ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2021 р. Справа№ 910/235/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Тищенко О.В.

Тарасенко К.В.

секретар судового засідання Макуха О.А.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Камоцці»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 16.03.2021

у справі № 910/235/21 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Камоцці»

про стягнення 9 275,18 грн.

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Запорізький завод фероплавів» (далі - АТ «Запорізький завод феросплавів», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Камоцці» (далі - ТОВ «Камоцці», відповідач) про стягнення 9 275,18 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки № 57 від 15.01.2018 щодо своєчасної поставки товару, відтак просило стягнути з відповідача 9 275,18 грн. штрафних санкцій, нарахованих на підставі п. 10.3 цього Договору.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач стверджував, що підписання Додаткової угоди № 9 до Договору поставки № 57 від 15.01.2018, тобто Специфікації на товар, тривало з 28.08.2020 (фактичне підписання відповідачем та відправлення їх на адресу позивача) по 17.09.2020 (дата отримання відповідачем підписаного позивачем примірника), тому зазначена у Додатковій угоді № 9 дата її підписання 14.09.2020 є такою, що не відповідає обставинам договірних відносин, а підстави нарахування штрафних санкцій за прострочення поставки товару відсутні.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі №910/235/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Камоцці» на користь Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» штрафні санкції у розмірі 9 048,96 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 050,73 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Камоцці» оскаржило його в апеляційному порядку, подавши дві аналогічні за своїм змістом апеляційні скарги, які апеляційним судом вирішено розглянути як одну, відповідно до якої апелянт просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Доводи апелянта зводяться до того, що фактичне підписання Додаткової угоди № 9 від 14.08.2020 не відповідає даті, яка в ній вказана, адже відповідачем було надано докази на підтвердження факту узгоджування Додаткової угоди аж до 26.08.2020, підписання відповідачем 28.08.2020 та направленя позивачу, який отримав її 14.09.2020. Підписану позивачем Додаткову угоду відповідач отримав лише 17.09.2020. На думку апелянта, суд першої інстанції формально підійшов до ухвалення оскаржуваного рішення та не надав належної оцінки електронному листу від 26.08.2020 інженера з постачання ОСОБА_1 , в якому вона просила підписати та направити для підписання два примірники Додаткової угоди № 9, не надано судом жодної оцінки поштовому реєстру № 25, згідно якого на адресу позивача було відправлено на підпис спірний документ.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на позовну заяву, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач є таким, що прострочив виконання договірних зобов`язань щодо своєчасної поставки обумовленого товару у визначений строк, відтак правомірно стягнув з відповідача штрафні санкції.

Враховуючи ціну позову у даній справі (9 275,18 грн.), яка становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та відсутність клопотань учасників справи про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з їх повідомленням (викликом), апеляційний суд дійшов висновку, що дана апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 15.01.2018 між АТ «Запорізький завод феросплавів» (позивач, покупець за договором) та ТОВ «Камоцці» (відповідач, постачальник за договором) укладено Договір поставки № 57 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію (далі - товар), в асортименті та за цінами, вказаними в додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього Договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Договору постачальник зобов`язався поставити покупцеві товар на умовах та у спосіб, визначених в додатку (специфікації) до Договору; строки поставки встановлені у п. 3.3 Договору.

Положеннями п. 3.3 Договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється постачальником на підставі п. 3.1 даного договору тільки після отримання покупцем письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) покупця (у разі необхідності). В письмовому підтвердженні (заявці) покупець вказує графік, обсяги та терміни поставки товару в межах періоду поставки, який сторони вказують в додатковій специфікації) до Договору.

В силу п. 3.4 Договору разом з поставкою товару постачальник зобов`язаний надати покупцю оригінали документів: рахунок-фактуру; видаткову накладну на відпуск товару; акт приймання-передачі товару.

За умовами п. 5.2 Договору загальна його сума на момент складання становить 13 589,28 грн. з урахуванням ПДВ. Сума Договору збільшується на суму наступних поставок товару шляхом підписання додаткових угод до Договору, які є його невід`ємною частиною.

Порядок оплати та форма розрахунків вказуються сторонами у додатках (специфікаціях) до даного договору (п. 5.6 Договору).

Сторони погодили (п. 10.3 Договору), що у разі порушення строків поставки товару постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 0,5% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожний день прострочення. У разі продовження такого прострочення більше 10 календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від суми непоставленого (недопоставленого) товару.

Даний Договір згідно п. 12.1 набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх печатками, термін його дії закінчується 31.12.2019, але не раніше повного виконання зобов`язань обома сторонами.

В додатку № 1 до Договору сторони погодили номенклатуру товару та визначили, у т.ч. термін поставки: 14 календарних днів після отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) покупця.

Додатковою угодою № 9 від 14.08.2020 до Договору погоджено номенклатуру товару, ціну, загальну вартість поставки 45 244,80 грн., умови оплати, а також зазначено умови поставки: СРТ склад покупця, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд.11, строк поставки: протягом 25 робочих днів після підписання цієї додаткової угоди.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Договором на підставі ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства на підставі ст. 628 ЦК України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

За договором поставки в силу приписів ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

За змістом ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець (ст. 693 ЦК України) повинен здійснити оплату в строк, встановлений Договором, а якщо такий строк не встановлений Договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За змістом ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив про порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної поставки товару у визначений Додатковою угодою № 9 строк, який настав 20.09.2020, в той час, як фактично товар отриманий позивачем 12.10.2020, в зв`язку з цим позивачем здійснено нарахування до стягнення з відповідача на підставі п. 10.3 Договору штрафних санкцій за 21 день прострочення, а саме: 4 750,70 грн. штрафу в розмірі 0,5 % від суми непоставленого товару за кожен день прострочення та 4 524,48 грн штрафу в розмірі 10% від суми непоставленого більше 10 календарних днів товару.

