив розпочати розгляд справи по суті та прийняти рішення у справі 31.05.2021 за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, без повідомлення (участі) у судовому засіданні представників позивача та відповідача.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «БІТІЕС-ГРУП» (постачальником, позивачем у справі) та акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» (покупцем, позивачем у справі) 29.05.2018 укладений договір поставки № 417 (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію (товар), в асортименті та за цінами, вказаними у додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 2.1 Договору детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару містяться в додатках (специфікаціях) та додаткових угодах до нього.

У відповідності до п. 2.2 Договору у додатку (специфікації) та додаткових угодах до договору зазначаються такі відомості про товар: а) повне найменування товару; б) виробник, країна походження товару; в) одиниця виміру товару; г) кількість кожного найменування (сорту, виду) товару; д) загальна кількість товару; е) якісні характеристики товару (посилання ГОСТ, ТУ, ДСТУ, тощо); є) технічні характеристики товару (посилання ГОСТ, ТУ, ДСТУ, тощо); ж) ціна кожного найменування (сорту, виду) товару; з) загальна вартість товару; и) комплектність, фасування товару (при необхідності); і) позначення змісту і способу нанесення маркування на товар; ї) порядок оплати та форма розрахунку; й) умови поставки товару; к) код УКТЗЕД товару. За згодою сторін в додатку (специфікації) до договору можуть бути вказані також інші відомості про Товар.

За визначенням п. 3.1 Договору, постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар на умовах та у спосіб, визначеними у додатку (специфікації) до цього договору. Умови поставки визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС 2010) (Правила Інкотермс).

Відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Договору постачальник зобов`язується поставити товар покупцеві у строки, визначені п. 3.3 цього договору. Поставка товару здійснюється постачальником згідно п. 3.1 даного договору після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) покупця (у разі необхідності). У письмовому підтвердженні (заявці) покупець вказує графік поставки, який містить обсяги та терміни поставки товару в межах періоду поставки, який сторони вказують у додатку (специфікації) до цього договору. Дострокова поставка товару постачальником допускається тільки за письмовою згодою покупця.

Відповідно до п. 3.4 Договору разом з поставкою товару постачальник зобов`язаний надати покупцю оригінали документів:

- оформлених на державній мові та відповідно до вимог п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р.: а) рахунок-фактура (оригінал); б) видаткова накладна на відпуск товару (оригінал); в) акт приймання-передачі товару (за згодою сторін) (п. 3.4.1);

- сертифікат якості або паспорт виробника товару (оригінал - на мові країни-виробника, та/або копія на державній мові покупця / або російській мові, завірені печаткою постачальника) з відміткою відділу технічного контролю (ВТК), а також документи, передбаченні чинним законодавством України, які підтверджують якість товару та його відповідність національним стандартам: технічним вимогам та іншим, встановленим законодавством умовам (п. 3.4.2);

- якщо товар підлягає сертифікації УкрСЕПРО, гігієнічний, екологічний сертифікат, а також інші сертифікати згідно з чинним законодавством України (оригінали або належним чином засвідчені копії);

- інші документи, надання яких обумовлено в Додатку (специфікації) до договору.

Згідно з п. 4.1.1 Договору постачальник зобов`язаний, зокрема, своєчасно поставити товар відповідної якості.

За визначенням п. 4.1.6 Договору, податкові накладні, акти приймання-передачі товару, рахунки та всі інші документи, які складаються у зв`язку з договором, повинні бути викладені українською мовою, складені за формою та з дотриманням вимог, передбачених договором та/або чинним законодавством України з урахуванням правил та звичаїв ділового обороту. Покупець має право вимагати від постачальника належного оформлення документів, пов`язаних з договором, та не приймати їх, якщо надані чи складені постачальником документи не відповідають умовам даного договору та/або вимогам чинного законодавства України.

У відповідності до п. 5.1 Договору ціна кожного найменування товару, його марки, виду, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару на узгоджений обсяг та період поставки вказується в додатку (специфікацій) та додаткових угодах до цього договору.

За визначенням 5.6 Договору, порядом оплати та форма розрахунків вказуються сторонами в додатках (специфікаціях) до даного договору.

