ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/814/21

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача не з`явився,

від відповідача Рахнянська С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства Нібулон до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця АТ Українська залізниця про стягнення 14132,21 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство Нібулон звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця АТ Українська залізниця про відшкодування збитків, завданих нестачею вантажу при перевезенні вантажу залізницею, в сумі 14132,21 грн., посилаючись на наступне.

Відповідно до залізничної накладної № 34443770 від 08.12.2020 р. вантажовідправником - Товариством з обмеженою відповідальністю ТЕП Вертикаль на адресу вантажоодержувача - Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства Нібулон був відвантажений насипом вантаж (кукурудза) у вагоні № 95544706.

Так, позивач зазначає, що на накладній № 34443770 від 08.12.2020 р. міститься передавальний напис, засвідчений підписами директора та головного бухгалтера ТОВ ТЕП Вертикаль і печаткою товариства, тобто право на пред`явлення претензії та позову передано ТОВ СП Нібулон. При цьому, як вказує позивач, ТОВ ТЕП Вертикаль у даному випадку є експедитором відповідно до договору про надання транспортно-експедиторських послуг № 841 від 13.05.2019 р.

Між тим позивач додає, що безпосереднє завантаження вагонів та підготовка вантажу до відправлення здійснювалось засобами філії Смотрич ТОВ СП Нібулон у справні вагони із дотриманням вимог розміщення та закріплення зернових вантажів.

Як вказує позивач, ТОВ СП Нібулон 17.12.2020 р. телефонограмою № 17-1/35 звернулось до начальника станції Миколаїв-Вантажний з пропозицією прийняти участь у перевірці маси вантажу у вищезазначеному вагоні та для складання комерційного акту. Однак, за ствердженнями позивача, листом від 18.12.2020 р. № 770/М станція Миколаїв-Вантажний повідомила позивача про те, що не вбачає підстав для комісійної видачі вагону. Так, не погоджуючись із діями станції Миколаїв-Вантажний, які виразилась у безпідставній відмові у комісійній видачі вантажу з вагону, ТОВ СП Нібулон 18.12.2020 р. № 16426/3-20/35 направило до начальника виробничого підрозділу Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій скаргу на відмову у складанні комерційного акту, однак останній листом від 18.12.2020 р. № ДН5-07/819 повідомив Товариство про те, що скарга від 18.12.2020 р. не підлягає задоволенню.

Крім того, як зазначає позивач, ТОВ СП Нібулон 18.12.2020 р. за № 18-1/35 звернулось із телефонограмою до начальника станції Миколаїв-Вантажний, в якій повідомило про те, що приймання вантажу з зазначених вагонів по масі буде проводитись 18.12.2020 р. за участю експертів РТПП Миколаївської області одночасно із комісійною видачею вантажу за участю представників станції, при цьому висловлено прохання направити уповноваженого представника для участі у прийманні вказаного вантажу та складанні акту експертизи РТПП Миколаївської області. Однак, як стверджує позивач, залізниця свого представника не направила.

Наразі позивач звертає увагу суду, що відповідно до п. 3.4 Роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. № 04-5/601 у разі додержання порядку оскарження відмови начальника станції у складанні зазначених актів вантажоодержувач має право звернутися до залізниці з претензією або позовом, до яких необхідно додати докази оскарженні дій начальника залізничної станції та акти приймання вантажу.

Як вказує позивач, 18.12.2020 р. щодо вагону № 95544706 було розпочато приймання вантажу за участю експерта РТПП Миколаївської області, у присутності прийомоздавальника вантажу та багажу - ОСОБА_1 , вагар - ОСОБА_2 , змінний майстер - ОСОБА_3 , за результатами якого було складено акт експертизи №120-1290, відповідно до п. 6 якого завданням експертизи було визначення кількості вантажу шляхом зважування і зовнішній огляд вагону.

При цьому 18.12.2020 р. комісією у складі працівників ТОВ СП Нібулон був складений акт приймання продукції за кількістю № 22 відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРМР від 15.06.65 р. № П-6 щодо вагону № 95544706. Як зазначає позивач, зазначений акт був складений лише за участю представників ТОВ СП Нібулон. Так, позивач вказує, що вищезазначеним актом експертизи та актом приймання продукції за кількістю було встановлено наступне: на середньому розвантажувальному бункері з протилежної сторони від штурвалів, в місці з`єднання кришки люку до корпусу бункера виявлено зазор довжиною 20 см, який частково задутий монтажною піною свіжого походження, у щілинах видно затиснуті зерна кукурудзи. Крім того, при знятті ЗПП та розкритті у присутності експерта верхніх завантажувальних люків та огляді поверхні і місткості вантажу через завантажувальні люки, виявлено: у вагоні перший та четвертий люки мають рівну поверхню, без заглиблень, між другим та третім люками від сходів є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) на довжині близько 2,5 м та завглибшки візуально до 0,4 м від поверхні вантажу, з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерною для стікаючого вантажу вниз, направленою у бік середнього розвантажувального люка (з протилежної сторони від штурвалів), який має зазор з затиснутими зернами кукурудзи. При цьому, за ствердженнями позивача, усі перелічені докази містять однаковий висновок про те, що візуально вільний простір у вагонах дозволяє поміститись недоліку вантажу. Наявність зазору, поглиблення у вигляді воронки (порожнини), а також наявність сторонніх предметів - задута монтажна піна з затиснутими зернами кукурудзи, не передбачених технічною конструкцією вагону, на думку позивача, свідчить про технічну несправність (пошкодження) вищевказаного вагону та можливість доступу до вантажу в процесі перевезення. Так само, наявність поглиблень у вигляді воронки (порожнини) вантажу свідчить про течію вантажу (виникнення нестачі) саме під час його перевезення. Вищевказані обставини, за ствердженнями позивача, свідчать про наявність доступу до вантажу під час його перевезення через технічну несправність (пошкодження) вагону, а отже відповідальність за нестачу повинен нести перевізник (залізниця). Більше того, як вказує позивач, таких ушкоджень під час відправлення вагону не було, вантаж було завантажено у справний вагон, що додатково свідчить про факт виникнення нестачі вантажу саме під час його перевезення залізницею. Крім того, як додає позивач, усі вищезазначені обставини підтверджуються поясненнями працівників ТОВ СП Нібулон. Також позивач звертає увагу, що наявність поглиблень у вигляді воронки (порожнини) свідчить про виникнення нестачі вантажу саме під час його перевезення.

Наразі позивач зауважує, що після переважування вантажу (нетто) у вищевказаному вагоні № 95544706 було встановлено нестачу вантажу у розмірі 2250 кг, яка підтверджується наступними доказами: актом експертизи РТПП Миколаївської області № 120-1290 від 18.12.2020 р., актом переважування вагону, здійсненого вантажоодержувачем - ТОВ СП Нібулон від 18.12.2020 р. Окремо позивач звертає увагу суду, що вищезазначений акт експертизи РТПП Миколаївської області може вважатись належним доказом нестачі вантажу, відповідно до п. 3.13 Роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. № 04-5/601.

При цьому позивач посилається на положення ст. 115 Статуту залізниць України, п. 2.7 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. № 04-5/601 Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею та зазначає, що дійсна вартість вантажу може встановлюватись на підставі довідки вантажовідправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером та згідно з довідкою від 19.03.2021 р. № 1903/1, виданою вантажовідправником ТОВ ТЕП Вертикаль (зазначений у п. 1 залізничної накладної № 34443770 від 08.12.2020 р.), вартість однієї тони вантажу відправленого у вагоні № 95544706 складає 7350,00 грн. (у т. ч. ПДВ).

