ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2021 р. Справа№ 910/18569/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Шапрана В.В.

Зубець Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021р.

у справі № 910/18569/20 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пан логістик"

про стягнення 127 509,22 грн. .

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пан логістик" про стягнення 127 509,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язання з оплати вартості наданих послуг на підставі договору №ЕП-00000610 від 12.12.2018, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 114 500,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 473,50 грн., 3% річних у розмірі 2 588,73 грн. та пеню у розмірі 8 946,99 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 року у справі № 910/18569/20 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 року, а саме його мотивувальну частину - змінити підставу відмови в задоволенні позову, на підставу, викладену в апеляційній скарзі: відсутній факт порушеного права, за захистом якого звернувся позивач.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2021 року, апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Шапран В.В., Зубець Л.П.

16.04.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 р. у справі 910/18569/20 без змін.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки сторони письмово висловили свою правову позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 12.12.2018 року між ТОВ "Молочна компанія "Галичина" та ТОВ "ПАН ЛОГІСТИК" укладений договір надання та організації послуг № ЕП-00000610 (надалі -Договір), за умовами якого ТОВ "Молочна компанія "Галичина" (перевізник) зобов`язується перевезти наданий йому експедитором (ТОВ "ПАН ЛОГІСТИК") вантаж в міжнародному та/або в міжміському сполученні з пункту відправлення до пункту призначення і видати вантаж вантажоодержувачеві або іншій уповноваженій на одержання вантажу особі, а Експедитор, після прийняття перевезення, відповідно до умов цього договору, зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (п. 1.1. договору).

Конкретні умови кожного перевезення зазначаються сторонами у разових договорах - заявках (далі - заявка), які при підписанні сторонами стають невід`ємними частинами цього договору. підписані сторонами умови заявки мають пріоритетну силу щодо умов цього договору. Сторони керуються умовами договору, якщо ці умови не змінені заявкою (п. 1.5. договору);

Експедитор (ТОВ "ПАН ЛОГІСТИК") зобов`язується надавати перевізнику заявку на перевезення не пізніше, ніж за три години до запланованої дати та часу завантаження. Заявки можуть надаватися за допомогою факсимільного зв`язку або електронної пошти. В заявці сторони зазначають дату і адресу завантаження/розвантаження, назву вантажовідправника/вантажоодержувача, час подачі автомобіля , місце митного оформлення вантажу в країні відправлення та призначення і митні переходи, дані про вантаж, маршрут, державний номер автомобіля (тягача, причепа/напівпричепа), що буде здійснювати перевезення, додаткові вимоги до автомобіля, контактні дані водія, вартість перевезення, додаткові умови перевезення тощо (п.п. 2..1.1. договору).

Вартість послуг по кожному окремому перевезенні визначається у заявці на перевезення (п. 3.1. договору).

Експедитор проводить оплату за відповідне перевезення протягом двадцяти банківських днів після отримання від Перевізника всіх оригінальних документів, вказаних в п. 2.2.17 договору, якщо інший строк оплати не вказаний в заявці, та виключно після реєстрації перевізником виписаної ним податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних у відповідності до вимог Податкового кодексу України. Сторони погодились, що перевізник зобов`язується зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 5 (п`яти ) днів з моменту її складання, (п. 3.2. договору).

За прострочення виконання платіжних зобов`язань по даному договору, винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми заборгованості, за кожен день прострочення (п. 4.4. Договору).

Договір набирає чинності із дати підписання сторонами і діє до 31.12.2019. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не повідомить одна одну про бажання розірвати його, Договір вважається пролонгованим на тих же умовах на кожен наступний рік.

На виконання умов договору ТОВ "Молочна компанія "Галичина" у період з 24.12.2019 р. по 11.02.2020 р. надало ТОВ "ПАН ЛОГІСТИК" послуги щодо перевезень вантажу на загальну суму 114 500,00 грн., відповідно до заявок та товарно-транспортних накладних, копії яких містяться в матеріалах справи.

ТОВ "Молочна компанія "Галичина" було складено вісім актів здачі-приймання робіт на загальну суму 114 500,00 грн. та надіслано відповідачеві поштою. Отримання відповідачем зазначених актів здачі-прийняття робіт підтверджується копіями експрес-накладних нової пошти.

Однак, відповідач не підписав і не направив на адресу позивача його примірники актів заявнику.

У вказаних актах і заявках зафіксовані дати і адреси завантаження/розвантаження, назви вантажовідправника/вантажоодержувача, час подачі автомобіля , дані про вантаж, маршрут, державний номер автомобіля (тягача, причепа/напівпричепа), що буде здійснювати перевезення, додаткові вимоги до автомобіля, контактні дані водія, вартість перевезення, додаткові умови перевезення тощо.

