'номер провадження справи 32/42/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2021 Справа № 908/477/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя господарського суду Запорізької області Колодій Н.А. при секретарі Новасардовій І.В., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої комерційної фірми Електропромремонт (49038, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, 14)

до відповідача Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (71503, Запорізька область, м. Енергодар, а/с 306 )

про стягнення 330885,26 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача : не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю виробнича комерційна фірма Електропромремонт з позовом про стягнення з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Атоменергомаш Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом про стягнення 331547,52 грн., яка складається з 310485 грн. основного боргу, 13878,68 грн. інфляційних втрат та 6823,84 грн.- 3 % річних.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2021 позовні матеріали № 908/477/21 передано на розгляд судді Колодій Н.А.

Ухвалою суду від 02.03.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк терміном не пізніше 17.03.2021 для усунення недоліків позовної заяви.

10.03.2020 до господарського суду Запорізької області від Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої комерційної фірми Електропромремонт надійшла заява про усунення недоліків на виконання ухвали суду від 02.03.2021 у справі № 908/477/21.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.03.2021 вищевказану позовну заяву прийнято судом, відкрито провадження у справі № 908/477/21 (номер провадження 32/42/21) за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 13.04.2021.

Ухвалою суду від 13.04.2021 строк підготовчого провадження продовжено, підготовче засідання відкладено на 20.05.2021.

Ухвалою суду від 20.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу по суті на 09.06.2021.

До початку судового засідання від позивача та відповідача надійшли клопотання про розгляд справи без участі їх представників.

У зв`язку з неявкою представників сторін фіксація судового процесу не здійснювалася.

Суд визнав можливим розглянути справу відповідно до вимог ст. 202 ГПК України за відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

В судовому засіданні 09.06.2021 суд визнав наявні документи достатніми для об`єктивного та всебічного розгляду спору, прийнято рішення, повний текст якого буде складено протягом 10 з дня його прийняття та надісланий на адреси сторін.

Позивач просить суд стягнути заборгованість на підставі договору поставки № 20/05/49 від 02.03.2020 (53-143-01-20-01566 від 05.03.2020). В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на порушення відповідачем п. 4.1 договору та прострочення оплати відповідачем поставленого позивачем товару.

Представник відповідача заперечив проти позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначив, що з урахуванням п. 4.1 договору поставки, строк оплати товару закінчився після спливу 60 днів з дня закінчення вхідного контролю продукції, що підтверджується записами в Ярлик на придатну продукцію. Крім того, просить суд зменшити суму 3% річних до 3000 грн., суму інфляційних витрат до 6000 грн., судовий збір покласти на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем на підставі ст., ст. 166, 251 ГПК України подана суду відповідь на відзив на позовну заяву, з урахуванням заперечень відповідача позивач просить суд стягнути 330885,26 грн., які складаються з 310485 грн. основного боргу за договором, 13871,62 грн. втрат від інфляції та 6528,64 грн. - 3% річних. Заперечив стосовно зменшення відповідачу суми інфляційних втрат та 3% річних.

17.05.2021 від відповідача надійшли заперечення на відзив, відповідно до яких з урахуванням обставин у вигляді пандемії, вжиття ДП «НАЕК Енергоатом» всіх можливих заходів для недопущення господарського правопорушення, критичну ситуацію із розрахунками за вироблену ДП «НАЕК «Енергоатом» електроенергію, відповідно до. ст. 625 ЦК України, ст. 233 ГК України та ст. 165 ГПК просить суд зменшити суму 3% річних до 3000 грн., суму інфляційних витрат до 6000 грн., судовий збір покласти на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

04.06.2021 від відповідача надійшло клопотання (вх. № 11636/08-08/21) яким повідомив суд про те, що сплатив суму основного боргу в розмірі 310485,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 17.05.2021 № 2143 (на суму 1926, 00 грн.), № 2141 (на суму 308459,40 грн.), № 2142 (99,60 грн.), які залучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничою комерційною фірмою «Електропромремонт» (постачальником, позивачем у справі) та Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (покупцем, відповідачем у справі) укладено договір поставки № 20/05/49 від 02.03.2020 (53-143-01-20-01566 від 05.03.2020) (далі - договір поставки).