Пунктом 6.8 Договору передбачено, що у разі поставки товару з порушенням термінів, визначених відповідно до п. 3.2 даного договору, покупець має право відмовитися від товару, при цьому постачальник зобов`язаний своїми силами і за свій рахунок забрати неприйнятий покупцем товар протягом 3 (трьох) днів з моменту його повідомлення покупцем про відмову прийняти товар. Якщо постачальник в цей строк не розпорядиться товаром, покупець має право на свій розсуд або зберігати неприйнятий товар до передачі його постачальнику, або реалізувати неприйнятий товар третім особам. Витрати покупця, пов`язані зі зберіганням товару, його реалізацією або передачею і доставкою постачальнику підлягають відшкодуванню постачальником.

Згідно з п. 12.1 Договору строк дії договору - 31.12.2019, але не раніше повного виконання зобов`язань обома сторонами.

Додатковою угодою № 2 від 02.07.2019 сторони узгодили, що постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар у строки та за номенклатурою згідно переліку: Насос A4ASО500DRG/30R-PPH25N00-SO580, код УКТЗЕД - ; кількість - 1 шт., на загальну суму 558060,56 грн. з ПДВ. Загальна сума договору поставки №417 від 29.05.2018 змінюється на суму вищевказаного переліку і становить 867915 грн. з ПДВ. Кінцева редакція кодів УКТ ЗЕД визначається в податковій накладній. Термін поставки: протягом 112 календарних днів с дати укладання даної додаткової угоди. Умови поставки: DDP м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, склад покупця (Інкотермс 2010). Виробник товару: Victory Machinery (Китай). Постачальник гарантує надання покупцю завіреної копії митної декларації ІМ-40 АА або ІМ-40 ДР або ІМ-40 ДТ або ІМ-40 ДЕ, оформленої постачальником на товар, що постачається, в день поставки товару.

Також сторони у Додатковій угоді № 2 узгодили наступні умови оплати:

- покупець здійснює оплату за фактом поставки товару, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника через 15 (п`ятнадцять) календарних днів тільки за умови виконання постачальником п .3.4, п. 4.1.1-4.1.5 цього договору та надання завіреної копії митної декларації ІМ-40 АА або ІМ-40ДР або ІМ-40ДТ або ІМ-40ДЕ, оформленої постачальником на поставлений товар. Термін оплати збільшується на термін прострочення надання первинних документів відповідно до п. 3.4 договору.

Відповідно до п. 5 Додаткової угоди № 2 ціна фіксується на дату оплати та підлягає зміни тільки за наступної умови: при зміни курсу НБУ на дату оплати більш, ніж: на щодо розрахункового курсу 26,388427 грн./дол. США, діючого на 19.06.2019, вартість товару підлягає пропорційному перерахунку; для перерахунку використовується курс НБУ, який діє на дату оплати.

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу товар на суму 558060,56, що підтверджується видатковою накладною № 321 від 23.06.2020 та товарно-транспортною накладною № Р321 від 23.06.2020.

У зв`язку з відсутністю оплати позивачем на адресу відповідача направлялись претензії від 26.10.2020 та від 14.01.2021 щодо сплати грошових коштів в сумі 558060,56 грн., що підтверджується відповідними фіскальними чеками та описами вкладення.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманого товару у визначений Додатковою угодою № 2 строк стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

За приписами частини першої статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Долучена до матеріалів справи видаткова накладна, на підставі якої виникла заборгованість відповідача у спірний період, підписана з боку відповідача без зауважень.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Виходячи з умов п. 4 Додатковою угоди № 2 оплата за отриманий товар 15 календарних днів з дня поставки товару. Поставка товару здійснена 23.06.2020, отже строк виконання зобов`язання по оплаті 08.07.2020.

Відповідач, в порушення умов договору та чинного законодавства, оплату вартості отриманого товару здійснив лише після подання позову 22.03.2021 платіжним дорученням № 362294 згідно рахунку № 617 від 23.06.2020 та коригувального рахунку № 617/1 від 22.03.2021.

Зауваження відповідача, що допущене ним порушення грошового зобов`язання пов`язано з недотриманням постачальником строку поставки суд відхилив, оскільки зазначені обставини не впливають на умови розрахунку за поставлений товар і стягнення штрафу за порушення строку поставки стало предметом розгляду у іншій господарській справі № 916/2650/20.