Відповідно до п. 7. Правил заявлення та розгляду претензій, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, розрахунок суми претензії про недостачу вантажу складається з урахуванням норми природної втрати маси вантажу при перевезенні, якщо вона встановлена для даного вантажу, та граничного розходження у визначенні маси.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, визначено, що сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто для кукурудзи (інші вантажі) становить 0,5%. Норма недостачі (природної втрати) для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки визначаються від маси нетто.

Враховуючи вказані положення позивачем здійснено розрахунок вартості нестачі вантажу, за яким загальна вартість нестачі у вагоні № 95544706 становить 14132,21 грн.

Наразі, посилаючись на п. 3.9 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. № 04-5/601, позивач вважає, що у даному випадку мова йде саме про технічну несправність/пошкодження спірного вагону, у зв`язку з тим, що вагон № 95544706 є вагоном-зерновозом (про що зазначено у відомості вагонів до спірної накладної), а отже, за своїм функціональним призначенням придатний для перевезення зернових культур, тому у комерційному відношенні, на думку позивача, вагон з виявленою нестачею вантажу є справним. Проте, як стверджує позивач, зазначений вагон на станцію призначення прибув у технічно не справному стані, а саме поглиблення у розвантажувальному люці, задута монтажна піна та затиснуті зерна кукурудзи, наявність сторонніх предметів, що свідчить про наявність слідів силового впливу на вагон, а відтак про виникнення нестачі вантажу у процесі його перевезення.

Водночас позивач додає, що ТОВ СП Нібулон отримано лист ПАТ Крюківський вагонобудівний завод № 50-01-36/1337 від 28.07.2016 р., яким завод-виробник вагонів-зерновозів підтвердив той факт, що наявність будь-яких щілин діючими технічними вимогами до вагонів зерновозів не допускається.

Також позивач посилається на витяг з вагового журналу за 08.12.2020 р. щодо зважування завантаженого вагону № 95544706 за накладною № 34443770 від 08.12.2020 р., та на технічний паспорт на ваги, що знаходяться на станції Кам`янець-Подільський Південно-Західної залізниці (станції відправлення вантажу за спірною накладною), з яких вбачається, що у вагон № 95544706 на станції відправлення було завантажено 65450 кг вантажу, це також підтверджується і відомістю вагонів до спірної накладної; маса переданого до перевезення вантажу визначена на справних вагонних вагах № 106 та про справність цих ваг свідчать відповідні відмітки у технічному паспорті про проходження повірок та оглядів, однак по прибуттю вантажу у зазначеному вагоні було виявлено нестачу переданого до перевезення вантажу в розмірі 2250 кг. Отже, за ствердженнями позивача, залізниця за залізничною накладною № 34443770 від 08.12.2020 р. у відповідному вагоні на станції призначення видала на 2250,00 кг вантажу менше, ніж було передано до перевезення. При цьому, як вказує позивач, під час відправлення вантаж було розміщено та закріплено відповідно до наявних на той час правил перевезення вантажів насипом, з огляду на що вказані обставини свідчать про порушення умов договору перевезення вантажу у зв`язку з його нестачею під час перевезення, а відтак залізниця, як перевізник, повинна відшкодувати вартість нестачі відповідно до вимог діючого законодавства.

Так, на думку позивача, у даному випадку наявні усі складові, необхідні для притягнення залізниці до відповідальності, а саме: факт нестачі та її розмір встановлений належними та допустимими доказами (акт переважування, акт експертизи РТПП Миколаївської області, акт приймання продукції за кількістю, акт про виявлення нестачі вантажу тощо); вартість нестачі визначена позивачем відповідно до вимог діючого законодавства; відсутні підстави для звільнення перевізника (залізниці) від встановленої законом відповідальності за нестачу вантажу.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 31.03.2021 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства Нібулон прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/814/21, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.04.2021 р.

23.04.2021 р. відповідачем подано до господарського суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти заявленого позову та вказує, що у позивача відсутні правові підстави щодо покладення відповідальності на відповідача. Так, із посиланнями на ст. 52 Статуту залізниць України відповідач вказує, що відповідно до накладної № 34443770 на вагон № 95544706 було накладено 7 ЗПП вантажовідправника: М171165, М171128, М171159, М171125, М171121, М171113, М171108, при цьому актом експертизи від 18.12.2020 р. № 120-1290 засвідчено наявність усіх ЗПП вантажовідправника та їх відповідність перевізному документу.

Наразі відповідач зауважує, що пунктом А ст. 111 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця звільняється від відповідальності за недостачу вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами. Таким чином, як стверджує відповідач, враховуючи, що вагон № 95544706 прибув на станцію призначення Миколаїв-Вантажний у технічно справному стані зі справними ЗПП вантажовідправника та був прийнятий позивачем без будь-яких зауважень в момент приймально-передавальних операцій, є очевидним той факт, що правові підстави для віднесення відповідальності за нестачу вантажу на відповідача відсутні.

Щодо наданого позивачем розрахунку відповідач зазначає, що відповідно до п. Б ст. 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу, має право одержувач, за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Також згідно з п. А ч. 1 ст. 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. При цьому частиною 1 ст. 115 Статуту залізниць України встановлено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Так, відповідач зазначає, що відповідно до накладної № 34443770, вагон № 95544706 з вантажем зерно кукурудзи було відправлено ТОВ СП Нібулон зі станції Кам`янець-Подільський, при цьому із довідки від 19.03.2021 р. № 1903/1, яку надано позивачем, вбачається, що одна тонна вантажу (кукурудза 3 класу) станом на 15.12.2020 р. складає 7350 грн. в т.ч. ПДВ. (без включення провізних платежів), а тому, враховуючи, що довідкою засвідчена вартість вантажу станом на дату його видачі 15.12.2020 р., а не на дату його відправлення 08.12.2020 р., регіональна філія Одеська залізниця вважає, що ТОВ СП Нібулон не надано належних доказів, які б підтвердили вартість відправленого вантажу.