Відповідно до предмету договору поставки з урахуванням додаткової угоди № 1 від 02.03.2020, постачальник зобов`язувався поставити у передбачені даним договором строки покупцю продукцію, вказану у п 1.1. договору, а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити вказану продукцію.

Відповідно п. 3.1 з урахуванням додаткової угоди № 1 від 02.03.2020, загальна сума договору 310485,00 грн.

Пунктом 5.1 договору поставки передбачено поставку продукції до 31.03.2020 партіямивідповідно до заявок покупця, в яких зазначається номенклатура, кількість продукції, що постачається, та строк її поставки.

Згідно з п. 4.1. договору поставки, оплата поставленої продукції здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в даному договорі, протягом 60 днів після завершення приймання продукції за якістю, за результатом якого встановлено її належну якість (зокрема, проходження вхідного контролю за прийнятою у покупця процедурою).

Відповідно до 6.1. договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплатити поставлену продукцію відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 6.3. договору поставки постачальник зобов`язаний: забезпечити поставку продукції у строки, встановлені цим договором; забезпечити поставку продукції, якість якої відповідає умовам, встановленим цим договором; здійснювати відпуск продукції за договором уповноваженим працівникам покупця на підставі довіреності покупця на отримання цінностей.

Відповідно до п. 6.4. договору поставки постачальник має право: своєчасно та в повному обсязі отримати плату за поставлену продукцію; достроково поставити продукцію за письмовим погодженням покупця.

Пунктом 7.4 договору поставки сторони передбачили що у випадку порушення покупцем строків оплати продукції він на вимогу постачальника сплачує суму боргу з урахуванням вставновленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Згідно з п. 9.1. - 9.4 договору, у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій. Досудовий порядок реалізації господарсько-правової відповідальності є для сторін обов`язковим. У разі недосягнення сторонами згоди спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку. Територіальна підсудність справ за участю ВП АЕМ може визначатися за місцем знаходження ВП АТОМЕНЕРГОМАШ.

Відповідно до п. 10.1. договору цей договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє 3 роки.

Договір поставки підписаний з боку обох сторін та скріплений печатками товариств.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу обумовлену договором продукцію, що підтверджується наступними документами:

- накладною № 69 від 26.03.2020 на суму 310485 грн 00 коп.;

- товарно-транспортною накладною КВ-2603-202 від 26.03.2020;

- податкова накладна № 28 від 26.03.2020

- рахунком № 69 від 26.03.2020 на суму 310485 грн 00 коп.

Відповідачем отримана від позивача продукція, своєчасно, згідно з умовами договору у загальній сумі 310485 грн 00 коп. оплачена не була

Претензією № 2411-2035 від 24.11.2020 позивач звернувся до відповідача з вимогою сплатити заборгованість за договором поставки в сумі 310485 грн 00 коп.

Доказів надання відповіді на претензію позивача, отриману відповідачем 01.12.2020 сторонами не надано.

У зв`язку із тим, що відповідачем не було оплачено отриману від позивача продукцію станом на день подання позовної заяви, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 310485 грн 00 коп. основного боргу та 6528 грн 64 коп. 3% річних та 13871 грн. 62 коп втрат від інфляції за неналежне виконання вказаного договору.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд виходить з наступного.

Правовідносини сторін є господарськими та врегульовані договором поставки 20/05/49 від 02.03.2020 (53-143-01-20-01566 від 05.03.2020), який за своєю правовою природою є договором поставки.

Доказів розірвання, зміни, припинення чи визнання недійсним договору сторонами не надано.

Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх істотних умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок здійснення розрахунків, умови поставки, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 712 Цивільного кодексу України та ст. ст. 180, 181 Господарського кодексу України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 Господарського кодексу України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору, позивач поставив відповідачеві обумовлену договором поставки продукцію на суму 310485 грн 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № 69 від 26.03.2020, яка містить посилання на договір поставки, відповідну продукцію, її кількість та ціну, а також підписана з боку обох сторін.

Відповідно до товарно-транспортної накладної № КВ -2603-202 від 26.03.2020, продукція прийнята.

26.03.2020 позивачем виписано рахунок №69 відповідачеві на оплату поставленої продукції у розмірі 310485 грн 00 коп.

Виконання позивачем умов договору та прийняття відповідачем поставленої продукції підтверджується належним чином оформленими документами, які підписані з боку обох сторін без зауважень.

Відповідачем продукція прийнята, не повернута, а тому відповідач повинен був оплатити її вартість згідно з п. 4.1 договору поставки, а саме: шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в даному договорі, протягом 60 днів після завершення приймання продукції за якістю, за результатом якого встановлено її належну якість (зокрема, проходження вхідного контролю за прийнятою у покупця процедурою).

Відповідно до п. 2.5 договору поставки, приймання продукції за якістю та кількістю провадиться покупцем шляхом проведення вхідного контролю за діючими у покупця процедурами.

Згідно з наданими відповідачем документами, проходження вхідного контролю за прийнятою у покупця (відповідача) процедурою завершилось за ярликами на придатну продукцію: № 174 завершилось 01.04.2020, № 175 - завершилось 03.04.2020, № 168 завершилось 08.04.2020, № 167- завершилось 31.03.2020.

Вказані ярлики на придатну продукцію містять посилання на продукцію за договором поставки та дату їх проведення по акту. Ярлики містять відповідні реквізити, підписи та штемпель відповідача.

Таким чином, згідно з п. 4.1 договору поставки (60 днів після завершення приймання продукції за якістю, за результатом якого встановлено її належну якість (зокрема, проходження вхідного контролю за прийнятою у покупця процедурою)) за ярликом № 174 сплинуло 31.05.2020 (01.04.2020 + 60 днів), і з 01.06.2020, за ярликом № 168 сплинуло 08.04.2020 (08.04.2020 + 60 днів), і з 08.06.2020, за ярликом № 175 сплинуло 03.04.2020 (03.04.2020 + 60 днів), і з 02.06.2020, почалось прострочення оплати відповідачем поставленої позивачем продукції.

Відповідачем доказів оплати отриманої від позивача продукції на суму 310485 грн 00 коп. в строк (кінцевой строк за останнім ярликом 08.06.2020) не надано, а отже, відповідач прострочив виконання зобов`язання з оплати продукції перед позивачем.

Отже, станом на час подання позовної заяви розмір основної заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становить 310485 грн 00 коп.

Проте, як встановлено судом, після відкриття провадження у справі № 908/477/21 15.03.2021 платіжними дорученнями від 17.05.2021 № 2143 (на суму 1926, 00 грн.), № 2141 (на суму 308459,40 грн.), № 2142 (99,60 грн.), відповідач перерахував на користь позивача грошові кошти в сумі 310485 грн. з призначенням платежу: договор № 20/05/49 / НАЕК № 53-143-01-20-01566 від 05.03.2020. (Копії зазначених платіжних доручень залучені до матеріалів справи).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України унормовано, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується погашення відповідачем основного боргу за Договором № 20/05/49 від 02.03.2020 (53-143-01-20-01566 від 05.03.2020) в розмірі 310485,00 грн. після відкриття провадження у справі № 908/477/21, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору в частині позовних вимог про стягнення з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої комерційної фірми Електропромремонт 310485,00 грн. основного боргу за Договором № 20/05/49 від 02.03.2020 (53-143-01-20-01566 від 05.03.2020), у зв`язку із чим провадження у справі № 908/477/21 в цій частині позовних вимог підлягає закриттю.