Доводи відповідача, що прострочення по оплаті товару пов`язано з ненаданням позивачем разом повного пакету документів разом з поставленим товаром (перекладеної технічної документації на поставлений товар, завіреної копії митної декларації на поставлений товар) суд відхиляє як недоведені належними засобами доказування.

Відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Умовами п. 6.4 Договору встановлено, що у разі виявлення покупцем під час приймання невідповідності фактично поставленого товару кількості та/або якості і/або асортименту та/або будь-яким іншим умовам договору покупець має право відмовитися від прийняття товару та розірвати Договір в односторонньому порядку без відшкодування будь-яких збитків, матеріального і морального збитку постачальнику, або діяти в наступному порядку: покупець письмово повідомляє постачальника і вказує термін, в який повинен прибути представник постачальника на територію покупця; постачальник або його представник за дорученням зобов`язаний прибути не пізніше ніж у триденний термін після отримання виклику, за виключенням часу проїзду, для посвідчення факту невідповідності товару умовам договору шляхом підписання відповідного акта, передбаченого вимогами Інструкцій П-6, П-7; постачальник зобов`язаний не пізніше ніж на другий день після отримання виклику повідомити (телеграма/факсимільний зв`язок) покупця про прибуття/ не прибуття представника для участі у прийманні товару за якістю та/або кількістю, та/або асортименту, та/або будь-яким іншим умовам договору; представник постачальника за дорученням зобов`язаний мати при собі оригінал довіреності, що підтверджує його повноваження діяти від імені постачальника.

Отже, направлення будь-яких претензій, актів, протоколів щодо прийняття товару та перевірки його на відповідність умовам договору щодо комплектності та наявності при поставці усіх необхідних документів повинне здійснюватися відповідно до Інструкцій П-6, П-7 (пункти 6.2, 6.3, 6.4 Договору).

Доказів звернення відповідача до позивача з повідомленнями щодо виявлених недоліків відповідно до Інструкцій П-6, П-7 суду не надано.

Таким чином, отримавши товар, як то стверджує відповідач, без товаросупроводжувальних документів (перекладеної технічної документації на поставлений товар, завіреної копії митної декларації на поставлений товар), він не скористався своїм, передбаченим ст. 666 Цивільного кодексу України та п. 6.4 Договору, правом щодо витребування у продавця необхідних документів або повернення товару, а тому зобов`язаний оплатити поставлений товар.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що факт належного прийняття (отримання без будь-яких претензій та зауважень) відповідачем поставленого товару разом із товаросупроводжувальними документами, передбаченим п. 3.1 договору, підтверджується видатковою накладною, яка підписані з боку АТ «ЗФЗ», відтак у відповідача виник обов`язок щодо оплати поставленого товару у визначений Додатковою угодою № 2 до договору строк.

Також суд відзначає, що позивачем на виконання умов п. 3.4.2 Договору надано відповідачу сертифікат якості в оригіналі - на мові країни-виробника, що відповідає умовам Договору.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Факт порушення відповідачем умов, визначених змістом зобов`язання, та факт несплати відповідачем у визначений зобов`язанням термін вартості отриманого товару є доведеним.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на викладені обставини, суд визнав, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 587203,95 грн. заявлена обґрунтовано.

На час розгляду справи заборгованість погашено відповідачем в повному обсязі на суму 587203,95 грн., у зв`язку з чим позивач відмовився від позову в цій частині і суд закрив провадження у справі щодо вимоги про стягнення з відповідача основного боргу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

За порушення грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу 12359,02 грн. 3% річних та 41571,95 грн. інфляційних втрат (з урахуванням прийнятої судом заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Відповідно ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за визначений позивачем період: з 09.07.2020 по 22.03.2021 на суму 586186,74 грн. за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, суд встановив, що розрахунок позивача є правильним, до стягнення підлягає 12359,02 грн. 3% річних.

