ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2021 р. Справа№ 910/18556/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Кропивної Л.В.

Алданової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Муляр Є.Г.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект"

на рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2021 (повний текст складено 05.03.2021) (суддя Довгань К.І.)

та на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2021 (повний текст складено 24.03.2021) (суддя Картавцева Ю.В.)

у справі № 910/18556/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фініс Груп"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 12 067 945, 38 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фініс Груп» (далі за текстом - ТОВ «Фініс Груп»; позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі за текстом - ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ»; відповідач) про стягнення 11 488 334 грн 40 коп. основного боргу, 255 191 грн 69 коп. 3 % річних та 324 419 грн 29 коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 53-129-01-19-01958 від 17.09.2019 в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Короткий зміст рішень місцевого господарського суду та мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.02.2021 у справі №910/18556/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фініс Груп" задоволено повністю. Стягнуто з ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» на користь ТОВ "Фініс Груп" основний борг у розмірі 11 488 334 грн 40 коп., 3% річних у розмірі 255 191 грн 69 коп., інфляційні втрати у розмірі 324 419 грн 29 коп. та судовий збір у розмірі 181 019 грн 18 коп.

Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 11 488 334, 40 грн на підставі договору за поставлений товар, тоді як відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано. Щодо вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, то суд визнав їх обґрунтованими, а відповідні розрахунки позивача арифметично вірними.

Додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/18556/20 стягнуто з ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» на користь ТОВ "Фініс Груп" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн 00 коп.

Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції зазначив, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджуються наявними у справі доказами та є обґрунтованими, разом з тим, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б доводили неспівмірність витрат, заявлених позивачем до відшкодування.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з ухваленими рішеннями, ДП «НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ» в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційними скаргами, в яких просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2021 у справі № 910/18556/20 повністю і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю, та скасувати додаткове рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у цій справі повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні витрат на професійну допомогу або зменшити їх до співмірного, розумного розміру.

Апеляційні скарги обґрунтовані такими доводами:

- ухвалюючи рішення суд першої інстанції неналежно оцінив докази та необґрунтовано відмовив відповідачу у розстроченні виконання рішення та зменшенні 3 % річних;

- також суд першої інстанції неналежно дослідив обставини щодо наявності вини відповідача у порушенні грошових зобов`язань;

- не погоджуючись із розподілом судових витрат на професійну правничу допомогу скаржник вказує на відсутність доказів дотримання позивачем вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України, неспівмірність витрат із складністю цієї справи, невідповідність їх розміру критеріям реальності та розумності.

Позиції інших учасників справи

У відзивах на апеляційні скарги позивач просить залишити їх без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої інстанції без змін, як законні та обґрунтовані.

ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" подані заперечення на відзиви, які залучені до справи та враховані судом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2021 апеляційну скаргу на рішення у справі №910/18556/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Кропивна Л.В., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 у визначеному складі суду за клопотанням ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2021, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/18556/20 та призначено апеляційну скаргу до розгляду на 02.06.2021; зупинено дію оскарженого рішення.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 19.04.2021 апеляційну скаргу на додаткове рішення у цій справі передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Кропивна Л.В., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 у визначеному складі суду відкрито апеляційне провадження у справі №910/18556/20 та призначено апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у цій справі на 02.06.2021.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 02.06.2021 з`явився представник позивача, який заперечував проти доводів апеляційних скарг, просив їх відхилити, а оскаржені судові рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання 02.06.2021 представник відповідача та скаржника не з`явився.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідач та скаржник повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень учасникам справи.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 12 ст. 270 ГПК України).

01.06.2021 від скаржника до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване зайнятістю його представника у розгляді іншої справи № 910/2166/21, що розглядається у господарському суді міста Києва, а також запровадженням на підприємстві на період карантину дистанційної роботи його працівників.

Оскільки представник відповідача не надав суду жодних доказів на підтвердження наявності у нього поважних причин неявки в судове засідання, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, вказане клопотання залишено судом без задоволення у зв`язку з відсутністю передбачених ч. 2 ст. 202 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи. Водночас суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.

Представник скаржника мав можливість за умови заявлення відповідного клопотання взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в порядку визначеному ст. 197 ГПК України. Проте відповідного клопотання заявлено не було.

Наведені представником у клопотанні в обґрунтування відкладення розгляду справи доводи про неможливість його участі в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду у зв`язку з його зайнятістю у цей же день в іншому судовому засіданні є безпідставними та відхиляються судом, оскільки відповідач як юридична особа не позбавлений права надавати повноваження на представництво своїх інтересів будь-якій кількості осіб та будь-якому іншому представникові, у тому числі безпосередньому керівнику, а нез`явлення в судове засіданні представників учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду у судовому засіданні (ч. 12 ст. 270 ГПК України).

