ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2021р. Справа № 904/711/21

За позовом: Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води

До: Товариства з обмеженою відповідальністю "Віом", м. Запоріжжя

Про: стягнення 65 614, 05 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

Секретар судового засідання Броян А.Р.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ :

ДП «Східний ГЗК» (позивач) звернувся з позовом до ТОВ «Віом» (відповідач) про стягнення 65 614, 05 грн. (в т.ч.: 50 385, 65 грн. - пеня та 15 228, 40 грн. - штраф) штрафних санкцій за порушення строків поставки товару за договором про закупівлю №264/13/99Е від 24.03.20р. (укладеним між сторонами).

Ухвалою суду від 15.02.21р. було відкрите провадження у справі №904/711/21 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами. ТОВ «Віом» (відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи (поміж-іншим), що заявки позивача на поставку товару не були отримані відповідачем; позивачем не надано належного доказу щодо направлення на адресу відповідача заявок на поставку товару, а роздруківки електронного повідомлення (які додані позивачем до позову) не є належними доказами отримання відповідачем цих заявок. З урахуванням вищезазначеного відповідач зазначає, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт порушення відповідачем строків поставки товару відповідно до умов договору.

ДП «Східний ГЗК» (позивач) у відповіді на відзив заперечував проти обставин, викладених у відзиві, зазначаючи, що в п.12.13.1. договору про закупівлю №264/13/99Е від 24.03.20р. сторони погодили, що при направленні позивачем будь-яких документів електронною поштою відповідачу, вони вважаються отриманими і належним підтвердженням цього є отримання позивачем автоматичної електронної відповіді про отримання листа, яким направлялися вищезазначені документи. Позивачем були надіслані відповідачу заявки як на його електронну адресу , зазначену в п.12.13.1. договору, так і поштою.

10.03.21 р. до канцелярії суду надійшло клопотання ТОВ «Віом» (відповідач) про розгляд справи у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, мотивовано тим, що спір між сторонами у даній справі має особливе значення для відповідача, задоволення позову може мати вкрай негативні наслідки для підприємства відповідача; розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін дасть можливість представникам відповідача висловитись та доповісти про нюанси й характер господарських взаємовідносин з позивачем.

Ухвалою суду від 15.03.21р. здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 30.03.21р.

12.05.21р. на електронну адресу від ДП «Східний ГЗК» (позивач) надійшли пояснення по справі, в яких позивач зазначає, що відповідно до ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.21р. позивача було зобов`язано надати до суду докази направлення на адресу відповідача заявок вказаних у позовній заяві. Позивач вказує, що заявка може направлятися постачальнику за допомогою електронних засобів зв`язку (факс, електронна пошта тощо) з наступним направленням оригіналів документів, відповідно до п.12.13. договору. Заявки були направленні на електронну адресу відповідача та на юридичну адресу поштовим відправленням.

До судового засідання 01.06.21р. сторони явку повноважних представників не забезпечили.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.03.20р. між ДП «Східний ГЗК» (покупець) та ТОВ «Віом» (постачальник) було укладено договір про закупівлю товару №264/13/99Е, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в п. 1.2. договору, а покупець прийняти і оплатити такий товар (п. 1.1. договору).

Постачальник зобов`язується поставити конструкційні матеріали, код 4411 (кислото упорні: порошок та цегла) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до специфікації №1, яка є невід`ємною частиною договору (п. 1.2. договору).

Постачальник повинен поставити покупцеві товар, якість якого відповідає умовам діючих стандартів, ТУ, тощо та підтверджується письмовим документом, який надає підприємство - виготовлювач або правомочний орган (п. 2.1. договору).

Сума (ціна) договору, відповідно до специфікації № 1 становить 115 201, 67 грн., крім того податок на додану вартість 20% - 23 040,33 грн. Загальна сума становить 138 242, 00 грн. з урахуванням ІІДВ 20% (п. 3.1. договору).