Відносно вимоги про стягнення 41571,95 грн. інфляційних втрат, суд не вбачає підстав для їх стягнення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 Додаткової угоди № 2 ціна фіксується на дату оплати та підлягає зміні тільки за наступної умови: при зміни курсу НБУ на дату оплати більш, ніж: на щодо розрахункового курсу 26,388427 грн./дол. США, діючого на 19.06.2019, вартість товару підлягає пропорційному перерахунку; для перерахунку використовується курс НБУ, який діє на дату оплати. Перерахунок ціни здійснюється за формулою: Ц/К1*К2, де:

Ц ціна з ПДВ, грн.,

К1 курс на 19.06.2019 (26,388427 грн./дол. США),

К2 - курс НБУ, який діє на дату оплати.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 524 зазначеного Кодексу зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини 1 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина 2 статті 533 Цивільного кодексу України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таким чином, покриття позивачу матеріальних втрат від знецінення коштів передбачено договором за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці національної валюти до долара США на дату оплати, а відтак, стягнення у цьому випадку інфляційних втрат, нарахованих на суму грошового зобов`язання, вираженого в гривнях, є за своїм змістом подвійною відповідальністю за невиконання зобов`язання, що суперечить нормам чинного законодавства.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.10.2018 у справі № 905/192/18, від 16.03.2021 у справі № 905/392/20, постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі № 6-284цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц.

З наведеного висновку суду слідує неможливість одночасного покриття позивачу матеріальних втрат від знецінення коштів, передбаченого договором за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці національної валюти до долара США на дату оплати, та стягнення інфляційних втрат, нарахованих на суму грошового зобов`язання, вираженого в гривнях.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині стягнення з відповідача 12359,02 грн. 3% річних. В решті заявлених вимог (41571,95 грн. інфляційних втрат) суд відмовляє в позові через необґрунтованість.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідач визнані судом обґрунтованими позовні вимоги не спростував, доказів, які могли б свідчити про належне виконання ним зобов`язання щодо сплати вартості отриманого товару у визначений Додатковою угодою № 2 строк не надав.

Витрати по сплаті судового збору в частині розглянутих позовних вимог відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру визнаних судом обґрунтованими вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 499,40 грн. судового збору.

Відносно розподілу судових витрат в частині закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову в частині стягнення основного бюоргу суд зазначає наступне.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Водночас, відповідно до частини 3, якою доповнено статтю 7 Закону України Про судовий збір згідно із Законом України від 03.10.2017 р. N 2147-VIII, передбачено, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Із змісту частин 1, 3 ст. 130 ГПК України слідує, що у разі відмови позивача від позову до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету сума сплаченого ним судового збору в розмірі 4404,02 грн., про що судом буде винесено відповідну ухвалу.

Решта судового збору в сумі 4404,03 грн. в частині закриття провадження у справі покладається на відповідача.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 31864,50 грн. та доводів відповідача про їх недоведеність та неспівмірність заявленим вимогам суд зазначає наступне.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, відповідно до приписів ч. 5 ст. 129 ГПК України, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи з аналізу вказаних статей, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд повинен виходити з критеріїв складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта, а також виходити з принципів розумності з врахуванням витраченого адвокатом часу за для надання такої допомоги.

Відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою послуг адвоката з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу заявником надано до суду:

- договір №1-15/9/20 від 15.09.2020, укладений між адвокатом Кокарєвим Андрієм Павловичем (адвокат) та товариством з обмеженою відповідальністю «БІТІЕС-ГРУП» (клієнт), відповідно до якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати клієнту правову інформацію, усні та письмові консультації, роз`яснення з правових питань, правовий супровід діяльності, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру та іншу правову допомогу за бажанням та замовленням клієнта;

- додаткову угоду № 3 від 01.02.2021 до договору про надання правової допомоги №1-15/9/20 від 15.09.2020, якою передбачено надання правової допомоги у справі про стягнення заборгованості з АТ «Запорізький завод феросплавів» та узгоджено розмір індивідуальної погодинної ставки адвоката - 1000,00 грн.;

- додаткову угоду № 4 від 19.02.2021 до договору про надання правової допомоги №1-15/9/20 від 15.09.2020, якою передбачено гонорар успіху за позитивний результат в межах справи № 908/393/21 в розмірі 15000,00 грн.;

- акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 30.03.2021 до договору про надання правової допомоги №1-15/9/20 від 15.09.2020, відповідно до якого вартість юридичних робіт та послуг за актом та гонорар успіху склала 19000,00 грн.;

- рахунок на оплату № 2 від 30.03.2021 на суму 33296,50 грн.;

- положення про індивідуальні погодинні ставки адвоката Кокарєва А.П.;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги на підставі договору про надання правової допомоги №1-15/9/20 від 15.09.2020.

