ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2021 року м.Дніпро

Справа № 904/5873/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Чередка А.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Василенко Оксани Аркадіївни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2021 у справі № 904/5873/20

за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод"

до Фізичної особи - підприємця Василенко Оксани Аркадіївни

про стягнення 106 854, 20 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Приватне акціонерне товариство "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (позивач) звернулося з позовом до Фізичної особи - підприємця Василенко О.А. (відповідач) про стягнення 106 854, 20 грн. (в т.ч.: 61 111, 76 грн. - основна заборгованість; 45 048, 01 грн. - пеня; 323, 79 грн. - інфляційні втрати та 370, 64 грн. - 3% річних) заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної оплати наданих позивачем послуг за договором на надання послуг з постачання води технічної якості №17007 від 16.02.2017 (укладеним між сторонами), за період липень-серпень 2020 року.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2021 у цій справі, позовні вимоги задоволено у повному обсязі; стягнуто з відповідача: Фізичної особи - підприємця Василенко Оксани Аркадіївни на користь позивача - Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод": 61 111, 76 грн. - заборгованості за договором; 45 048, 01 грн. - пені; 323, 79 грн. - інфляційних втрат; 370, 64 грн. - 3% річних та 2 102, 00 грн. - витрат на сплату судового збору.

Приймаючи вказане рішення місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань оплату наданих послуг за спірний період не здійснив; у зв`язку з чим (згідно наданого позивачем розрахунку) за ним рахується заборгованість в розмірі 61 111, 76 грн. грн. У зв`язку з чим позивач відповідно до приписів ст. 625 ЦК України та п.7.2. договору нарахував відповідачу: 45 048, 01 грн. - пені; 323, 79 грн. - інфляційних втрат та 370, 64 грн. - 3% річних (а.с.2).

На час прийняття рішення у справі відповідачем доказів погашення заборгованості (з урахуванням пені, інфляційних втрат та 3% річних) перед позивачем не надав. Таким чином, загальна сума грошових коштів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 106 854, 20 грн.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Фізична особа - підприємець Василенко Оксана Аркадіївна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування скаржник зазначає, що відповідач про існування справи № 904/5873/20 дізналася на етапі виконавчого провадження, та не мала можливості надати докази своєї позиції до суду першої інстанції, при цьому як вбачається з матеріалів справи позивачем до суду були надані не всі документи, які мають значення для вирішення справи по суті.

Серед іншого, попри чітке посилання пункту 9.5. договору на наявність додатків, які являються невід`ємною частиною договору, позивачем додатки надані не були, та суд першої інстанції проігнорував їх відсутність в матеріалах справи.

Так до невід`ємних додатків належать: акт розмежування балансової належності, схема водопостачання споживача, характеристика приладів обліку. З схеми водопостачання та характеристики приладу обліку вбачається, що облік об`єму наданої води споживачу здійснюється лічильником КВ-1,5 зав. № 187758, в той час як позивачем до матеріалів суду надані розрахунки та акт зняття контрольних показників лічильника КВ-1,5 зав. № 073376.

На думку скаржника, позивач свідомо ввів суд в оману надавши недостовірну інформацію, покази лічильника, які до відповідача не мають ніякого відношення.

За доводами скаржника, судове рішення було ухвалене без отримання документації, яка має вирішальне значення для справи.

Апелянт вказує, що в позовній заяві позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань за договором на надання послуг з постачання води технічної якості № 17007 від 16.02.2017, а саме не здійснення оплати за отриману воду у період з червня 2020 року. В якості доказів позивач надав до суду договір № 17007 від 16.02.2017, виставлені ним рахунки на оплату послуг з водопостачання та акти здачі- приймання виконаних робіт, яким судом надана не вірну оцінку, а саме:

Пункт 2.1. договору передбачає, що завод надає споживачу послуги з водопостачання- води технічної якості. Об`єми послуг переданих споживачу по мережах водопостачання заводу визначаються за показниками перевірених приладів обліку водопостачання, які мають бути опломбовані. Об`єми послуг підтверджуються двостороннім актом за підписами сторін. Зняття показників приладів обліку здійснюється раз на місяць у присутності представника заводу.

Згідно пункту 5.1. договору розрахунки за надані послуги здійснюються зокрема на підставі двосторонніх актів.

Пункт 7.4. договору вказує, що у разі виявлення однією із сторін договору порушення умов договору іншою стороною, за які законодавством передбачене застосування санкцій чи тягнуть за собою збитки, або недоотриману вигоду тощо, на місці оформлюється двосторонній акт порушення. Акт складається в присутності представників обох сторін договору в двох примірниках. Сторона, дії або бездіяльність якої стала причиною складання акту має право внести до акта свої зауваження. Сторона, яка виявила порушення своїх прав, зобов`язана попередити іншу сторону про необхідність складання акта. Інша сторона не може без поважних причин відмовитись від складання та підписання акта. У разі відмови відповідальної сторони від підписання акта, в акті робиться запис про відмову. У цьому випадку акт вважається дійсним, якщо його на місці складання підписали не менше двох уповноважених представників сторони договору, що складала акт.