Товар, який поставляється відповідно до цього договору, сплачується покупцем за погодженими цінами в національній валюті України (п. 4.1. договору).

Покупець здійснює оплату отриманої партії товару по факту його поставки протягом 60-ти календарних днів (п. 4.2. договору).

В п.5.1. договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється партіями у період березень - грудень 2020р.; обсяг кожної партії уточнюється у заявках. Термін поставки кожної партії товару протягом 10-ти робочих днів після отримання заявки. Заявка може направлятися постачальнику за допомогою електронних засобів зв`язку (факс, електронна пошта, тощо) з наступним направленням оригіналів документів.

Поставка товару здійснюється відповідно до ІНКОТЕРМС 2010, на умовах DDP, склад покупця: ГМЗ, вул. Залізнична, 13, м. Жовті Води, Дніпропетровська область; складське господарство, вул. Першотравнева, 2д, м. Жовті Води, Дніпропетровська область; СКЦ, вул. Об`їзна, 9, м. Жовті Води, Дніпропетровська область. При поставці партії товару постачальник надає сертифікат виробника; рахунок фактуру; видаткову накладну; товарно-транспортні документи (п. 5.3. договору). Датою поставки товару та переходу права власності на товар буде вважатися дата фактичної поставки товару на склад покупця (п. 5.4. договору).

Згідно п.6.3.1. договору постачальник зобов`язався забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.

У випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених зобов`язань (п. 7.1. договору).

Відповідно до п. 7.2. договору : у разі затримки поставки товару у строки, передбачені цим договором, покупець має право на стягнення з постачальника штрафу у розмірі 20% від суми непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару та пені у розмірі 0,5 відсотка від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару за кожен день прострочення.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 30.09.20р., але в будь якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 11.1. договору).

В п.12.13. договору сторони погодили, що документи , відправлені електронною поштою, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути подані до судових інстанцій в якості належних доказів і не можуть спростовуватися сторонами.

Згідно п. 12.3.1. договору : при направленні покупцем будь-яких документів електронною поштою постачальнику, вони вважаються отриманими і належним підтвердженням цього є (одне із зазначеного): отримання покупцем автоматичної електронної відповіді про отримання листа, яким направлялись вищевказані документи та/або листа-відповіді постачальника про отримання зазначеного листа (документів); надходження листа (документів) на наступну електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 яка була вказана як додатковий одержувач вищевказаного листа (документів) (вказана в копії), при направленні їх постачальнику.

Все листування, направлення копій документів здійснюється за наступними електронними адресами сторін: покупець направляє постачальнику документи на його електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; постачальник направляє покупцю документи на його електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 (п.12.13.2.).

Згідно п.12.14. договору всі зміни та доповнення до даного договору відбуваються на підставі підписаних сторонами додаткових угод. (а.с.27-30).

Сторони підписали специфікацію № 1 до договору, в якій визначили товар, що підлягає поставці на загальну суму 138 242, 00 грн. з ПДВ. (зворотній бік, а.с.30).

За твердженням позивача, на виконання умов договору він направив на адресу відповідача заявку від 27.03.20р. №13-13/1110 на поставку товару на загальну суму 41 642, 01 грн. як на електрону () , так і поштову адресу відповідача (а.с.31), з кінцевим терміном поставки товару 10.04.20р. Позивач вказує, що заявку, яку було надіслано на поштову адресу відповідача , було повернуто органами зв`язку з посиланням «за закінченням терміну зберігання» (що підтверджується відповідною копію поштового повідомлення, а.с.33). Також зазначає, що додатково ним було направлено як на електронну так і на поштову адресу відповідача лист від 13.04.20р. №13-13/1312 щодо надання інформації про стан виконання раніше надісланої заявки по поставці товару (а.с.34). Позивач вказує, що і цей лист було повернуто органами зв`язку з посиланням « за закінчення встановленого строку зберігання» (що підтверджується відповідною копію поштового повідомлення, а.с.36). З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження надсилання цієї заяви та листа на електрону адресу відповідача позивач в якості доказу посилається на відповідні роздруківки ( скріншоти ) електронного повідомлення ( а.с.32, 35).

Окрім того, позивач зазначає, що ним було надіслано на адресу відповідача заявку від 30.09.20р. №13-13/3135 на поставку товару на загальну суму 34 500, 00 грн., з кінцевим терміном поставки товару 22.10.20р. Позивач вказує, що цю заявку було отримано відповідачем 08.10.20р.; на підтвердження чого посилається на поштове повідомлення органів зв`язку (а.с. 38) .

Позивач стверджує, що відповідач станом на час звернення з цим позовом поставку обумовленого сторонами в специфікації до договору товару згідно вищезазначених заявок не здійснив. У зв`язку з цим позивач відповідно до п. 7.2. договору нарахував відповідачу штрафні санкції за порушення строків поставки товару на загальну суму 65 614, 05 грн. та звернувся з цим позовом до суду.

Проте, суд критично оцінює докази , надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що заявка на поставку товару від 27.03.20р. №13-13/1110 дійсно була надіслана на адресу відповідача позивачем (оскільки позивачем не надано належних доказів надсилання на адресу відповідача цієї заявки (опису вкладення у цінний лист, накладної, тощо); а посилання позивача на те, що її було надіслано на поштову адресу відповідача та повернуто органами зв`язку з посиланням «за закінченням терміну зберігання», суд вважає хибними, оскільки з цього поштового повідомлення про повернення не можливо встановити, що в ньому містилась саме заявка позивача від 27.03.20р. №13-13/1110 (в поштовому поверненні відсутні відомості про це), а не міститься інший документ від позивача. Таким чином, дані обставини свідчать про недоведеність направлення позивачем та отримання відповідачем цієї заявки поштою.

Також, з матеріалів справи не вбачається, що відповідачем було отримано від органів зв`язку іншу заявку відповідача від 30.09.20р. №13-13/3135 на поставку товару (оскільки позивачем не надано належних доказів надсилання на адресу відповідача цієї заявки (опису вкладення у цінний лист, накладної, тощо); а посилання позивача на поштове повідомлення органів зв`язку про отримання цієї заявки відповідачем суд оцінює критично, оскільки з цього повідомлення не можливо встановити, що відповідач отримав саме цю заявку (в ньому відсутні відомості про це), а не інший документ від позивача.

Окрім того, суд критично оцінює скріншоти електронних листів (роздруківки електронного листування), на які позивач посилається як на доказ надсилання на електрону адресу відповідача вищезазначених заявок на поставку товару (оскільки ці скріншоти електронних листів (роздруківки електронного листування) не підписані електронним цифровим підписом).

Згідно з ч.3. ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Особливості визначення шкоди, завданої у результаті виведення банку з ринку або ліквідації банку на підставі протиправних (незаконних) індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України особам, які на дату прийняття таких індивідуальних актів або рішень, відповідно, мали статус учасників такого банку, встановлюються Законом України "Про банки і банківську діяльність" та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". (ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч.1. ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 ГПК України). Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. (ст. 77 ГПК України). Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. (ст. 78 ГПК України). Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування;питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до приписів ст. 80 ГПК України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду; позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно приписів ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно приписів ч.1-3 ст. 93 ГПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі; такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет); електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги"; законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу; учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом; паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Відповідно до приписів ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис; накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа; відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги"; використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах (ст. 6 цього Закону).

Згідно приписів ст. 7 цього Закону, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд своїх постановах від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18 та від 28.12.19р. у справі №922/788/19

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивач не довів належним доказами прострочення виконання відповідачем строків поставки товару за договором про закупівлю №264/13/99Е від 24.03.20р. (оскільки позивач не довів належними доказами факт отримання відповідачем заявок на поставку товару за цим договором); а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 93, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, судові витрати по справі покласти на позивача.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 09.06.2021р.

Суддя О.Ю.Васильєв