Акти, зазначені в таблиці, не містять підписів відповідача, проте, відповідач не скористався своїм правом надати щодо них свої зауваження чи заперечення щодо якості та обсягу виконаних послуг або правом повернути Перевізнику/Позивачу документи без здійснення оплати в разі їх неналежної підготовки та оформлення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Загальні умови перевезення визначаються Цивільним Кодексом України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з п. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Статтею 920 ЦК України визначено що, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 173 ГК України, один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивач належним чином виконав умови договору та умови заявок, що підтверджується товарно-транспортними накладними та актами здачі-приймання робіт на загальну суму 114 500,00 грн.

Доказів проведення оплати відповідачем вказаних сум у визначені строки матеріали справи не містять.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачем в суді першої інстанції було подано письмову заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 року).

Відповідно до ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Як вбачається з позовної заяви, відповідно до умов договору позивачем були надані послуги по автомобільному перевезенню та складено наступні акти здачі - прийняття робіт:

1. Акт здачі - прийняття робіт № МКГ00652403 від 24.12.2019 року на суму 19 000,00 грн. з ПДВ, строк платежу якого закінчився 30.01.2020 року;

2. Акт здачі - прийняття робіт № МКГ00661141 від 31.12.2019 року на суму 19 000,00 грн. з ПДВ, строк платежу якого закінчився 04.02.2020 року;

3. Акт здачі - прийняття робіт № МКГ00010366 від 03.01.2020 року на суму 7 000,00 грн. з ПДВ, строк платежу якого закінчився 07.02.2020 року;

4. Акт здачі - прийняття робіт № МКГ00010368 від 04.01.2020 року на суму 19 000,00 грн. з ПДВ, строк платежу якого закінчився 07.02.2020 року;

5. Акт здачі - прийняття робіт № МКГ00032380 від 16.01.2020 року на суму 7 000,00 грн. з ПДВ, строк платежу якого закінчився 21.02.2020 року;

6. Акт здачі - прийняття робіт № МКГ00035900 від 21.01.2020 року на суму 18 500,00 грн. з ПДВ, строк платежу якого закінчився 21.02.2020 року;

7. Акт здачі - прийняття робіт № МКГ00076932 від 08.02.2020 року на суму 18 500,00 грн. з ПДВ, строк платежу якого закінчився 12.03.2020 року;

8. Акт здачі - прийняття робіт № МКГ00088645 від 12.02.2020 року на суму 6 500,00 грн. з ПДВ, строк платежу якого закінчився 20.03.2020 року.

Судом встановлено, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" було пред`явлено до суду 25.11.2020, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції Господарського суду м. Києва.

Колегія суддів погоджується судом першої інстанції, що позов пред`явлено з пропуском встановленого строку.

Відповідно до частин 3-5 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем не заявлялися клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності.

Таким чином, суд вважає, що позивач не був позбавлений можливості пред`явити позов до відповідача в межах шестимісячного строку позовної давності.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно підписаних документів (договорів, заявок) ТОВ "Пан логістик" виступає саме як експедитор, а тому на ці правовідносини не поширюється дія положення ч. 5 ст. 315 ГК і до спірних правовідносин підлягає застосуванню загальна позовна давність тривалістю в 3 роки, визначена ст.257 ЦК. Також позивач посилався на п. 12 розділу "Прикінцеві і перехідні положення" Цивільного кодексу України, яким встановлено , що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з положеннями ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За змістом ч. 2 ст. 908 ЦК, що кореспондується з вимогами ч. 5 ст. 307 ГК, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У справі, що розглядається, перевізник (позивач) взяв на себе зобов`язання перевозити наданий йому експедитором-замовником (відповідачем) вантаж у міжнародному та/або в міжміському сполученні з пункту відправлення до пункту призначення і видати вантаж вантажоодержувачеві або іншій уповноваженій на одержання вантажу особі, а Експедитор, після прийняття перевезення, відповідно до умов цього договору, зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (п. 1.1). Між позивачем (перевізником) і вантажовідправниками або вантажоодержувачами договірних відносин немає.

Судом встановлено, що між сторонами спору склалися правовідносини з перевезення вантажу.

Відсутність у цьому спорі відносин транспортного експедирування підтверджується положеннями ст. 929 ЦК, ст. 316 ГК, ст.ст. 1, 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", згідно з якими за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу. Тобто сторонами такого договору є експедитор і клієнт, на виконання доручень якого діє експедитор.

Таким чином, перевізник (позивач) уклав договір з посередницьким підприємством (відповідачем), яке користується правами та несе обов`язки і відповідальність, що передбачені для вантажовідправників та вантажоодержувачів. У зв`язку з цим, відповідач користується правами вантажовідправника, в тому числі і правом на застосування позовної давності щодо вимог до нього із оплати перевезень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" з пропуском спеціального строку позовної давності.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції, серед іншого, враховує, що у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийняте місцевим господарським судом з порушенням норм процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина".

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 09.02.2021 р. у справі № 910/18569/20 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 04.06.2021р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді В.В. Шапран

Л.П. Зубець