Судом роз`яснюється сторонам, що відповідно до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Також, позивачем заявлено до стягнення 13871 грн. 62 коп. втрат від інфляції та 6528 грн 64 коп. 3% річних за неналежне виконання умов договору поставки щодо своєчасної оплати отриманої від позивача продукції.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.4. договору поставки, у випадку порушення покупцем строків оплати продукції він на вимогу постачальника сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Перевіривши за допомогою комп`ютерної юридичної інформаційно-пошукової системи ЗАКОНОДАВСТВО заявлені до стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних та періоди їх нарахування з урахуванням заперечень відповідача, з якими погодився позивач, судом встановлено, що вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі, а вимоги в частині стягнення 3% підлягають частковому задоволенню в сумі 6470 грн. 25 коп. В іншій частині вимоги 3% річних відхиляються як безпідставно заявлені.

Відтак стягненню підлягає 3% річних у сумі 6470 грн. 25 коп. та інфляційні втрати у сумі 13871 грн. 62 коп.

Відповідач, просив суд зменшити суму 3% річних до 3000 грн., суму інфляційних втрат до 6000 грн. В обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру 3% річних та втрат від інфляції відповідач посилається на наявність надзвичайних обставин у вигляді пандемії та критичну ситуацію із розрахунками за вироблену відповідачем електроенергію контрагентами.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірної великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Перш за все, правовий аналіз вказаної норми свідчить, що вона не є імперативною та застосовується за визначених умов на розсуд суду, при цьому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Таким чином, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру санкцій наслідкам порушення.

Нарахування на суму боргу інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Як вже зазначалося, в договорі сторони обумовили, що за прострочення оплати поставленого товару покупець має сплатити постачальнику 3% річних та інфляційні втрати. При цьому, суд враховує, що розмір відсотків річних не є надмірним, а визначено саме в тому розмірі, який передбачає і стаття 625 ЦК України.

Враховуючи обставини даної справи, господарський суд не вбачає підстав для зменшення належної до стягнення суми відсотків річних та втрат від інфляції, що визначені у розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру 3% та інфляційних втрат судом відмовляється.

На підставі всього вищевикладеного, позовні вимоги в цілому задовольняються судом частково

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 4 ст. 231 ГПК України при закритті провадження у справі суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п. 5 ч. 1, ч. 5 статті 7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір повертається повністю в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне зазначити позивачу, що він має право звернутися до суду з клопотання про повернення судового збору в порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 4668,07 грн. (у зв`язку із закриттям провадження у справі № 908/477/21 в частині основного боргу - поверненню підлягає в сумі 4658 грн. та у зв`язку із зменшенням позовних вимог - поверненню підлягає в сумі 9,93 грн).

Керуючись ст., ст. 123, 129, 130, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Товариство з обмеженою відповідальністю виробничої комерційної фірми Електропромремонт з позовом про стягнення з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Атоменергомаш Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом про стягнення 330885,26 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Атоменергомаш Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (71503, Запорізька область, м. Енергодар, а/с 306 , ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої комерційної фірми Електропромремонт (49038, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, 14, ) 6470 (шість тисяч чотириста сімдесят) грн. 25 коп. 3 % річних, 13871 (тринадцять тисяч вісімсот сімдесят одна) грн. 62 коп. втрат від інфляції, 305 (триста п`ять) грн. 13 коп. судового збору. Видати наказ.

3. Провадження у справі № 908/477/21 в частині позовних вимог про стягнення Товариство з обмеженою відповідальністю виробничої комерційної фірми Електропромремонт з позовом про стягнення з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Атоменергомаш Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом про стягнення 310485,00 грн. основного боргу закрити.

4. В решті позову відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 11 червня 2021 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Запорізької області протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.А. Колодій