Також відповідач заперечує стосовно розгляду акту експертизи РТПП Миколаївської області від 18 грудня 2020 № 120-1290 як належного та допустимого доказу з наступних підстав. По-перше, як вказує відповідач, при проведенні експертизи та складанні акту експертизи експертом ТПП Миколаївської області порушено вимоги чинних нормативно-правових актів, зокрема експертом при проведенні експертизи повністю проігноровані вимоги п. 30 Правил видачі вантажів та акт не містить висновків про причини виникнення нестачі, а висновок експерта, що щільність закриття розвантажувальних бункерів не забезпечує збереження вантажу при транспортуванні ґрунтується виключно на припущеннях, що суперечить нормам чинного законодавства. Щодо порушення проведення експертизи згідно Методики відповідач зауважує, що з комплексного аналізу положень Методики вбачається, що зовнішній огляд транспортного засобу (ТЗ) (у даному випадку вагону ) повинен проводитись у відповідності до п. 9.2.1 Методики, яким встановлено вжиття таких заходів: ідентифікація номеру вагону з номером, який указано у транспортній накладній; перевірка комерційного та технічного стану вагону, а саме: наявності, кількості і справності ЗПП/пломб, включаючи цілісність пломбувального дроту; відповідності/невідповідності та повноти контрольних знаків і відтисків ЗПП/пломб даним, що зазначені у транспортних документах; справності дверних запорів та пристроїв для пломбування; наявності видимих пошкоджень (перекосів каркасу, пошкоджень обшивки, кріплень та інших несправностей), через які може статися недостача, зіпсуття, пошкодження вантажу, включаючи його намокання. З цього приводу, на думку відповідача, є незрозумілим, яким чином експертом встановлюється комерційний та технічний стан вагону, адже Методика не містить з цього приводу ніяких критеріїв та методу їх визначення. Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що пошкодження або нещільне закриття люків експерт має встановлювати лише при додатковому ретельному огляді внутрішнього стану вагону після вивантаження, звертаючи увагу на наявність: щілин та проломів у підлозі, стінах, стелі та їх розміри; поломку стійок; слідів проникнення атмосферних опадів із зазначенням їх місцезнаходження (на підлозі, стінах, стелі, дверях), тощо у відповідності до п. 9.8 Методики; висновок щодо незабезпечення збереження продукції під час транспортування експерт може робити лише щодо пакування, яке не відповідає встановленим вимогам у відповідності до п. 10.7.5 Методики, проте, вагон - це не пакування, а транспортний засіб; експерт має визначати чи могла продукція, якої бракує, уміститися у вільному просторі лише у відношенні до вантажних місць, а не вагону, що підтверджується п. 10.6.2 Методики. Також відповідач зауважує, що в порушення п. 9.2 та 9.8 Методики експертом надана оцінка стану люків вагону з вантажем під час зовнішнього огляду, що підтверджується актом експертизи від № 120-1290 та фотографіями, доданими до нього; в порушення п. 10.7.5 Методики експертом надана оцінка вагону як пакуванню, у зв`язку з чим зроблено необґрунтований висновок щодо можливості втрати вантажу під час перевезення. Між тим відповідач додає, що в акті експертизи не міститься обґрунтованого висновку щодо технічної справності чи несправності вагону, а лише зазначається, що щільність закриття розвантажувальних бункерів не забезпечує збереження вантажу при транспортуванні, що сприймається позивачем як висновок про технічну несправність вагону, а тому з цього приводу відповідач зауважує, що у разі технічної несправності вагону при складанні акту експертизи експертом порушено п. 12.1.2 та п. 12.1.3 Методики, адже складено акт не за встановленою формою, що, на думку відповідача, має наслідком його невідповідність та позбавляє його будь-якого доказового значення. За ствердженнями відповідача, у разі ж технічної справності вагону залізниця повинна бути звільнена від відповідальності за недостачу вантажу на підставі п. „а ст. 111 Статуту, адже вантаж надійшов у непошкодженому вагоні з непошкодженими пломбами відправника. Таким чином, як вказує відповідач, позивачем не доведено належними доказами вартість вантажу, відправленого у вагоні № 95544706 зі станції Кам`янець-Подільський на станцію Миколаїв-Вантажний за накладною № 34443770 від 08.12.2020 р., а наданий акт експертизи РТПП Миколаївської області від 18 грудня 2020 № 120-1290 є неналежним доказом.

Крім того, Регіональна філія заперечує проти стягнення витрат за складання акту експертизи від 18.12.2020 р. № 120-1290 у сумі 2160,00 грн. та з посиланнями на ч.ч. 1,2 ст. 69, ч. 2 ст. 127 ГПК України ОСОБА_4 відсутній у Реєстрі атестованих судових експертів Міністерства юстиції України (http://rase.miniust.gov.ua) та у Акті експертизи відсутня інформація стосовно того, якими знаннями володіє особа, яка його склала, з огляду на що понесені позивачем витрати не відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи у розумінні ст. 123 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.04.2021 р. розгляд справи № 916/814/21 відкладено на 13 травня 2021 р.

11.05.2021 р. позивачем подано до господарського суду відповідь на відзив, в якому позивач додатково заперечує проти доводів відповідача. Зокрема, позивач вважає неправомірними твердження відповідача про те, що вимога про перевірку вантажу у вагонах, які подаються на під`їзну колію, повинна бути заявлена виключно в момент подавання вагону у відповідному пункті, встановленому у договорі, оскільки п. 23 Правил видачі вантажів не передбачає імперативного припису заявляти її саме у цей строк. Так, позивач вказує, що даний строк за своєю суттю не є присічним, оскільки при передаванні завантажених вагонів сторони проводять лише їх зовнішній огляд, який може тривати до 1 хв., без підлазання під вагони та без перевірки маси брутто завантажених вагонів (п. 76 Статуту, п. 3.15 Інструкції ТОВ СП Нібулон з охорони праці для прийомоздавальника № 59-П), виходячи з чого позивач робить висновок про те, що отримувач вантажу не позбавлений права заявити вимогу щодо перевірки маси вантажу після подавання вагону. Крім того, як вказує позивач, він повідомив відповідача про нестачу вантажу 17.12.2020 р. щодо вагону № 95544706, що підтверджується телефонограмою № 17-1/35 від 17.12.2020 р. після подавання вагонів, однак відповідачем не надано жодного належного доказу впливу на вантаж та/або на вагони з боку позивача чи інших сторонніх осіб з часу подавання вагонів до моменту проведення експертизи РТПП Миколаївської області № 120-1290, а відтак позиція відповідача, що нестача сталась внаслідок вини позивача, за ствердженнями останнього, не підтверджується жодним доказом та ґрунтується лише на припущеннях. Також позивач вважає помилковими посилання відповідача на приписи ч. 3 ст. 310 ГК України, яка закріплює, що відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення, оскільки з поданих позивачем доказів вбачається, що нестача вантажу відбулась саме під час перевезення вантажу, особливо з огляду на відсутність будь-яких доказів впливу на вагони з боку позивача після їх забирання. Отже, як вказує позивач, саме перевізник вважається винним у нестачі вантажу до тих пір, доки він не доведе належними доказами відсутність своєї вини у такій нестачі. До того ж позивач звертає увагу суду на те, що відомості, які наведені у залізничній накладній № 34443770 від 08.12.2020 р. свідчать, що завантаження вантажу у вагони здійснено відправником і ним же вказані вагоні запломбовані ЗПП, в свою чергу перевізником жодних зауважень щодо неправильного накладення ЗПП на вагони, або відсутності ЗПП на вагонах не надано і вантаж прийнятий до перевезення. Наразі позивач додає, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження невірного визначення маси вантажу при навантаженні у відповідний вагон. Поряд з цим позивач наголошує, що будь-яких зауважень щодо маси вантажу з боку перевізника при його прийняті до перевезення та укладанні договору перевезення (накладної) не було, а тому відповідач не скористався своїм правом, визначеним ст. 24 Статуту залізниць України, якою передбачено право залізниці перевіряти кількість та масу переданого до перевезення вантажу та прийнявши вантаж до перевезення (фактично уклавши договір перевезення) погодився із масою вантажу визначеною відправником. Таким чином, за ствердженнями позивача, приймаючи до уваги те, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, відбулися не з її вини, а тому враховуючи встановлені в акті експертизи РТПП Миколаївської області після зняття непошкоджених пломб обставини наявності пошкоджень вагонів, а також прибуття вантажу в меншій кількості, ніж прийнято до перевезення, позивач вважає, що нестача вантажу відбулась саме під час перевезення, що виключає можливість звільнення перевізника від відповідальності на підставі ст. 111 Статуту залізниць України.

Щодо безпідставної відмови відповідача скласти комерційний акт та можливості покладення на залізницю відповідальності за нестачу вантажу без комерційного акту позивач із посиланнями на ст. 52, п.п. А ст. 129 Статуту залізниць України вказує, що ТОВ СП Нібулон відповідними листами заявило про існування обставин невідповідності маси вантажу у спірному вагоні та вимагало перевірити масу вантажу, з огляду на що залізниця була зобов`язана скласти відповідний комерційний акт в силу вищезгаданих положень ст. 52 та пп. а ст. 129 Статуту залізниць України, проте всупереч вищезазначеним положенням Статуту залізниць України остання безпідставно відмовилась проводити комісійну видачу вантажу та складати комерційний акт, а також в задоволені скарги на відмову у складанні комерційного акту було безпідставно відмовлено.