Як вище згадувалось, за умовами Додаткової угоди № 9 від 14.08.2020 до Договору відповідач зобов`язався здійснити поставку товару відповідно до узгодженої номенклатури вартістю 45 244,80 грн. за визначеною адресо в строк протягом 25 робочих днів після підписання цієї додаткової угоди, тобто до 21.09.2020.

Разом з цим, як встановлено матеріалами справи, обумовлений товар за видатковою накладною № 932576112 від 06.10.2020, ТТН № 0000670 від 06.10.2020 та рахунком-фактурою № 3148740 від 06.10.2020 відповідачем було поставлено лише 12.10.2020, про що свідчить відмітка товароодержувача про фактичне отримання товару на видатковій накладній № 932576112 від 06.10.2020. Доказів того, що поставка товару відбулась в іншу дату, ніж 12.10.2020 відповідачем (апелянтом) суду не надано.

Заперечуючи проти позову, відповідач (апелянт) зазначив, що процес підписання Додаткової угоди № 9 до Договору, тобто Специфікації на товар, тривало з 28.08.2020 (фактичне підписання відповідачем та відправлення їх на адресу позивача) до 17.09.2020 (дата отримання відповідачем підписаного позивачем примірника), а тому зазначена у Додатковій угоді № 9 дата її підписання 14.09.2020 є такою, що не відповідає обставинам договірних відносин, а підстав нарахування штрафних санкцій за прострочення поставки товару немає.

Проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, з наданої позивачем копії Додаткової угоди № 9 до Договору вбачається, що згідно преамбули Додаткової угоди № 9 дата її підписання 14.08.2020, на другому аркуші цей правочин підписано відповідачем та скріплено печаткою товариства без будь-яких зауважень й приміток щодо іншої фактичної дати підписання.

Оскільки зміст цієї Додаткової угоди № 9 не містить інших дат її укладення та підписання, враховуючи свободу договору та презумпцію правомірності правочину, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про недоведеність відповідачем обставин підписання цієї Додаткової угоди в іншу дату, ніж зазначено в тексті Додаткової угоди № 9 до Договору, а саме, 14.08.2020, а також визначення початку відліку строку поставки з урахуванням цієї дати підписання.

Наданий відповідачем аркуш у вигляді електронного листа (а. с.50) від ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , адресований ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та датований 26.08.2020, в якому зазначено, що для прискорення відвантаження необхідно підписати погоджену в електронному вигляді Додаткову угоду № 9 від 14.08.2020, жодним чином не спростовує зазначену в преамбулі цієї Додаткової угоди дату її підписання.

При цьому, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є відповідальною (уповноваженою) особою позивача щодо направлення відповідних листів з проектом Додаткової угоди на підписання відповідачу, а електронна адреса, з якої було направлено відповідний лист, є офіційною електронною адресою такої уповноваженої особи.

Надана відповідачем копія поштового реєстру № 25 (а.с. 51-54) та витяг з офіційного сайту Укрпошти без зазначення штрихового ідентифікатора (а.с. 55) не можуть вважатись належними доказами направлення на адресу позивача спірної Додаткової угоди, адже не містять жодних даних, що саме направлялось на адресу позивача відповідним поштовим відправленням.

Інших доказів на підтвердження обставин, які б звільняли відповідача від обов`язку здійснити поставку товару у визначений строк та покладення на нього відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, суду не надано.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що факт прострочення відповідачем зобов`язань за Договором й Додатковою угодою № 9 від 14.08.2020 належним чином доведено, підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем. Відповідно доводи відповідача в цій частині як безпідставні та необґрунтовані відхиляються апеляційним судом.

Учасники господарських відносин в силу положень ст. 216 ГК України несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (п. 1 ст. 218 ГК України).

Порушенням зобов`язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

За змістом ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено (ч. 4 ст. 231 ГК України), санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За приписами ч. 2, ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

З огляду на вищенаведені положення законодавства, сторони, керуючись принципом свободи договору за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення не грошового зобов`язання - порушення строків постачання продукції.

Сторони погодили, зокрема, п. 10.3 Договору, що у разі порушення строків поставки товару постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 0,5% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожний день прострочення. У разі продовження такого прострочення більше 10 календарних днів постачальник додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10% від суми непоставленого (недопоставленого) товару.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків штрафу в розмірі 0,5% штрафу від вартості 45 244,80 грн несвоєчасно поставленого товару за 21 день прострочення (з 21.09.2020 по 11.10.2020) та в розмірі 10% штрафу за прострочення поставки товару більше, ніж на 10 календарних днів, апеляційний суд встановив, що позивачем невірно визначено строк поставки відповідно до Додаткової угоди № 9, а саме, не враховано, що поставка мала бути здійснена у строк: 25 робочих днів, а 24 серпня 2020 (понеділок) є святковим днем - Днем Незалежності України, тому строк поставки настав 21.09.2020, а відповідно прострочення - з 22.09.2020, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 4 524,48 грн. штрафу в розмірі 0,5% штрафу від вартості 45 244,80 грн. несвоєчасно поставленого товару за 20 днів прострочення та 4 524,48 грн. штрафу в розмірі 10% штрафу за прострочення поставки товару більше, ніж на 10 календарних днів, всього 9 048,96 грн., відповідно в іншій частині цих вимог слід відмовити.

Доводи апелянта з приводу неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, формального підходу до ухвалення оскаржуваного рішення та не надання належної оцінки поданих відповідачем доказів та аргументів на підтвердження своєї правової позиції не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За рішенням від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Камоцці» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/235/21 - без змін.

Матеріали справи №910/235/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.06.2021

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді О.В. Тищенко

К.В. Тарасенко