При цьому в матеріалах справи відсутній акт про порушення, наявні ж в матеріалах-справи акти підписанні виключно представником позивача, без будь яких запис про відмову від їх підписання зі сторони відповідача.

Скаржник повідомляє, що споживання технічної води від позивача здійснювалося відповідачем виключно в санвузлі, так за період лютий 2019 року - травень 2020 року відповідачем було використано 60 куб. метрів технічної води на загальну суму 717,21 грн.

Отже, отримуючи рахунки за червень-серпень 2020 року на 1695 куб. метрів на загальну суму 61 111, 76 грн з ПДВ у відповіда виникли сумніви щодо вказаних об`ємів, враховуючи, що обсяг' споживання технічної води відповідач не змінював, а оскільки прилад обліку знаходиться у приміщенні цеху позивача до якого відповідач не має доступу, то вона неодноразово зверталася до позивача з проханням надати доступ до лічильника, отримуючи кожен раз відмову позивача.

Більш того, не зрозумілим залишилося питання фактичних показань лічильника, так в акті від 29.09.2020 позивач зазначає показання - 1213 куб. метрів, а при складанні показників, що були нараховані відповідачу отримуємо 1695 куб. метрів.

На думку скаржника, позивачем не надано належних та допустимий доказів на підтвердження надання ним послуг, а судом першої інстанції не встановлено факт постачання технічної води відповідачу в об`ємі 1695 куб. метрів.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, про відкриття апеляційного провадження повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи.

6. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.03.2021 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Василенко Оксани Аркадіївни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2021 у справі № 904/5873/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи.

16.02.2017 між ПрАТ "ДТЗ" (завод) та ФОП Василенко О.А. (споживач) було укладено договір про надання послуг з постачання води технічної якості №17007, відповідно до умов якого завод зобов`язався надавати споживачу послуги з водопостачання води технічної якості, а споживач зобов`язався оплачувати послуги в порядку і умовах, визначених договором та діючим законодавством України (п.1.1. договору).

Місцем надання послуг заводом споживачу є точка розподілу, визначена сторонами в акті розмежування балансової належності трубопроводів технічної води та експлуатаційної відповідальності сторін (додаток №1 до договору ). (п.1.2. договору).

Згідно п. 2.1. договору завод надає споживачу послуги з водопостачання води технічної якості; об`єми послуг переданих споживачу по мережах водопостачання заводу визначаються за показниками перевірених приладів обліку водопостачання, які мають бути опломбовані; об`єми послуг підтверджуються двостороннім актом за підписами сторін; зняття показників приладів обліку здійснюється раз на місяць у присутності представника заводу.

Завод надає споживачу послуги в об`ємах: технічна вода - 35,0 куб.м. на місяць, але не більше 1,5 куб.м. на добу. (п. 2.4. договору).

Відповідно до п.5.1. договору розрахунки за надані послуги споживач здійснює відповідно до регульованих тарифів (цін), які затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), на підставі двосторонніх актів; споживач зобов`язаний самостійно отримувати від заводу два примірника актів приймання надання послуг та оплатити послуги до 20 числа місяця, наступного за звітним.

За споживання технічної води понад норми , встановлені у п.2.4. договору, споживач додатково сплачує понад нормативне водоспоживання у чотирьохкратному розмірі згідно діючих тарифів без ПДВ. (п.5.3. договору).

В п.7.2. договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату послуг споживач зобов`язаний сплатити заводу, крім суми заборгованості, пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу, відповідно до Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" від 20.05.1999р. №686-ХІV. (а.с.7-8).

За твердженням позивача, він свої зобов`язання за вищезазначеним договором виконав належним чином, надав послуги у період червень - серпень 2020 року на загальну суму 61 111, 76 грн, на підтвердження чого позивачем надано відповідні акти здачі-приймання виконаних робіт, рахунки фактури на оплату та акти зняття контрольних показників лічильника КВ-1,5 зав. №073376, а.с.9-16, 24).

Однак відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань оплату наданих послуг за спірний період не здійснив, у зв`язку з чим (згідно наданого позивачем розрахунку) за ним рахується заборгованість в розмірі 61 111, 76 грн. У зв`язку з чим позивач відповідно до приписів ст. 625 ЦК України та п.7.2. договору нарахував відповідачу: 45 048, 01 грн. - пені; 323, 79 грн. - інфляційних втрат та 370, 64 грн. - 3% річних (а.с.2)

Наведене є причиною виникнення спору.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Згідно приписів ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачається, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.(ст.525 ЦК України).