Наразі позивач звертає увагу, що не тільки комерційний акт може бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, адже встановити відповідальність залізниці можливо і на підставі інших доказів, оскільки відповідно до пп. б ст. 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення претензій та позовів до залізниць має вантажоодержувач за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

Стосовно моменту виявлення технічної несправності вагону та ознак нестачі вантажу позивач зазначає, що у даній справі відповідні технічні несправності вагона, у яких було виявлено нестачу вантажу (зазори у розвантажувальних люках, який частково задутий монтажною піною свіжого походження, у щілинах видно затиснуті зерна кукурудзи, порожнини вантажу у вигляді воронки, з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерною для стікаючого вантажу вниз, направленою у бік середнього розвантажувального люка, який має зазор з затиснутими зернами кукурудзи) мали прихований характер і виникли у процесі перевезення вантажу. Так, відповідно до п. 4.7. Правил обслуговування залізничних під`їзних колій, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, терміни виконання передавальних операцій не повинні перевищувати однієї хвилини на вагон. Також відповідно до ч. 3 ст. 76 Статуту залізниць України норми часу на операції передачі не повинні перевищувати однієї хвилини на вагон і 30 хвилин на всю пред`явлену партію вагонів. Отже, за ствердженнями позивача, у працівника ТОВ СП Нібулон, який здійснює забирання вагонів зі станції призначення, одна хвилина на вагон на те, щоб провести усі необхідні дії для приймання вагону, перш за все - перевірити наявність пломб та відповідність номерів цих пломб номерам, зазначеним у перевізному документі. При цьому позивач зауважує, що для того, щоб помітити відповідні щілини у розвантажувальному люці вагону працівнику ТОВ СП Нібулон необхідно було б підлізти під вагон на залізничній колії, що було би порушенням вимог правил охорони праці та ставило б під загрозу життя та здоров`я працівника підприємства.

Щодо охорони вантажів у вагонах позивач зазначає, що викрадення (або інше незаконне вилучення) вантажу на території Перевантажувального терміналу (тобто після його забирання на під`їзній колії) фактично унеможливлене у зв`язку високим рівнем охорони цього об`єкту загалом та матеріальних цінностей зокрема.

Стосовно відсутності зауважень у пам`ятці про забирання вагонів та виникнення нестачі нібито після видачі вагону вантажоодержувачу позивач вказує, що процедура складання пам`яток про подавання вагонів врегульована Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113, якими не передбачено ані права, ані обов`язку вантажоодержувача вносити до пам`яток про забирання вагонів будь-які зауваження, у тому числі і щодо технічного стану вагону, з огляду на що цей документ не свідчить про будь-які інші обставини, крім того факту, що залізниця передала, а вантажоодержувач прийняв відповідні вагони.

Так, стосовно технічної несправності спірного вагону позивач додатково зазначає, що відповідачем не враховано положення ст. 111 Статуту залізниць України, яка складається з двох частин, перша передбачає можливість звільнити залізницю від відповідальності за нестачу вантажу у випадку одночасної наявності двох умов - вантаж прибув у непошкодженому вагоні і з непошкодженими пломбами відправника. При цьому позивач зауважує, що як вбачається з доданих до позовної заяви доказів (зокрема, акту експертизи РТПП Миколаївської області, акт приймання вантажу за кількістю, пояснень працівників ТОВ СП Нібулон) на станцію призначення відповідний вагон прибув технічно не справним (пошкодженим) та вказана технічна несправність вагону полягає у механічному пошкодженні розвантажувальних люків вагонів, наявність зазору через які проглядається вантаж і через який можливе просипання вантажу, інші непередбачені конструкцією предмети та механічні ушкодження розвантажувальних люків відповідного вагону, які були встановлені під час проведення експертизи за участю РТПП Миколаївської області та складання акту приймання продукції за кількістю.

Щодо акту експертизи РТППу Миколаївській області від 18.12.2020 р. № 120-1290 позивач додає, що, по-перше, ТОВ СП Нібулон звернулось до РТПП Миколаївської області з проведенням експертизи як до незалежної професійної організації, яка діє на підставі Закону України Про торгово-промислові палати в Україні, відповідно до ч. 1 ст. 11 якого торгово-промислові палати мають право проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість. Відтак, позивач стверджує, що повноваження торгово-промислових палат на проведення експертиз встановлені законом. Так, на думку позивача, на підставі акту експертизи РТПП Миколаївської області № 120-1290 можливо встановити обставини справи, що входять до предмету доказування у даній справі, у тому числі щодо справності (несправності) спірного вагону чи встановлення факту прибуття вагону пошкодженим, при цьому експертиза саме вантажу (визначення його якісних показників таких як класність, вологість, наявність домішок, тощо) або встановлення причин нестачі у даному випадку не проводилась. По-друге, позивач вказує, що у даному випадку предметом експертного дослідження РТПП Миколаївської області було визначення кількості вантажу шляхом зважування і зовнішній огляд вагонів, у яких було виявлено нестачу вантажу, а також лише розміру нестачі. Також позивач, посилаючись на п. 30 Правил видачі вантажів, вказує, що експертиза РТПП проводилась не з ініціативи залізниці, так само, як і позивач не вимагав у залізниці її проведення, з огляду на що застосування даного пункту Правил видачі вантажу не може бути застосований в даній справі, оскільки експертиза була проведена на замовлення позивача, а не залізниці і не залізницею на вимогу одержувача. Таким чином, позивач вважає безпідставними ствердження відповідача стосовно того, що акт експертизи РТПП Миколаївської області № 120-1290 від 18.12.2020 р. не може прийматися до уваги, оскільки не містить в собі підпису представника залізниці, оскільки законодавством не визначено обов`язкової вимоги на присутність представника залізниці у випадку проведення експертизи з власної ініціативи одержувача.

Стосовно розрахунку ціни позову позивач повторно наголошує, що дійсна вартість вантажу може встановлюватись на підставі довідки вантажовідправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, з огляду на що ТОВ ТЕП Вертикаль (як вантажовідправником) було видано та додано до позовної заяви довідку від 19.03.2021 р. № 1903/1, що підтверджує кількість та вартість відправленого вантажу.

Щодо стягнення з АТ Укрзалізниця витрат за складання акту експертизи РТПП Миколаївської області №120-1290 від 18.12.2020 р., то, на думку позивача, такі витрати включаються до складу судових витрат, враховуючи положення п. 2 ч. 3 ст. 123 ГПК України та ч. 4 і ч. 5 ст. 127 ГПК України та на підтвердження понесених витрат, пов`язаних за проведення експертизи №120-1290 від 18.12.2020 р. РТПП Миколаївської області, ТОВ СП Нібулон було надано відповідні підтверджуючі документи до позовної заяви (рахунок на оплату № 120-1290 від 18.12.2020 р., акт приймання-передачі наданих послуг № 120-1290 від 18.12.2020 р., платіжне доручення № 52226 від 29.12.2020 р.).

Стосовно презумпції вини перевізника у нестачі вантажу позивач додатково вважає за необхідне звернути увагу суду, що у відзиві на позов у даній справі відповідачем не надано жодних доказів чи доводів відсутності вини у втраті вантажу, особливо з огляду на той факт, що тягар доказування відсутності своєї вини у даному випадку лежить саме на відповідачу, а з доданих до позовної заяви доказів вбачається, що залізниця за спірною накладною видала вантаж у меншому обсязі, аніж його було передано до перевезення на станції відправлення та у меншій кількості, ніж зазначено у договорі перевезення вантажу (накладній). Таким чином, на думку позивача, за відсутності доказів неправильного розміщення (кріплення) вантажу у вагоні чи неправильного визначення відправником маси вантажу - тягар доказування відсутності вини перевізника покладається саме на залізницю, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Вищого господарського суду України від 11.10.2016 р. по справі № 916/945/16.

