ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2021 р. Справа№ 910/20007/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Ходаківської І.П.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 01.06.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 та Міністерства юстиції України,

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 про забезпечення позову

у справі №910/20007/20 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний маркетинговий центр"

до Міністерства юстиції України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний"

про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний маркетинговий центр" про забезпечення позову задоволено частково. Зупинено дію Наказу Міністерства юстиції України № 4325/5 від 15.12.2020 шляхом заборони державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), Міністерству юстиції України, його посадовим особам, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, скасовувати будь-які реєстраційні дії (проводити реєстраційні дії про скасування реєстраційних дій) відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний", окрім проведення скасування реєстраційних дій, що здійснюється на підставі рішення суду. У іншій частині заяви відмовлено.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником доведено, що невжиття визначених ними заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких він звернувся.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 та узагальнення її доводів.

Особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 , також не погоджуючись з даною ухвалою, відповідно до ч. 1 ст. 254 ГПК України, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/20007/20 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.

Скаржник вказує на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, внаслідок неповного з`ясування обставин справи.

ОСОБА_1 наполягає, що оскарженою ухвалою зачіпаються його права, інтереси та обов`язки, оскільки він є чинним директором ТОВ «РСГП «Столичний», а наказом Міністерства юстиції України від 15.12.2020 року № 4325/5, який є предметом позову у цій справі, були скасовані незаконні реєстраційні дії по зміні чинного керівника ТОВ «РСГП «Столичний» ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Міністерства юстиції України та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з даною ухвалою, Міністерство юстиції України звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/20007/20 та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову повністю. Також викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження.

Підставами для скасування ухвали у справі скаржник зазначає неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, внаслідок неповного з`ясування обставин справи, зокрема ст. 136, 137 ГПК України.

Скаржник наголошує, що господарський суд не повинен вживати заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2021, апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Євсіков О.О.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1511/21 від 12.04.2021, у зв`язку з перебуванням судді Попікової О.В., яка входить до складу колегії суддів, на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/20007/20.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/20007/20. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 19.05.2021 о 09:45 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 12.05.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 12.05.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.04.2021 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Євсіков О.О.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1557/21 від 12.04.2021, у зв`язку з перебуванням судді Попікової О.В., яка входить до складу колегії суддів, на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/20007/20.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.04.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2021 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/20007/20 залишено без руху.

Після усунення недоліків, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2021 відновлено Міністерству юстиції України пропущений строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі №910/20007/20. Відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду в раніше призначеному судовому засіданні на 19.05.2021 о 09:45 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 15.05.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, доповнень, пояснень в письмовій формі до 12.05.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 повідомлено учасників справи про відкладення розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 та апеляційної скарги Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 про у справі №910/20007/20 на 01.06.2021 о 13 год. 45 хв. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

ТОВ "Аграрний маркетинговий центр" у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити її без задоволення, оскаржену ухвалу - без змін. Також у відзиві заявлено клопотання про поновлення строку на подачу відзиву.

ТОВ "РСГП"Столичний" просив у задоволенні апеляційної скарги Міністерства юстиції України відмовити, оскаржену ухвалу залишити без змін. За змістом скарги заявив клопотання про поновлення строку на подачу відзиву.

ТОВ "РСГП"Столичний" у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив скаргу залишити без задоволення, оскаржену ухвалу залишити без змін. У скарзі викладено клопотання про поновлення строку на подачу відзиву.

ТОВ "Аграрний маркетинговий центр" у відзиві на апеляційну скаргу Міністерства юстиції України просив залишити її без задоволення, оскаржену ухвалу - без змін. Також у відзиві заявлено клопотання про поновлення строку на подачу відзиву.

Клопотання.

18.05.2021 від ТОВ "РСГП"Столичний" надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 з посиланням на п.2. ч.1 ст. 264 ГПК України, яке мотивоване тим, що оскарженою ухвалою жодним чином не зачіпаються права та обов`язки ОСОБА_1

19.05.2021 від ТОВ "Аграрний маркетинговий центр" надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 відповідно до п.2. ч.1 ст. 264 ГПК України, оскільки у скарзі не обґрунтовано які саме права, інтереси, обов`язки зачіпаються та порушуються оскарженою ухвалою.

31.05.2021 у судовому засіданні представником ТОВ "РСГП"Столичний" заявлено клопотання про поновлення строку на подачу відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України, а також поновити строк на подачу клопотання про закриття провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції, розглянувши це клопотання, у судовму засіданні від 01.06.2021, протокольною ухвалою дійшов висновку його задовільнити.

З приводу заявлених клопотань ТОВ "РСГП"Столичний" та ТОВ "Аграрний маркетинговий центр" про поновлення строку на подачу відзивів, колегія суддів зазначає, що згідно з ч.1 ст. 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом (стаття 113 ГПК України).

Відповідно до статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи те, що ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2021, від 27.04.2021 серед іншого роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційні скарги в письмовій формі до 12.05.2021. Зважаючи на аргументи ТОВ "РСГП"Столичний" та ТОВ "Аграрний маркетинговий центр" викладенні у відзивах щодо клопотання про поновлення строку на їх подачу, з огляду на незначний строк пропуску подачі відзивів, колегія суддів визнає поважними причини пропуску та дійшла висновку про їх поновлення. У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції враховує подані ТОВ "РСГП"Столичний" та ТОВ "Аграрний маркетинговий центр" відзиви на апеляційні скарги під час апеляційного перегляду даної справи.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 01.06.2021 з`явилися представники ОСОБА_1 , ТОВ "Аграрний маркетинговий центр" та ТОВ "РСГП"Столичний".

Міністерство юстиції України до судового засідання не з`явився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений у відповідності до ст. 120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, зокрема залучені поштові повідомлення та підпис представника на розписці про відкладення.

Крім того, 01.06.2021 через відділ документального забезпечення суду від представника Міністерства юстиції України надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, мотивоване зайнятістю представника у іншому судовому засіданні.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Беручи до уваги те, що місячний процесуальний строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду вже сплинув, а також те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, і учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного апеляційного перегляду справи, розгляд скарги здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрний маркетинговий центр" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 15.12.2020 № 4325/5.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ Міністерства юстиції України від 15.12.2020 № 4325/5 є таким, що прийнятий передчасно з порушенням норм чинного законодавства, тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

16.03.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрний маркетинговий центр" звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову, відповідно до якої просить суд:

1) зупинити дію Наказу Міністерства юстиції України від 15.12.2020 року № 4325/5;

2) зупинити дію державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, 15.12.2020 15:52:36, зміна видів економічної діяльності юридичної особи, інше, ОСОБА_2 , Міністерство юстиції України;

3) зупинити дію реєстраційної дії № 034036943 про скасування реєстраційної дії, ОСОБА_2 , Міністерство юстиції України;

4) зупинити дію реєстраційної дії № 035036943 про скасування реєстраційної дії, ОСОБА_2 , Міністерство юстиції України;

5) зупинити дію реєстраційної дії № 036036943 про скасування реєстраційної дії, ОСОБА_2 , Міністерство юстиції України;

6) зупинити дію внесення рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, 15.12.2020 16:12:25, 037036943, ОСОБА_2 , Міністерство юстиції України;

7) заборонити державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), Міністерству юстиції України, його посадовими особами, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, скасовувати будь-які реєстраційні дії відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний";

8) заборонити Міністерству юстиції України, його посадовими особами, приймати рішення за результатом розгляду скарг щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" та проводити будь-які реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний", у тому числі пов`язані із скасуванням реєстраційних дій.

Подана заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що не уповноваженими особами може здійснюватись незаконна державна реєстрація змін до ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний", створббчи значний обсяг реєстраційних дій, які спрямовані виключно на утруднення та унеможливлення виконання судового рішення, що у свою чергу зумовить необхідність позивача звертатися до суду із новими позовами про скасування таких реєстраційних дій. Існує ризик того, що у разі невжиття вказаного способу забезпечення позову, Товариству доведеться оскаржувати судовому порядку відповідні реєстраційні дії, які здійсненні щодо ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний", що значно утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі, виходячи з того, що предметом спору є вимога про визнання протиправним та скасування спірного наказу,

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Дослідивши доводи заяви про забезпечення позову та матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви, виходячи з наступного.