Обставини справи. Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

17.09.2019 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (відповідач, покупець) в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фініс Груп" (позивач, постачальник) укладено Договір поставки № 53-129-01-19-01958 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити координатно-вимірювальну машину виробництва «Hexagon Manufacturing Intelligence», Італія (далі - продукція) для потреб ВП «Атоменергомаш» ДП НАЕК «Енергоатом», а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в Специфікації (далі - «Специфікація»), яка є невід`ємною частиною договору (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору, якість та вимоги до продукції повинні відповідати «Технічному завданню на постачання координатно-вимірювальної машини фірми «Hexagon» мод. DEA Global Silver Performance 07.10.07» (додаток 2 до Договору), що встановлює вимоги до її якості, умовам договору і підтверджуватись документом про якість (паспортом) виробника на продукцію (оригінал).

Пунктами 3.1, 3.2 Договору визначено, що сума договору складає 11 488 334,40 грн, у тому числі ПДВ 20% - 1 914 722,40 грн. Ціна за одиницю продукції встановлена в національній валюті України і зазначена в Специфікації.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 Договору покупець сплачує вартість продукції за ціною, зазначеною в Специфікації, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника. Оплата поставленої продукції за Специфікацією здійснюється покупцем протягом 60 робочих днів від дати підписання акту приймання-передачі поставленої продукції.

Згідно з п. 5.11 Договору право власності на продукцію набувається покупцем з моменту успішного проходження вхідних контролів, що підтверджується відповідними актами та ярликом на придатну продукцію.

Підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 Договору встановлено обов`язок покупця своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 01.06.2020, а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку. Стосовно виконання гарантійних зобов`язань постачальника, передбачених договором, договір діє до закінчення строку дії гарантії на продукцію (п. 11.1 Договору).

За свою правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки сторонами оформлена та підписана Специфікація № 1, в якій зокрема визначено найменування продукції, її технічні характеристики, строки поставки та її вартість.

Позивач передав, а відповідач прийняв товар (координатно-вимірювальна машина Hexagon DEA Global Silver Performance 07.10.07) на суму 11 488 334,40 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 12 від 29.11.2019 та актом приймання-передачі № 12 від 29.11.2019.

Актом вхідного контролю продукції № 117-19 від 29.11.2019 визначено, що продукція (координатно-вимірювальна машина Hexagon DEA Global Silver Performance 07.10.07) відповідає умовам договору на поставку та НД в повному обсязі.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з вимогами сплатити вартість поставленого товару, а також 3 % річних та інфляційні втрати за порушення строків оплати за Договором поставки (лист-вимога № 15-20 від 07.10.2020, претензія № 16-20 від 05.11.2020, лист «Досудове нагадування» № 17-20 від 18.11.2020), які залишені відповідачем без реагування та задоволення. Відповідні докази направлення цих документів містяться в матеріалах справи (т. 1, а.с. 51, 52, 57, 58, 63, 64).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконав зобов`язань з оплати позивачу вартості поставленої продукції за Договором поставки № 53-129-01-19-01958 від 17.09.2019, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 11488334,40 грн, 3% річних у розмірі 255191,69 грн та інфляційні втрати у розмірі 324419,29 грн, які нараховані за період з 28.02.2020 до 24.11.2020.

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з умов, що узгоджені сторонами у п. п. 4.2, 4.3 Договору, строк оплати поставки є таким, що настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача за Договором та її обсяг, разом з тим, відповідачем не надано доказів сплати вартості отриманої продукції за Договором, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у заявленому позивачем розмірі, а саме у розмірі 11 488 334, 40 грн.

Поряд з цим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 255 191, 69 грн та інфляційні втрати у розмірі 324 419, 29 грн, нараховані за період з 28.02.2020 по 24.11.2020.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно із Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення оплати поставленої продукції, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що визначені позивачем періоди нарахування є обґрунтованими, а розрахунок арифметично правильним, відтак позовні вимоги про стягнення 255 191, 69 грн 3 % річних та 324 419, 29 грн інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру 3 % річних.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру 3% річних, відповідач посилався на факт відсутності у позивача збитків внаслідок невиконання ним зобов`язань за договором, а також відсутність його вини у порушенні грошового зобов`язання.

Так, звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних втрат за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому береться до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 по справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Позивач у межах даної справи заявив до стягнення з відповідача 12 067 945, 38 грн, з яких 11 488 334, 40 грн основного боргу та 255 191, 69 грн 3% річних, вимоги про стягнення неустойки позивачем не заявлялися. При цьому, відповідачем протягом значного періоду прострочення виконання зобов`язань не було здійснено навіть часткової оплати вартості поставленої продукції.

З огляду на викладене, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру 3 % річних.

Також, відповідачем до суду подано клопотання про відстрочення виконання судового рішення, у якому просив відстрочити або розстрочити виконання рішення господарського суду міста Києва у даній справі на одинадцять місяців.

Обґрунтовуючи клопотання відповідач зазначав про надзвичайно скрутне фінансове становище та відсутність його вини у порушенні зобов`язань за договором.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Так, на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02).

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, підставою для розстрочення чи відстрочення виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Оскільки відповідачем не доведено належними доказами наявності виняткових обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду у термін, встановлений законодавством, колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про відстрочення/розстрочення виконання рішення суду.

Стосовно посилання скаржника на відсутність його вини у порушенні грошового зобов`язання з огляду на те, що відокремлений підрозділ не наділений функціями акумуляції фінансів і їх розподілу в межах компанії ДП «НАЕК «Енергоатом», суд зазначає таке.

Відповідно до статті 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована в установленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном.

За змістом частин 1, 2 статті 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філія не є юридичною особою. Вона наділяються майном юридичної особи, що її створила, і діє на підставі затвердженого нею положення.

Правовий аналіз зазначених норм свідчить, що юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами. Отже відокремлений підрозділ саме від імені юридичної особи, а не від свого власного імені, здійснює всі або частину функцій саме юридичної особи, а не якихось своїх окремих функцій. При цьому, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи.

Таким чином, Відокремлений підрозділ «Атомкомплект" Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» є уповноваженим відособленим підрозділом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» і у спірних правовідносинах діє від його імені.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду міста Києва із заявою про розподіл судових витрат, в якій просив суд стягнути з відповідача на свою користь 50 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач подав свої заперечення на заяву позивача про розподіл судових витрат, пославшись на те, що заявлені позивачем витрати є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У статті 244 ГПК України зазначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1- 3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 03.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фініс Груп» (клієнт, позивач) та Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «Копусь і Муляр» (адвокатське об`єднання) було укладено Договір про надання правової допомоги № ЮФКМ/11/2020 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання зобов`язується здійснювати представництво клієнта у спорі за участю Відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» щодо стягнення з останнього суми основного боргу, інфляційних збитків та 3% річних, штрафних санкцій внаслідок неналежного виконання договору від 17.09.2019 № 53-129-01-19-01958 з повним обсягом прав та повноважень передбачених відповідно до договору.

Відповідно до п. 1.2 цього Договору адвокатське об`єднання зобов`язується здійснювати представництво клієнта на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги (юридичних послуг) та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

Загальна вартість юридичних послуг (гонорар), що мають бути надані відповідно до цього договору, визначається в розрахунку вартості всього фактично витраченого часу адвокатським об`єднанням на виконання завдання клієнта, та не може перевищувати 50 000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що між клієнтом (позивачем) та адвокатським об`єднанням складено та підписано без зауважень Акт № 1 прийому-передачі наданих послуг від 23.02.2021, відповідно до якого адвокатське об`єднання надало, а клієнт прийняв послуги щодо представництва клієнта у спорі з ВП «Атомкомплект» ДП «НАЕК «Енергоатом» на загальну суму 50 000,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 254 від 23.11.2020 ТОВ «Фініс Груп» перерахувало Адвокатському об`єднанню «Юридична фірма «Копусь і Муляр» 25000,00 грн, призначення платежу: оплата за адвокатські послуги, згідно Договору про надання правової допомоги № ЮФКМ/11/2020 від 03.11.20р без ПДВ; відповідно до платіжного доручення № 257 від 24.02.2021 ТОВ «Фініс Груп» перерахувало Адвокатському об`єднанню «Юридична фірма «Копусь і Муляр» 25 000,00 грн, призначення платежу: оплата за адвокатські послуги, згідно Договору про надання правової допомоги № ЮФКМ/11/2020 від 03.11.20р без ПДВ.

Разом з тим, відповідач заперечуючи проти покладення на нього витрат позивача на правову допомогу зазначає, що справа є нескладною, не вимагає спеціальних знань та опрацювання великої кількості документів; позивачем не доведено співмірності таких витрат; вартість однієї години роботи адвоката (1500,00 грн) не відповідає принципу розумності, оскільки мінімальна погодинна заробітна плата в країні складає 36,11 грн.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку на відповідача.

Згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Надавши оцінку сукупності наявних в матеріалах справи документів, врахувавши ступінь складності справи, обсяг опрацьованих матеріалів та ціну позову, керуючись критеріями розумності розміру адвокатських витрат, а також реальності (необхідності) цих витрат, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджуються наявними у справі доказами та є обґрунтованими, разом з тим, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б доводили неспівмірність витрат, заявлених позивачем до відшкодування, відтак, відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення заявленої суми витрат.

Отже з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії витрат колегія вважає достатньо обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат і стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн

Стосовно доводів скаржника в апеляційній скарзі про порушення позивачем вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України суд зазначає таке.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідну заяву позивач зробив в судовому засіданні 23.02.2021, що підтверджується протоколом судового засідання (т.1, а.с.135), тобто до закінчення судових дебатів. Відповідні докази (копія договору про надання правової допомоги, копії платіжних доручень, банківська виписка за рахунком, акт прийому-передачі наданих послуг тощо) подані позивачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а саме 27.02.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи конвертом зі штриховим кодом ідентифікації 937 (т.1., а.с.162).

Отже, наведеним спростовується твердження скаржника про недотримання позивачем вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Решту аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині даної постанови, суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваних у даній справі судових рішень відсутні.

Судові витрати

Враховуючи норми ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2021 у даній справі покладаються на скаржника.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду першої інстанції про розподіл витрат на професійну правничу допомогу не є об`єктом справляння судового збору, відповідно розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2021 та додаткове рішення господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі №910/18556/20 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2021 у даній справі покласти на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект".

Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2021 у справі № 910/18556/20.

Матеріали справи № 910/18556/20 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 07.06.2021.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді Л.В. Кропивна

С.О. Алданова