У судовому засіданні господарського суду 13 травня 2021 р. по справі № 916/814/21 було протокольно оголошено перерву до 25 травня 2021 року об 15 год. 00 хв.

21.05.2021 р. відповідачем подано до господарського суду заперечення на відповідь на відзив. Так, відповідач додатково зазначає, що єдине, на чому ґрунтуються доводи позивача зводиться до презумпції вини перевізника у втраті вантажу, яка діє лише під час перевезення вантажу, тобто з моменту прийняття вантажу до перевезення до моменту його видачі одержувачу. Як вказує відповідач, завдяки чіткому закріпленню у нормативно-правових актах моменту виникнення та припинення відповідальності перевізника відбувається реалізація основних засад цивільного та господарського законодавства - розумності та справедливості, які повністю грубо ігноруються позивачем у спірних правовідносинах. Наразі відповідач зауважує, що діючим законодавством України встановлені чіткі й зрозумілі часові межі, під час яких відповідальність за перевезення вантажу несе перевізник. Крім того відповідач вказує, що підписанням пам`ятки про подавання вагонів № 1421 представник позивача фактично підтвердив, що він пересвідчився у справності кузову вагону № 95544706, наявності та цілісності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (ЗПП), відповідності відтиску на них даним, зазначеним у перевізних документах на виконання вимог п. 11 Правил видачі вантажів. При цьому відповідач додає, що представником позивача у момент приймання вагонів не було заявлено будь-яких зауважень або вимог щодо перевірки маси та комісійної видачі вантажу у порядку, передбаченому п. 23 Правил видачі вантажів, а будь-які докази зворотного відсутні в матеріалах справи. Також твердження позивача про неможливість викрадення вантажів, які знаходяться на території ТОВ СП Нібулон відповідач вважає недоведеними , а наявність Положення про службу охорони центрального апарату управління ТОВ СП Нібулон та Положення про пропускний та внутрішньооб`єктовий режим на території перевантажувального терміналу ТОВ СП Нібулон ще не доводить безперечного факту, що усі працівники підприємства дотримуються його виконання. За ствердженнями відповідача, навіть те, що Положення про пропускний режим погоджено з начальником Миколаївської митниці та Херсонського прикордонного загону не означає виконання прописаних у ньому правил, а свідчить лише про те, що таке положення відповідає вимогам пропускного режиму митниці та прикордонної служби. З огляду за зазначене, керуючись нормами діючого законодавства України, ґрунтуючись на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідач наголошує, що не повинен нести відповідальність за збереження вантажу після його видачі одержувачу та не повинен доводити відсутність своєї вини у нестачі вантажу, яка виникла в період знаходження вагонів з вантажем на території позивача, адже відповідальність перевізника припинилася у момент видачі вантажу одержувачу. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до п. 23 Правил видачі вантажів у разі вивантаження на місцях загального користування вимога щодо перевірки маси вантажів може бути заявлена письмово одержувачем до початку вивантаження; вимога щодо перевірки маси вантажу у вагонах, що подаються на під`їзну колію, може бути заявлена в момент приймання вагонів у пункті, встановленому договором. З огляду на те, що, вимога щодо перевірки маси вантажу у вагонах, що подаються на під`їзну колію, може бути заявлена лише в момент приймання вагонів у пункті, встановленому в договорі, на думку відповідача, підстав для складання комерційного акту та комісійної видачі вантажу у відповідача не було.

Також відповідач звертає увагу суду на те, що у матеріалах справи відсутні докази наявності будь-яких пошкоджень розвантажувальних люків вагонів, про які зазначає позивач, навіть акт експертизи від 18.12.2020 р. № 120-1290 не містить ніяких висновків з цього приводу, а лише зазначає про наявність зазору довжиною 20 см, у якому затиснуті і роздавлені зерна кукурудзи, що на думку відповідача не свідчить про будь-які технічні несправності вагону. При цьому відповідач зазначає, що зазначені в акті експертизи від 18.12.2020 р. № 120-1290 обставини, а саме: наявність зазору довжиною 20 см, у якому затиснуті і роздавлені зерна кукурудзи, ніяк неможливо віднести до несправностей вагону прихованого характеру, а тому, за ствердженнями відповідача, за наявності обставин, зазначених в акті експертизи, при прийманні вагону, прийомоздавальник візуально мав можливість встановити такі обставини, так само як це візуально встановлено експертом. Крім того, відповідач вказує, що в акті експертизи від 18.12.2020 р. № 120-1290 також не зазначено ширину зазору, через що неможливо зробити висновок про можливість чи неможливість просипання вантажу.

У судовому засіданні господарського суду 25 травня 2021 р. по справі № 916/814/21 було протокольно оголошено перерву до 31 травня 2021 року об 12 год. 00 хв.

Під час розгляду справи у судовому засіданні 31.05.2021 р. представник відповідача заперечував проти позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Згідно залізничної накладної № 34443770 від 08.12.2020 р. вантажовідправником ТОВ ТЕП Вертикаль зі станції Кам`янець-Подільський на станцію Миколаїв-Вантажний було відправлено вантаж зерно кукурудзи (насипом) у вагоні № 95544706. Одержувачем вантажу є ТОВ СП Нібулон.

17.12.2020 р. вагон № 95544706 на станції Миколаїв-Вантажний був поданий під вивантаження на під`їздну колію ТОВ СП Нібулон, що підтверджується пам`яткою № 1421 від 17.12.2020 р.

17.12.2020 р. під час приймання вантажу у вагоні № 95544706 було виявлено нестачу кукурудзи, про що 17.12.2020 р. вагарем, прийомоздавальником, змінним майстром та начальником команди охорони було складено відповідно до п. 16 Інструкції від 15.06.1965 р. № П-6 акт про виявлення недостачі вантажу, в якому зазначено, що при визначенні на вагах № 3 перевантажувального терміналу ТОВ СП Нібулон маси брутто вагону № 95544706, який прибув зі станції Кам`янець-Подільський на станцію Миколаїв-Вантажний на адресу ТОВ СП Нібулон за накладною № 34443770 від 08.12.2020 р. виявлено невідповідність маси брутто вантажу кукурудза порівняно з даними, зазначеними в накладній у розмірі 2050 кг.; подальше приймання вантажу призупинено до моменту складання відповідних актів; вагон № 95544706 знаходиться на під`їзній колії в очікуванні видачі вантажу за участю представників залізниці; схоронність вантажу у вагоні № 95544706 забезпечена.

При цьому позивачем було направлено начальнику ст. Миколаїв-Вантажний телефонограму № 17-1/35 від 17.12.2020 р., якою повідомлено останнього про існування обставин невідповідності маси вантажу у вагоні № 95544706 даним, які зазначені у перевізному документі, а тому позивач вимагав прийняти участь у перевірці маси й стану вантажу у вказаному вагоні та складенні комерційного акту.

Водночас, на вказану вище телефонограму позивача № 17-1/35 від 17.12.2020 р. в.о. заступника начальника станції Миколаїв-Вантажний листом від 18.12.2020 р. № 770/М було повідомлено ТОВ СП Нібулон, що в результаті огляду представниками станції вагону № 95544706 на колії станції за участю агента комерційного станції та представника ТОВ СП Нібулон виявлено, що ЗПП відправника у наявності не пошкоджені, відбитки відповідають вказаним у перевізних документах; вагон прийнятий від станції без зауважень. На підставі зазначеного станція вказала, що немає підстав для комісійної видачі вагону № 95544706.

Зважаючи на відмову відповідача у комісійній видачі вагону № 95544706, позивачем 18.12.2020 р. за № 16426/3-20/35 було подано скаргу на відмову начальником станції Миколаїв-Вантажний у складанні комерційного акту у порядку, передбаченому п. 16 Правил складання актів.