Суд виходить з того, що забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення. Згідно з положеннями статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову застосовується судом, зокрема, якщо їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 N 5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України передбачено, що позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Виходячи з положень статей 136, 137 ГПК України при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими заявником вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах № 914/2157/19 від 20.07.2020, № 910/19256/16 від 10.04.2018, № 910/20479/17 від 14.05.2018, № 922/1605/18 від 11.09.2018, № 909/526/19 від 14.01.2019, № 925/288/17 від 25.01.2019, № 904/1417/19 від 26.09.2019.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Водночас, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Суд враховує, оскільки у цьому випадку Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрний маркетинговий центр" звернулося до суду з немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник зазначив, що Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.2020 № 4325/5 задоволено повністю скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний маркетинговий центр" від 14.12.2020 та від 15.12.2020 та:

- скасовано реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 14.12.2020 № 031036943 "Скасування заборони вчинення реєстраційних дій", проведену державним реєстратором Білобожницької сільської ради Іванісіком Сергієм Васильовичем, № 032036943 "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу" та № 033036943 "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу", проведені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Барамією Ніно Геннадіївною щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний";

- скасовано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запис про припинення заборони вчинення реєстраційних дій, внесений 14.12.2020 державним реєстратором Білобожницької сільської ради Іванісіком Сергієм Васильовичем у розділі "Попередження" щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний";

- анулювано державному реєстратору Білобожницької сільської ради Іванісіку Сергію Васильовичу доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Заявник наполягає, що скаргу до Міністерства юстиції України було подано не уповноваженими на це особами, оскільки на дату подання скарги позивач не мав жодного представника, крім Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний маркетинговий центр", а всі повноваження попередніх представників, в тому числі адвокатів, були відкликані.

За твердженням заявника, позивач звертався до Міністерства юстиції України із заявами та повідомляв останнього про відсутність представників, які б мали право діяти від імені позивача, окрім Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний маркетинговий центр" - ОСОБА_3 , та відкликав усі скарги, які були подані не за особистим підписом керівника. Наразі не уповноваженими особами може здійснюватись незаконна державна реєстрація змін до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний", створюючи значний обсяг реєстраційних дій, які спрямованні виключно на утруднення та унеможливлення виконання судового рішення, що у свою чергу зумовить необхідність позивача звертатися до суду із новими позовами про скасування таких реєстраційних дій.

Зважаючи на наведені заявником обставини та докази в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що виконання оскаржуваного Наказу Міністерства юстиції України від 15.12.2020 № 4325/5 під час розгляду справи значно утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі виходячи з того, що предметом спору є вимога про визнання протиправним та скасування спірного наказу.

Суд враховує, що згідно з п. 31 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: дата прийняття, дата набрання законної сили та номер судового рішення, на підставі якого проведено реєстраційну дію.

Відповідно до ч. 10 ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" державна судова адміністрація України забезпечує передачу до Єдиного державного реєстру примірника судового рішення, яке тягне за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, судового рішення про арешт корпоративних прав та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій - у день набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" направлення судових рішень, які тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій здійснюється у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та Єдиним державним реєстром судових рішень.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій, а також надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Пунктом 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачена така підстава для відмови у державній реєстрації, як "у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії".

Отже, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений зокрема Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань"

У цьому зв`язку суд враховує також правову позицію викладену в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 915/508/18 від 09.11.2018.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Враховуючи викладене вище, суд зазначає що належним, співмірним та адекватним заходом забезпечення позову буде зупинення дії Наказу Міністерства юстиції України № 4325/5 від 15.12.2020 шляхом заборони державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), Міністерству юстиції України, його посадовим особам, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, скасовувати будь-які реєстраційні дії (проводити реєстраційні дії про скасування реєстраційних дій) відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний", окрім проведення скасування реєстраційних дій, що здійснюється на підставі рішення суду.

В цій частині суд також враховує правову позицію Верховного Суду у своїй постанові № 910/13709/19 від 11.11.2020.

Щодо іншої частини вимог у заяві про забезпечення позову, колегія суддів зазначає наступне.

Заходи забезпечення позову шляхом зупинення конкретно визначених реєстраційних дій охоплюються заходами забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу, отже, правомірним висновок є суду про відмову у їх задоволенні.

Поряд з цим, доцільно також зауважити, що відповідно до ч. 5 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони, зокрема, здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

Таким чином, оскільки суд позбавлений можливості втручатися у дискреційні повноваження Міністерства юстиції України, заходи забезпечення позову шляхом заборони Міністерству юстиції України, його посадовими особами, приймати рішення за результатом розгляду скарг щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" та проводити будь-які реєстраційні дії щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний", у тому числі пов`язані із скасуванням реєстраційних дій задоволенню не підлягають.

Судом першої інстанції правомірно відхилено твердження Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" відповідно до яких останній наголошував, що заявник намагається за допомогою суду заблокувати роботу Міністерства юстиції України та заблокувати Єдиний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з метою незаконного розпорядження активами Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний". З приводу цих аргументів судом вірно зазначено, що заборона скасовувати реєстраційні дії не матиме наслідком зупинення роботи Міністерства юстиції України та припинення господарської діяльності суб`єктів господарювання, зокрема, ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний", оскільки не впливає на можливість здійснення господарської діяльності товариства, а лише визначає заборону скасування реєстраційних дій.

Таким чином, з огляду на викладене вище, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, дотримання збалансованості інтересів сторін, встановивши наявність правового зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, врахувавши ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про часткове задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 7, 9 Господарського процесуального кодексу України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Посилання скаржника на те, що господарський суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню позовних вимог є необґрунтованим, оскільки в даному випадку вживалися заходи забезпечення позову, які є співмірними з предметом позову, адекватними та обґрунтованими і вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оспорюваного наказу не може свідчити про вирішення спору сторін по суті. При цьому суд також звертає увагу, що у випадку відмови у позові такі заходи не будуть перешкоджати виконанню такого наказу.

Суд наглошує, що виходячи із спірних правовідносин, у даному випадку вжиті заходи забезпечення позову мають наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті.

Вжиті заходи забезпечення позову безпосередньо пов`язані із предметом розгляду по даній справі, оскільки спір стосується визнання протиправним та скасування оспорюваного наказу.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

У разі зміни таких обставин сторони не позбавленні права звернутись із відповідною заявою про скасування заходів про забезпечення позову.

З приводу зустрічного забезпечення, суд зазначає, що відповідач чи інша зацікавлена особа не позбавлені права та можливості звернутись до суду з окремим клопотанням про застосування заходів зустрічного забезпечення у відповідності до ст. 141 Господарського процесуального кодексу України.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Визначених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали не вбачається. Заявником наведено достатньо обґрунтовані доводи та фактичні обставини, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2021.

Вирішуючи питання про порушення оскаржуваним рішенням прав та законних інтересів апелянта, наявності правового зв`язку між скаржниками і сторонами у справі, колегією суддів зазначає про наступне.

У статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою. Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

Обов`язок держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (рішення у справі "Брумареску проти Румунії"). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до статті 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією із засад судочинства, яка застосовується з дотриманням принципу верховенства права, змагальності, рівності всіх учасників перед законом і судом, розумності строків розгляду справи.

Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем у статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження. Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволили б реалізувати його в повному обсязі та забезпечити ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Конституційні гарантії захисту прав та інтересів в апеляційній інстанції конкретизовано в главі 1 розділу І, главі 1 розділу ІV ГПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного оскарження судових рішень у господарському судочинстві.

Відповідно до частини 1 статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Тобто частиною 1 статті 254 ГПК України визначено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, яким, зокрема розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову.

Одночасно вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, і поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення прийнято щодо їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок; такий правовий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

У вирішенні цього питання суд має з`ясувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому тощо.

Отже, у розумінні наведених норм процесуального права судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та (або) обов`язків цієї особи. Тобто суд має розглянути та вирішити спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Тобто, судовим рішенням безпосередньо зачіпаються права, інтереси та (або) обов`язки такої особи, в тому числі створюються перешкоди для реалізації її суб`єктивного права чи законного інтересу або реального виконання обов`язку стосовно однієї з сторін спору.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини 3 статті 277 ГПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь - якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №904/5618/17, від 21.09.2018 у справі №909/68/18, від 18.12.2018 у справі № 911/1316/17, від 27.02.2019 у справі №903/825/18, від 17.10.2019 у справі № 910/21156/16

З вищенаведеного слідує наступний алгоритм дій суду апеляційної інстанції у разі надходження апеляційної скарги від особи, яка не приймала участі у розгляді справи, але вважає, що судом в оскаржуваному рішенні вирішено питання про її права та інтереси: суд має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника і лише після встановлення таких обставин вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі №911/2635/17, від 12.05.2020 у справі № 910/18271/16.

Обґрунтовуючи наявність процесуального права на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду, скаржник посилається на те, що вказаною ухвалою порушуються права та законні інтереси, оскільки останній є директором ТОВ «РСГП «Столичний», його безпідставно не було залучено судом до участі у справі. Також вказує, що наказом Міністерства юстиції України від 15.12.2020 року № 4325/5, який є предметом позову у цій справі, були скасовані незаконні реєстраційні дії по зміні чинного керівника ТОВ «РСГП «Столичний» ОСОБА_1 тому ця справа стосується його прав та обов`язків.

З`ясовуючи питання про те, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як було зазначено, в апеляційному порядку оскаржено ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову, особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов`язки.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає безпідставними посилання скаржника на порушення оскаржуваною ухвалою його прав, оскільки, як у мотивувальній частині, так і в резолютивній частинах ухвали від 18.03.2021 не містяться висновки суду чи судження про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 .

В цій частині також заслуговують на увагу заперечення позивача з посиланням те, що відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «РСГП «Столичний» №18/01-21 від 18.01.2021 ОСОБА_1 було звільнено з посади директора Товариства. На підставі цього протоколу було видано наказ ТОВ «РСГП «Столичний» №19/01-21 від 19.01.2021, відповідно до п. 1 якого ОСОБА_1 було звільнено з посади директора Товариства з 18.01.2021. Водночас, відповідно до вказаного протоколу загальних зборів учасників ТОВ «РСГП «Столичний» та наказу з 19.01.2021 директором було призначено ОСОБА_4 .

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань директором ТОВ «РСГП «Столичний» є ОСОБА_4 .

Отже, на момент постановлення оскарженої ухвали ОСОБА_1 не перебував на посаді директора ТОВ «РСГП «Столичний». Правовідносини у цій справі стосуються виключно дослідження питання законності наказу Міністерства юстиції України від 15.12.2020 № 4325/5, що розглядається по суті цього спору, а не в межах вирішення питання забезпечення позову.

Звідси суд також звертає увагу, що аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 з посиланням на числені судові справи, підроблення рішень загальних зборів ТОВ «РСГП «Столичний» та наказів про призначення на посаду директора товариства, обставини вибуття Компанії «GOODLIGHT CAPITAL LIMITED» зі складу учасників ТОВ «Аграрний маркетинговий центр», наявність судових заборон щодо вчинення реєстраційних дій щодо ТОВ «РСГП «Столичний» є недоцільними в ході перегляду ухвали про забезпечення позову. Суд вкотре зауважує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову у даній справі не досліджується, позяак питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову, а виходячи із спірних правовідносин, у даному випадку вжиті заходи забезпечення позову мають наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не є такою, що прийнята про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 . Особою, яка звернулась з апеляційною скаргою, не доведено належними та допустимими доказами у розумінні положень статей 76, 77 ГПК України, порушення його прав та охоронюваним законом інтересів оскаржуваною ухвалою.

Фактичні обставини у їх сукупності свідчать про відсутність очевидного і безумовного зв`язку між оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції та правами, інтересами і (або) обов`язками скаржника, за наявності якого виникає право на апеляційне оскарження судового рішення особою, яка не приймала участі у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що права ОСОБА_1 оскаржуваною ухвалою не порушені, питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувались. Тобто, в даному випадку не існує правового зв`язку між апелянтом і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

При цьому слід враховувати, що судове рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 не може бути здійснене та підлягає закриттю.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не є такою, що прийнята про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , а тому апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 не може бути здійснене та підлягає закриттю відповідно до положень ч.3 ст. 264 ГПК України.

Щодо апеляційної скарги Міністерства юстиції України, відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження Міністерства юстиції України є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженої ухвали у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Оскільки підстав для скасування ухвали у справі та задоволення апеляційної скарги немає, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на скаржника - Міністерства юстиції України .

Керуючись статтями 234, ч.3 ст. 264, Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва про забезпечення позову від 18.03.2021 у справі №910/20007/20.

2. Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення. Ухвалу Господарського суду міста Києва про забезпечення позову від 18.03.2021 у справі №910/20007/20 залишити без змін.

3. Матеріали оскарження повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 11.06.2021.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді І.П. Ходаківська

О.О. Євсіков