Абзацами 1, 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За визначенням ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зазначені положення кореспондуються з європейськими стандартами, зокрема п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя №R(81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Отже, суд дійшов висновку, що поданими та вказаними вище документами підтверджено статус адвоката Кокарєва А.П., а відтак правова природа зазначених витрат ТОВ «БІТІЕС-ГРУП» є витратами на оплату професійної правничої допомоги адвоката в розумінні статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Відносно доводів відповідача про відсутність доказів фактичного понесення позивачем витрат на правничу допомогу суд зауважує, що виходячи із положень пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу). Натомість положеннями пункту 2 частини 2 статті 126 ГПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Заперечення відповідача щодо включення до вартості понесених витрат на правничу допомогу 14296,50 грн. гонорару успіху адвоката з огляду на добровільну оплату заборгованості суд відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 4 від 19.02.2021 до договору про надання правової допомоги № 1 -15/9/20 від 15.09.2020 гонорар успіху за позитивний результат в межах розгляду справи № 908/393/21 встановлено у розмірі 15000,00 грн. Гонорар успіху оплачується у випадку задоволення позову, часткового задоволення позову (вираховується пропорційно до задоволених вимог), визнання відповідачем позову, задоволення позовних вимог відповідачем після відкриття провадження у справі, задоволення позовних вимог відповідачем частково (вираховується пропорційно) після відкриття провадження у справі.

Виконання відповідачем АТ «ЗФЗ» свого основного зобов`язання за Договором № 417 від 29.05.2018 щодо сплати суми основного боргу відбулося 22.03.2021, тобто вже після подання позову та відкриття провадження у справі.

Разом з тим, згідно з правовою позицією, висловленою в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, «гонорар успіху адвоката» може включатись до витрат на професійну правничу допомогу і підлягає розподілу.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд дійшов висновку про його часткове задоволення в силу наступного.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат, крім судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. У зв`язку з цим суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову, може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач у відзиві на позов заявив клопотання про зменшення заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката на 95% до суми 1593,23 грн.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до предмету позову в даній справі позивачем первісно заявлено до стягнення з відповідача 616064,45 грн. Розрахунок заявленої до стягнення суми не є складним і не потребував значного часу. Також не обтяжена справа кількістю доказів, які б потребували вивчення.

З огляду на обставини справи, справа є нескладною і підготовка до її розгляду не потребувала аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заявлені витрати позивача на професійну правничу допомогу порівняно з ціною позову та складністю справи є неспівмірними та достатньо завищеними.

Приписами ч. 1 ст. 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 236 ГПК України судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене та заперечення відповідача щодо розміру заявлених витрат, суд вважає за необхідне обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті за послуги адвоката, та визнати обґрунтованим при розподілі судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката для даної справи в сумі 15000,00 грн.

Згідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, з урахуванням визнання судом обґрунтованою вимоги позивача про стягнення 587203,95 грн. основного боргу та часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення компенсаційних санкцій, суд визнав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 14550,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом справи № 908/393/21, пропорційно розміру визнаних судом обґрунтованими позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, п. 4 ч. 1 ст. 231, 233, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Прийняти відмову товариства з обмеженою відповідальністю БІТІЕС-ГРУП від позову в частині стягнення 587203,95 грн. основного боргу.

3. В частині стягнення 587203,95 грн. основного боргу провадження у справі закрити.

4. Стягнути з акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (69035, місто Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11; ідентифікаційний код 00186542) на користь товариства з обмеженою відповідальністю БІТІЕС-ГРУП (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, буд. 115; ідентифікаційний код 36343856) 12359,02 грн. (дванадцять тисяч триста п`ятдесят дев`ять грн. 02 коп.) 3% річних, 4903,43 грн. (чотири тисячі дев`ятсот три грн. 43 коп.) судового збору та 14550,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Видати наказ.

5. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено, оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 07.06.2021.

Суддя В.В. Левкут