Листом від 18.12.2020 р. № ДН5-07/819 Виробничим підрозділом Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій Регіональної філії Одеська залізниця була надана відповідь на скаргу ТОВ СП Нібулон від 18.12.2020 р. № 16426/3-20/35, якою повідомлено про відсутність підстав для проведення комісійної видачі вантажу з вагону № 95544706 та задоволення зазначеної скарги з посиланням на підписану пам`ятку про подавання вагонів, а також те, що вагони були прийняті без зауважень під час приймально-здавальних операцій, а заявки на комісійну видачу вантажу надійшли після фактичної його видачі.

Зважаючи на відмову працівників залізниці приймати участь у комісійній видачі вантажу, ТОВ СП Нібулон телефонограмою від 18.12.2020 р. № 18-1/35, яку отримано відповідачем 18.12.2020 р. о 13год. 35хв., було повідомлено останнього, що приймання вантажу з вагону № 95544706 буде проводитися на території перевантажувального терміналу ТОВ СП Нібулон 18.12.2020 р. о 15 год. 30 хв. за участю експертів Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області, а також було запропоновано керівництву станції Миколаїв-Вантажний направити уповноваженого представника залізниці для участі у прийманні вантажу з вагону № 95544706 по кількості та складенні актів про приймання вантажу по кількості та акту експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області.

18.12.2020 р. стосовно вагону № 95544706 було розпочато приймання вантажу за участю експертів РТПП Миколаївської області, за результатами якого було складено акт експертизи № 120-1290, відповідно до п. 6 якого завданням експертизи було визначення кількості вантажу шляхом зважування і зовнішнього огляду вагона.

18.12.2020 р. під час переважування вагону № 95544706 на вагах перевантажувального терміналу ТОВ СП Нібулон було виявлено невідповідність маси брутто вантажу у зазначеному вагоні в розмірі 2250 кг.

Крім того, 18.12.2020 р. комісією у складі: вагаря Орлатенко Т.В., прийомоздавальника ОСОБА_1 , змінного майстра ОСОБА_3 , які працюють на ТОВ СП Нібулон, було складено відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.65 №П-6 акт приймання продукції за кількістю № 22 щодо вагону № 95544706, в якому зазначено, що при огляді вагона встановлено: на середньому розвантажувальному бункері з протилежної сторони від штурвалів в місці з`єднання кришки люку до корпусу бункера виявлено зазор довжиною 20 см, який частково задутий монтажною піною свіжого походження, у щілинах видно затиснуті зерна кукурудзи. При знятті ЗПП, розкритті верхніх завантажувальних люків та огляді поверхні і місткості вантажу виявлено: між другим та третім від сходів завантажувальними люками є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) на довжині близько 2,5 м та завглибшки візуально до 0,4 м від поверхні вантажу з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерною для стікаючого вантажу вниз, направленою у бік середнього розвантажувального люка (з протилежної сторони від штурвалів), який має зазор з затиснутими зернами кукурудзи. У вказаному акті приймання продукції за кількістю № 22 зазначено, що нестача вантажу складає 2250 кг на суму 16357,50 грн.

За таких обставин, позивачем заявлено до стягнення вартість втраченого вантажу в сумі 14132,21 грн., з урахуванням вартості однієї тони вантажу 7350,00 грн. з ПДВ, оскільки при перевезенні кукурудзи у вказаному вагоні № 95544706 перевізником не забезпечено збереження ввіреного йому вантажу.

Разом з тим відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 ЦК України та ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача. Наявна в матеріалах справи залізнична накладна № 34443770 свідчить про укладення між вантажовідправником і залізницею як перевізником договору перевезення вантажу.

Згідно ст. 2 Статуту залізниць України Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Частина 5 статті 307 Господарського кодексу України встановлює, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (ст. 129 Статуту Залізниць України).

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством (ч.ч. 2, 3 ст. 308 ГК України).

Статтею 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного Кодексу України визначено, що разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Стаття 110 Статуту залізниць передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Відповідно до ст. 12 Закону України Про залізничний транспорт залізниця повинна забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Ст. 23 Закону Про залізничний транспорт передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Виходячи з наведених положень, підставою для покладення на залізницю відповідальність у вигляді відшкодування вартості прийнятого до перевезення вантажу є саме втрата вантажу з вини залізниці.

Згідно із ст. 8 Статуту залізниць перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України.

В силу вимог ч. 1 ст. 918 Цивільного кодексу України завантаження вантажу здійснюється відправником у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У залізничній накладній № 34443770 в графі 28 вказано, що завантаження вантажу у вагон № 95544706 здійснювалося вантажовідправником, маса визначена вантажовідправником на вагонних вагах (150-тонних).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 308 ГК України, яка кореспондуються з вимогами ч. 2 ст. 917 ЦК України, вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення. Аналогічні вимоги щодо обов`язку вантажовідправника підготувати вантаж до перевезення містяться і у п. 4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 р. № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. за № 861/5082, а також у ст. 32 Статуту залізниць України, згідно з якою навантаження вантажу здійснюється відправником з виконанням Технічних умов.

При цьому згідно ст. 37 Статуту залізниць України, п. 5, 7 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 р. № 644, загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах. Допускається використання інших типів ваг, крім вагонних, за умови їх відповідності вимогам законодавства про метрологію.

Статтею 52 Статуту залізниць України визначено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі: прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Так, 18.12.2020 р. на вагах перевантажувального терміналу ТОВ СП Нібулон було здійснено переважування вагону № 95544706, внаслідок чого було виявлено невідповідність маси брутто вантажу у зазначеному вагоні в розмірі 2250 кг, що є ознаками нестачі вантажу у цьому вагоні, що підтверджується актом про виявлення нестачі вантажу від 17.12.2020 р., складеного працівниками ТОВ СП Нібулон, про що було повідомлено начальника станції Миколаїв-Вантажний телефонограмою від 17.12.2020 р. № 17-1/35 із зазначенням, що при визначенні на вагах перевантажувального терміналу ТОВ СП Нібулон у вказаному вагоні співробітниками товариства було виявлено невідповідність маси брутто вантажу зерно кукурудзи в розмірі 2050 кг порівняно з даними, які зазначені у перевізному документі, а також із вимогою прийняти участь у комісійному переважуванні вищевказаного вагону та складення комерційного акту, що передбачено ст. 52 та ст. 129 Статуту залізниць України.

В листі в.о. заступника начальника станції Миколаїв-Вантажний від 18.12.2020 р. № 770/М на адресу ТОВ СП Нібулон зазначено, що під час огляду представниками станції вагону № 95544706 на колії станції за участю агента комерційного станції та представника ТОВ СП Нібулон було виявлено, що ЗПП відправника у наявності не пошкоджені, відбитки відповідають вказаним у перевізних документах; вагон прийнятий від станції без зауважень. У зв`язку з вказаними обставинами в листі значено, що у станції не було підстав для комісійної видачі вагону № 95544706.

Відмова відповідача у комісійній видачі вагону № 95544706 була оскаржена позивачем 18.12.2020 р., про що свідчить скарга за вих. № 16426/3-20/35 на відмову у складанні комерційного акту в порядку, передбаченому п. 16 Правил складання актів. На вказану скаргу Виробничим підрозділом Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій була надана відповідь в листі від 18.12.2020 р. № ДН5-07/819, згідно якої підстав для складення комерційного акту немає та питання недостачі вантажу повинно вирішуватися без участі представників філії, тому у задоволенні вказаної скарги відмовлено.

Між тим частиною 1 статті 26 Закону України Про залізничний транспорт передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Порядок складання комерційних актів встановлено Правилами складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 р. № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 8 липня 2002 р. за №567/6855.

Таким чином, слід зазначити, що за правилами ст. 129 Статуту та ст. 2 Правил складання актів, комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеними у транспортних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. При цьому, такі обставини можуть бути виявлені, як залізницею, так і одержувачем чи відправником вантажу. Форму такого акта визначено у додатку 1 до Правил складання актів.

Відповідно ст. 4 Правил, комерційні акти складаються:

- на місцях загального користування - у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу;

- при вивантаженні на місцях незагального користування - у день здачі вантажу одержувачу, у цьому разі перевірка повинна здійснюватись до вивантаження або в процесі вивантаження чи зразу ж після нього;

- у разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження, комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона;

- на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом.

У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби. В акті зазначаються номери відправки, вагона, рід вагона, кількість пломб (ЗПП) і відбитки на них, кількість місць і маса вантажу за документами та виявлені перевіркою. У разі визначення маси на вагонних вагах зазначаються маса брутто, тари (з бруса або перевірена) вагона та нетто вантажу.

Згідно із ст.ст. 7, 8 Правил, недостача або надлишок вантажу, відвантаженого одним відправником на адресу одного одержувача, який перевозиться навалом, насипом чи наливом з перевалкою чи перевантаженням у дорозі і прибув у непошкоджених вагонах без ознак недостачі, визначається за результатами перевірки усієї партії одночасно виданого вантажу і оформляється одним комерційним актом. Комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції. Другий примірник акта видається одержувачу на його вимогу.

За приписами ст. 10 вказаних Правил, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Пунктом 16 вказаних Правил складання актів, встановлено, що у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях не загального користування протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень безпосередньо або через начальника станції.

Згідно п. 3.4 Роз`яснень Вищого господарського суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею від 29.05.2002 р. № 04-5/601 (із змінами), якщо начальник залізничної станції необґрунтовано відмовився скласти комерційний акт або акт загальної форми, вантажоодержувач має право оскаржити таку відмову в порядку, передбаченому п.16 Правил складання актів, і здійснити приймання вантажу відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 р. № П-6, Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № П-7, Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України, затвердженої спільним наказом Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту України, Державного комітету по стандартизації, метрології та сертифікації України, Державного комітету статистики України від 02.04.1998 р. № 81/38/101/235/122; у разі додержання порядку оскарження відмови начальника станції у складанні зазначених актів вантажоодержувач має право звернутися до залізниці з претензією або позовом, до яких необхідно додати докази оскарження дій начальника залізничної станції та акти приймання вантажу.

Як свідчать матеріали справи, дійсно 17.12.2020 р. ТОВ СП Нібулон було повідомлено начальника станції Миколаїв-Вантажний телефонограмою № 17-1/35, яку прийняла ОСОБА_5 (тел. НОМЕР_1 ) о 18 год. 50 хв. (а.с. 28) та листом № 17-1/35, що під час переважування вагону № 95544706 на вагах перевантажувального терміналу ТОВ СП Нібулон було виявлено невідповідність маси брутто вантажу у зазначеному вагоні в розмірі 2050 кг, що є ознаками нестачі вантажу у цьому вагоні, а тому позивач вимагав прийняти участь у комісійному переважуванні вищевказаного вагону та складенні комерційного акту, що передбачено ст. 52 та ст. 129 Статуту залізниць України.

Зважаючи на відмову працівників залізниці приймати участь у комісійній видачі вантажу, ТОВ СП Нібулон листом-телефонограмою від 18.12.2020 р. № 18-1/35, який отримано відповідачем 18.12.2020 р. о 13 год. 35 хв. повідомив відповідача, що приймання вантажу з вагону № 95544706 по масі буде проводитися на території перевантажувального терміналу ТОВ СП Нібулон 18.12.2020 р. о 15 год. 30 хв. за участю експертів Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області, а також було запропоновано керівництву станції Миколаїв-Вантажний направити уповноваженого представника залізниці для участі у прийманні вантажу з вагону № 95544706 по кількості та складенні актів про приймання вантажу по кількості та акту експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області.

За результатами проведеної Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області експертизи по визначенню кількості вантажу шляхом зважування та зовнішнього огляду вагону був складений акт № 120-1290 від 18.12.2020 р. Так, експертом при огляді пломбування вагона № 95544706 встановлено наступне: вагон опломбований непорушеними запірно-пломбувальними пристроями (ЗПП) з відтиском: Універсал М Варта, УЗ, номери ЗПП, відтиск відповідає даним, вказаним у накладній. На металевій площадці значиться: Каменец под теп вертикаль; при зовнішньому огляді розвантажувальних бункерів встановлено: на середньому розвантажувальному бункері з протилежної сторони від штурвалів в місці з`єднання кришки люку до корпусу бункера виявлено зазор довжиною 20 см, який частково задутий монтажною піною свіжого походження, у щілинах видно затиснуті зерна кукурудзи; при знятті ЗПП та розкритті у присутності експерта верхніх завантажувальних люків та огляді поверхні і місткості вантажу через завантажувальні люки, виявлено, що у вагоні І (перший) та ІV (четвертий) люки мають рівну поверхню, без заглиблень, між ІІ (другим) та ІІІ (третім) люками від сходів є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) на довжині близько 2,5 м та завглибшки візуально до 0,40 м від поверхні вантажу, з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерною для стікаючого вантажу вниз, направленою у бік середнього розвантажувального люка (з протилежної сторони від штурвалів), який має зазор з затиснутими зернами кукурудзи. Візуально вільний простір у вагоні дозволяє поміститися нестачі вантажу. На вимогу замовника експертизи проведено зважування вагона, в результаті виявилося: значиться в документах маса в кг: брутто 86150, тара 20700, нетто 65450; фактично виявилося після зважування маса в кг: брутто 84000, тара 20800, нетто 63200. Зважування і огляд вагону здійснювалися комісійно з представниками ТОВ СП Нібулон. В п. 14 акту експертизи від 18.12.2020 р. експертом викладений наступний висновок: при зважуванні і огляді залізничного вагону (хопер) № 95544706, завантаженого зерном кукурудзи, фактична маса нетто складає 63200 кг, що на 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) кг менше проти даних, вказаних у залізничній накладній; щільність закриття середнього бункеру не забезпечує збереження вантажу при транспортуванні.

Згідно з п. 3.13. Роз`яснень ВГСУ Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею від 29.05.2002 р. № 04-5/601 (із змінами), якщо станція призначення ухиляється від пред`явлення вантажу до експертизи, у тому числі на письмову вимогу одержувача, останній має право оскаржити таку відмову і сам пред`явити вантаж до експертизи, повідомивши про час її проведення станцію призначення. У разі відсутності доказів такого повідомлення акт експертизи, складений без участі відповідного представника залізниці, не може вважатися належним доказом у господарському спорі.

Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідач був повідомлений належним чином про час проведення експертизи (а.с. 33), однак наявний в матеріалах справи акт експертизи № 120-1290 від 18.12.2020 р., яким встановлено нестачу вантажу, складено без участі представника залізниці, оскільки останній не з`явився для участі у прийманні вантажу та складенні актів.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що вказаний акт експертизи від 18.12.2020 р. свідчить про наявність підстав для покладення на відповідача майнової відповідальності за нестачу вантажу у вагоні № 95544706 згідно вимог діючого законодавства.

Також про нестачу вантажу у розмірі 2250 кг свідчить і акт переважування від 18.12.2020 р., що здійснене вантажоодержувачем - ТОВ СП Нібулон.

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що нестача вантажу у вагоні № 95544706 при його перевезенні виникла з причин, що залежать саме від залізниці, оскільки наявність конусоподібного поглиблення вантажу, а також наявність зазору на середньому розвантажувальному бункері з протилежної сторони від штурвалів в місці з`єднання кришки люку до корпусу бункера у вказаному вагоні свідчить про течію вантажу (виникнення нестачі) саме під час його перевезення, а тому вищевказані обставини свідчать про наявність доступу до вантажу під час його перевезення через технічну несправність (пошкодження) вагонів, що є підставою для покладення відповідальності за нестачу на залізницю як перевізника.

Крім того, господарський суд звертає увагу, що матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів впливу на вантаж та вагони з боку позивача чи інших сторонніх осіб з часу подавання вагонів та до моменту проведення експертизи, а відтак, доводи відповідача щодо причини нестачі внаслідок вини позивача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому посилання відповідача на пам`ятку про подавання вагонів форми ГУ-45 № 1421 від 17.12.2020 р., що засвідчена підписом працівника вантажовласника, як на доказ передавання вагону № 95544706 вантажоодержувачу без зауважень, не приймаються судом до уваги, оскільки вказана пам`ятка свідчить лише про те, що залізниця передала, а вантажоодержувач прийняв відповідний вагон.

Також доводи відповідача в частині того, що відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення, не можуть прийматись до уваги, оскільки в даному випадку йдеться про припинення відповідальності за збереження вантажу після видачі одержувачу, а не про звільнення від відповідальності за втрату вантажу під час його перевезення.

Наразі суд вважає безпідставними посилання відповідача у відзиві на позов на положення підпункту а ст. 111 Статуту залізниць України, за якими залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами. Так, вказана норма Статуту залізниць передбачає можливість звільнити залізницю від відповідальності за нестачу вантажу у випадку одночасної наявності таких умов: вантаж прибув у непошкодженому вагоні та з непошкодженими пломбами відправника. Проте, у даному випадку наявність зазору завдовжки 20 см, який частково задутий монтажною піною свіжого походження та наявність конусоподібного поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) на довжині близько 2,5 м у вищевказаному вагоні виключають можливість звільнення залізниці від відповідальності за нестачу вантажу. Інших підстав та належних доказів відсутності вини залізниці у нестачі вантажу у даному вагоні відповідачем не надано. Отже, суд доходить до висновку про недоведеність залізницею обставин відсутності її вини у нестачі вантажу, а тому доводи відповідача щодо наявності підстав для звільнення залізниці від матеріальної відповідальності за нестачу вантажу у вагоні № 95544706 відповідно до положень ст. 111 Статуту залізниць України є необґрунтованими.

При цьому стосовно посилань відповідача на те, що акт експертизи являється неналежним та недопустимим доказом, оскільки з нього не вбачається чи володіє експерт ОСОБА_4 необхідним рівнем знань для проведення експертизи та для встановлення можливості збереження чи незбереження вантажу у залізничному вагоні під час його транспортування, фактично встановлюючи момент виникнення нестачі вантажу, господарський суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1 Закону України Про торгово-промислові палати України торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання.

Статтею 11 Закону України Про торгово-промислові палати України визначено, що торгово-промислові палати мають право, зокрема, надавати за дорученням українських та іноземних юридичних і фізичних осіб послуги, пов`язані із захистом їх прав та інтересів, відповідно до законодавства України та міжнародних договорів України; проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість; здійснювати інші повноваження, що не суперечать законодавству України.

Методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України. Права торгово-промислових палат закріплюються в їх статутах і реалізуються у порядку, передбаченому законодавством України.

Таким чином, з огляду на вищенаведені положення Закону, а також те, що ОСОБА_4 є експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області, відтак він наділений правом на проведення експертизи та надання висновків, які хоча і не є висновками судової експертизи, однак повинні враховуватись судом як доказ.

Таким чином, господарський суд вважає правомірним покласти відповідальність за недостачу вантажу у вагоні № 95544706 саме на відповідача як перевізника.

Водночас вимогами ст. 113 Статуту залізниць України встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Ст. 114 Статуту залізниць України визначає, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме:

а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

б) за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості;

в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну, вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.

В підтвердження кількості і вартості відправленого вантажу позивачем надано до суду довідку від 19.03.2021 р. № 1903/1, видану вантажовідправником ТОВ ТЕП Вертикаль, згідно якої вартість однієї тони вантажу відправленого у вагоні № 95544706 складає 7350,00 грн. (у т. ч. ПДВ).

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 р. норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить:

- 2% маси, зазначеної в перевізних документах:

вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0-6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже;

- 1,5% маси, зазначеної в перевізних документах:

вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива;

- 1% маси, зазначеної в перевізних документах:

мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі;

- 0,5% маси всіх інших вантажів.

Так, з урахуванням наведеного, позивачем здійснено розрахунок вартості нестачі вантажу 2250 кг кукурудзи у вагоні № 95544706, виходячи з вартості однієї тони 7350,00 грн. з урахуванням ПДВ та за вирахуванням норми природної втрати (65450,00 кг х 0,5% = 327,25 кг). У зв`язку з цим розмір вартості втраченого вантажу складає 14132,21 грн. (2250 кг 327,25 кг) х 7,35 тис.грн.).

Доводи відповідача щодо здійснення позивачем невірного розрахунку вартості нестачі вантажу в розмірі 14132,21 грн. з підстав надання позивачем довідки від 19.03.2021 р. № 1903/1, якою засвідчено вартість вантажу станом на дату його видачі 15.12.2020 р., а не на дату його відправлення 08.12.2020 р., господарським судом не приймаються до уваги, оскільки положеннями ч. 3 ст. 225 ГК України, яка кореспондує з положеннями ч. 3 ст. 623 ЦК України, передбачено, що при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ СП Нібулон про стягнення з відповідача вказаної вартості втраченого вантажу у вагоні № 95544706 є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства Нібулон обґрунтовані, відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Щодо заяви позивача про покладення на відповідача судових витрат за проведення експертизи в розмірі 2160,00 грн. суд зазначає наступне.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ГПК України експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.

Таким чином, слід зазначити, що за положеннями ч. 2 ст. 127 ГПК України експерт отримує винагороду за виконану роботу, пов`язану із справою, якщо це не входить до його службових обов`язків.

Водночас, як встановлено судом, експерт ОСОБА_4 працює експертом в Регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївської області, про що зазначалося позивачем, з огляду на що проведення експертизи по визначенню кількості вантажу шляхом зважування та зовнішній огляд вагону входить до його службових обов`язків, а тому в даному випадку отримання останнім в порядку ст. 127 ГПК України винагороди за виконану роботу, пов`язану із даною справою, не є можливим, оскільки виконання такого експертного дослідження входить до його обов`язків.

Крім того, ОСОБА_4 відсутній у Реєстрі атестованих судових експертів Міністерства юстиції України, що не спростовано позивачем.

З огляду на викладене вище, понесені позивачем витрати в розмірі 2160,00 грн. не відносяться до витрат, пов`язаних із розглядом справи відповідно до ст.ст. 123, 127 ГПК України, тому підстави для покладення їх на відповідача відсутні.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства Нібулон до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця АТ Українська залізниця про стягнення 14132,21 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ) в особі регіональної філії Одеська залізниця АТ Укрзалізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, буд 19; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства Нібулон (54002, м. Миколаїв, Каботажний спуск, буд. 1; ) збитки, завдані нестачею вантажу, в розмірі 14132/чотирнадцять тисяч сто тридцять дві/грн. 21 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270/дві тисячі двісті сімдесят/грн. 00 коп.

3. В задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства Нібулон до Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Одеська залізниця АТ Українська залізниця про стягнення судових витрат за проведення експертизи відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення та підписання повного рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 07 червня 2021 р.

Суддя В.С. Петров