Відповідно до ст.1 ЗУ "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" встановлено, що суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності: сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території; за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Як зазначено вище, 16.02.2017 між ПрАТ "ДТЗ" (завод) та ФОП Василенко О.А. (споживач) було укладено договір про надання послуг з постачання води технічної якості №17007, відповідно до умов якого завод зобов`язався надавати споживачу послуги з водопостачання води технічної якості, а споживач зобов`язався оплачувати послуги в порядку і умовах, визначених договором та діючим законодавством України (п.1.1. договору).

Місцем надання послуг заводом споживачу є точка розподілу, визначена сторонами в акті розмежування балансової належності трубопроводів технічної води та експлуатаційної відповідальності сторін (додаток №1 до договору ). (п.1.2. договору).

Згідно п. 2.1. договору завод надає споживачу послуги з водопостачання води технічної якості; об`єми послуг переданих споживачу по мережах водопостачання заводу визначаються за показниками перевірених приладів обліку водопостачання, які мають бути опломбовані; об`єми послуг підтверджуються двостороннім актом за підписами сторін; зняття показників приладів обліку здійснюється раз на місяць у присутності представника заводу.

Характеристика приладів обліку приведена у додатку № 3 до цього договору (п. 2.3. Договору).

Пунктом 9.5 Договору визначено, що додатки до договору є невід`ємними частинами цього Договору.

Так до невід`ємних додатків належать: акт розмежування балансової належності, схема водопостачання споживача, характеристика приладів обліку.

Вказаних додатків до суду першої інстанції позивачем подано не було.

Частинами 1-3 ст. 269 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2020 було направлено відповідачу, проте поштовий конверт із вказаним відправленням, разом із повідомленнями про вручення поштового відправлення, повернуто відділенням поштового зв`язку із зазначенням причини повернення: «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 30-33).

За змістом ст. ст. 2, 7, 13 ГПК України основними засадами господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін; правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 42 ГПК України учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Статтею 120 ГПК України визначено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Повернення повістки про виклик до суду чи ухвали суду про призначення розгляду скарги з вказівкою причини повернення "за закінченням терміну зберігання" або "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення" не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи та не свідчить про відмову сторони від одержання повістки (поштового відправлення) чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду.

Подібну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12.12.2018 у справі №752/11896/17-ц, від 12.02.2019 у справі №906/142/18.

За таких обставин не можна дійти висновку про те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату та час розгляду даної справи судами першої та апеляційної інстанцій, тобто відповідач взагалі не був обізнаний про існування судового провадження щодо нього.

Місцевий господарський суд, здійснивши розгляд справи без участі відповідача, за відсутності інформації щодо його належного повідомлення про час і місце розгляду справи, не звернув увагу на те, що конституційне право на участь у судовому розгляді, бути належним чином повідомленим про дату судового засідання не може бути формальним, це є порушенням зазначених вимог законодавства та підставою для безумовного скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з апеляційною скаргою відповідачем було подано до апеляційного суду акт розмежування балансової належності, схема водопостачання споживача, характеристика приладів обліку.

За наведеного, апеляційний суд вважає за можливе прийняти до розгляду подані відповідачем докази до суду апеляційної інстанції, які не розглядались судом першої інстанції, а саме акт розмежування балансової належності, схема водопостачання споживача, характеристика приладів обліку.

Зі схеми водопостачання та характеристики приладу обліку вбачається, що облік об`єму наданої води споживачу здійснюється лічильником КВ-1,5 зав. № 187758.

Проте, позивачем до матеріалів справи суду надані розрахунки та акт зняття контрольних показників лічильника КВ-1,5 зав. № 073376.

Актів зняття контрольних показників з приладу зазначеного у додатках до договору матеріали справи не містять.

Таким чином, позивачем не доведено постачання технічної води відповідачу в об`ємі 1 695 куб.метрів.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, без врахування встановлених вище обставин.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених вище обставин справи, апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця Василенко Оксани Аркадіївни підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню та прийняттю нового рішення.

Керуючись статтями 269, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Василенко Оксани Аркадіївни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2021 у справі № 904/5873/20 задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2021 у справі № 904/5873/20 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про стягнення з Фізичної особи - підприємця Василенко Оксани Аркадіївни 61 111, 76 грн. - заборгованості за договором; 45 048, 01 грн. - пені; 323, 79 грн. - інфляційних втрат; 370, 64 грн. - 3% річних.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (49038, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, 7; ) на користь Фізичної особи - підприємця Василенко Оксани Аркадіївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 3 153, 00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, за винятком випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 286 ГПК України.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко