РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.04.2021Справа № 910/17287/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н. І., за участі секретаря судового засідання Гарашко Т.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Підприємства зі стопроцентним іноземним капіталом "ВІРТГЕН УКРАЇНА" (вул. Пирогівський шлях, буд. 28, м. Київ, 03083, )

до Комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 (вул. Охтирська, буд. 8, м. Київ, 03022; )

про стягнення 78 822, 40 грн.

та за зустрічним позовом Комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 (вул. Охтирська, буд. 8, м. Київ, 03022; )

до Підприємства зі стопроцентним іноземним капіталом "ВІРТГЕН УКРАЇНА" (вул. Пирогівський шлях, буд. 28, м. Київ, 03083, )

про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

Представники сторін згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємство зі стопроцентним іноземним капіталом "ВІРТГЕН УКРАЇНА" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 (далі - відповідач) про стягнення 78 822, 40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №Б70-2017УКР від 08.08.2017 щодо своєчасної оплати поставленого товару, у зв`язку з чим у позивача виникло право вимоги інфляційних втрат у сумі 37 021, 86 грн та 3% річних у розмірі 41 800, 54 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/17287/20 за правилами спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження надати суду відзив на позов.

09.12.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, надісланий засобами поштового зв`язку 07.12.2020, у якому відповідач заперечує проти позовних вимог з тих підстав, що за договором поставки №Б70-2017УКР позивач вже подавав позов про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, та у вказаній справі ухвалено рішення, а також позивачем не виконанні належним чином зобов`язання за договором, у зв`язку з чим у відповідача відсутній обов`язок щодо сплати вказаних нарахувань.

Також, 09.12.2020 через відділ діловодства суду від відповідача (далі - позивач за зустрічним позовом) надійшла зустрічна позовна заява, надіслана засобами поштового зв`язку 07.12.2020, до Підприємства зі стопроцентним іноземним капіталом "ВІРТГЕН УКРАЇНА" (далі - відповідач за зустрічним позовом) про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором №Б70-2017УКР від 08.08.2017 відповідачем за зустрічним позовом не надано позивачу за зустрічним позовом відповідні рахунки-фактури, на підставі яких покупець мав перерахувати на розрахунковий рахунок постачальника оплату за товар, що стало причиною звернення з даною зустрічною позовною заявою про визнання такої бездіяльності протиправною та зобов`язання виконати вказані умови договору щодо надання рахунків-фактур.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу за зустрічним позовом строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали та встановлено позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви.

06.01.2021 до відділу діловодства суду представником Комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 подано заяву з доказами усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2021 прийнято зустрічний позов Комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 до Підприємства зі стопроцентним іноземним капіталом "ВІРТГЕН УКРАЇНА" про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії до розгляду з первісним позовом у справі №910/17287/20, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом, постановлено розгляд справи №910/17287/20 здійснювати за правилами загального позовного провадження, починаючи зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначено на 10.02.2021.

У підготовчому засіданні 10.02.2021 представником Підприємства зі стопроцентним іноземним капіталом "ВІРТГЕН УКРАЇНА" подано відзив на зустрічну позовну заяву, у якому відповідач за зустрічним позовом зазначає, що за умовами договору обов`язок з оплати за поставлений товар здійснюється згідно накладних по факту поставки товару з відстрочкою платежу до 30 календарних днів та не залежить від факту виставлення рахунку на оплату вартості здійсненої поставки товару, в свою чергу вимога позивача за зустрічним позовом: надати рахунки-фактури не стосується захисту його прав, не призведе до бажаних наслідків для останнього та призведе до втручання у господарську діяльність Підприємства зі стопроцентним іноземним капіталом "ВІРТГЕН УКРАЇНА", у зв`язку з чим у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

У підготовчому засіданні 10.02.2021 судом оголошено перерву до 03.03.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 відкладено підготовче засідання на 25.03.2021.

24.03.2021 до відділу діловодства суду представником Підприємства зі стопроцентним іноземним капіталом "ВІРТГЕН УКРАЇНА" подано клопотання про залучення документів до матеріалів справи, а саме: копію довіреності №510 від 11.09.2017 та копію рахунку ПІК "ВІРТГЕН УКРАЇНА" №3013 від 05.09.2017.

25.03.2021 на електронну пошту суду від Комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 надійшло клопотання, у якому позивач за зустрічним позовом просить суд надати оцінку фактам невиконання ПІК "ВІРТГЕН УКРАЇНА" зобов`язань по договору поставки №Б70-2017/УКР від 08.08.2017 (зокрема п. 1.3., 5.1.3., 5.1. договору), врахувати факти невиконання ПІК "ВІРТГЕН УКРАЇНА" цих зобов`язань, застосувати при розгляді справи ст. 538 Цивільного кодексу України.

25.03.2021 на електронну пошту суду від Комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 надійшли додаткові заперечення на позовну заяву, у яких відповідач за первісним позовом зазначає, що Підприємству зі стопроцентним іноземним капіталом "ВІРТГЕН УКРАЇНА" має бути відмовлено в позові у повному обсязі з тих підстав, що у рішенні Господарського суду міста Києва у справі №910/18223/19 не зазначено, за який період з Комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 стягнуто інфляційні втрати та 3% річних, також за умовами укладеного між сторонами договору ПІК "ВІРТГЕН УКРАЇНА" було зобов`язане надати КАТП-273904 рахунки, а КАТП-273904 зобов`язане оплачувати товар та перераховувати кошти на підставі цих рахунків, тоді як постачальником свої зобов`язання не виконані.

25.03.2021 на електронну пошту суду від Комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, у якому позивач за зустрічним позовом зазначає, зокрема, що укладений між сторонами договір є договором поставки, а не договором купівлі-продажу, та його умовами погоджено, що покупець перераховує на підставі договору та відповідного рахунку фактури на розрахунковий рахунок постачальника оплату за товар, однак останнім такі рахунки виставлені не були, при цьому вказані обставини не досліджувались судами у справі №910/18223/19.

25.03.2021 до відділу діловодства суду представником Комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 подано додаткові заперечення на позовну заяву та відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, раніше надіслані на електронну пошту суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/17287/20 до розгляду по суті на 22.04.2021.

У судовому засіданні 22.04.2021 судом оголошено перерву до 29.04.2021.

29.04.2021 до відділу діловодства суду представником Підприємства зі стопроцентним іноземним капіталом "ВІРТГЕН УКРАЇНА" подано клопотання про слухання справи без його участі.

У судовому засіданні 29.04.2021 представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом проти задоволення первісного позову заперечив, просив відмовити, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив задовольнити, представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом у засідання не прибув.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 29.04.2021 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2020 у справі №910/18223/19, яке набрало законної сили, провадження за позовом Підприємства зі стопроцентним іноземним капіталом "Віртген Україна" до Комунального автотранспортного підприємства № 273904 про стягнення заборгованості у сумі 1 543 782, 36 грн. в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 3 490,00 грн. закрито, позов підприємства зі стопроцентним іноземним капіталом "Віртген Україна" до Комунального автотранспортного підприємства № 273904 про стягнення заборгованості у сумі 1 540 292,36 грн задоволено частково, присуджено до стягнення з Комунального автотранспортного підприємства № 273904 на користь Підприємства зі стопроцентним іноземним капіталом "Віртген Україна" основний борг у сумі 1 217 707 (один мільйон двісті сімнадцять тисяч сімсот сім) грн. 33 коп., інфляційні втрати у сумі 205 809 (двісті п`ять тисяч вісімсот дев`ять) грн. 56 коп., 3 % річних у сумі 75 090 (сімдесят п`ять тисяч дев`яносто) грн. 00 коп., судовий збір у сумі 22 479 (двадцять дві тисячі чотириста сімдесят дев`ять) грн. 11 коп., у решті позовних вимог - відмовлено.

Під час розгляду справи №910/18223/19 судом встановлено, що відповідач зобов`язання зі сплати вартості поставленої продукції за договором поставки продукції № Б70-2017/УКР від 08.08.2017 виконав неналежним чином, сплатив за поставлений товар частково - у сумі 150 000,00 грн (та 3 490,00 грн після відкриття провадження у справі, а саме - у червні 2020).

Відповідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини, від 25.07.2002, «Справа «Совтрансавто-Холдинг» проти України» п. 72 «В. Оцінка Суду»).

Отже, наявність грошового зобов`язання відповідача, яке виникло за договором поставки продукції № Б70-2017/УКР від 08.08.2017 з оплати за поставлений товар у розмірі 1 221 197,33 грн підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2020 у справі №910/18223/19 за участі тих самих сторін, яке набрало законної сили, а тому відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає повторному доказуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2020 у справі №910/18223/19 було частково виконано відповідачем: 17.08.2020 сплачено 20000, 00 грн, 18.08.2020 сплачено 10000, 00 грн, 16.10.2020 сплачено 12 707, 33 грн, 21.10.2020 сплачено 20 000, 00 грн, що підтверджується банківською випискою за період з 01.01.2019 по 05.11.2020.

Відтак, оскільки відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2020 у справі №910/18223/19 не виконано, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 37 021, 86 грн інфляційних втрат та 41 800, 54 грн 3% річних (за період з 10.09.2019 по 03.11.2020), які нараховані на суму боргу, з урахуванням часткових оплат.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №910/8625/18.

Тобто, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

Отже, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується і відповідачем не спростовано, що зобов`язання відповідача перед позивачем з оплати поставленого товару виконано відповідачем лише частково, а отже мало місце прострочення його виконання, у зв`язку з чим позивач має право на отримання сум, передбачених ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Суд не враховує доводи відповідача за первісним позовом щодо повторного стягнення з Комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 інфляційних втрат та 3% річних, оскільки суд встановив, що суми, стягнуті за рішенням у справі №910/18223/19, нараховані за інший період - з 12.10.2017 по 09.09.2019 включно.

Не є обґрунтованими і доводи відповідача за зустрічним позовом щодо відсутності у нього обов`язку здійснювати оплату по договору через ненадання Підприємством зі стопроцентним іноземним капіталом "ВІРТГЕН УКРАЇНА" рахунків-фактур, передбачених умовами п. 1.3. та 3.1. договору №Б70-2017УКР від 08.08.2017, оскільки під час розгляду справи 910/18223/19 суди встановили, що відповідно до п. 3.1 договору покупець на підставі цього договору та відповідного рахунку-фактури перераховує на розрахунковий рахунок постачальника оплату за товар, зазначений у додатку 1 до цього договору (специфікації). Оплата за поставлений товар здійснюється згідно накладних по факту поставки товару з відстрочкою платежу 30 днів (п. 3.2 договору).

Отже, зі змісту вказаних умов договору вбачається, що підставою для оплати поставленого товару є видаткова накладна, при цьому реквізити для оплати його вартості зазначаються у специфікації до договору, яка була підписана обома сторонами, а тому відповідачу було відомо - на який банківський рахунок здійснювати перерахування коштів за отриманий товар. При цьому строк оплати коштів (з урахуванням відстрочки на 30 днів) вже настав 12.10.2017 р., а згідно з п. 5.3.1 договору покупець зобов`язаний оплачувати послуги постачальника в порядку, обсязі та строки, передбачені цим договором.

Окрім наведеного, рахунок-фактура за своїми ознаками не є первинним документом, а містить лише платіжні реквізити, тобто, носить інформаційний характер. Крім цього, ненадання рахунку-фактури, по своїй суті, не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні приписів Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність рахунка-фактури не звільняє відповідача від обов`язку оплати.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 28.03.2018 у справі №910/32579/15.

Таким чином, судами було досліджене питання виникнення обов`язку у покупця з оплати по договору № Б70-2017/УКР від 08.08.2017, в тому числі за відсутності виставлених постачальником рахунків-фактур та не підлягає повторному доказуванню.

Разом з цим, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (Аналогічні правові висновки наведені постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Наведений висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18 (пункти 8.1 - 8.5 постанови).

Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору. Тому, позивач, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем і позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права. Таким чином, право вибору способу захисту порушеного права належить позивачу, а суд наділений компетенцією перевірити відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права.

Так, виходячи із норм Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та, правове обґрунтування необхідності його захисту (п. 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018р. у справі № 905/1926/16).

Предметом позову у даній справі за зустірчним позовом є визнання неправомірним ненадання рахунків-фактур Підприємством зі стопроцентним іноземним капіталом "ВІРТГЕН УКРАЇНА" та зобов`язання Підприємства зі стопроцентним іноземним капіталом "ВІРТГЕН УКРАЇНА" виконати п. 1.2., п. 5.1.1. п. 5.1. договору поставки № Б70-2017/УКР від 08.08.2017 та надати Комунальному автотранспортному підприємству №273904 КАТП-273904 рахунки-фактури з розрахунковими рахунками для перерахування коштів.

При цьому, позивачем за зустрічним позовом не зазначено, яке саме порушення його прав було допущено внаслідок ненадання рахунків-фактур відповідачем за зустрічним позовом, як і не обґрунтовано, яким чином визнання такої бездіяльності неправомірною та зобов`язання відповідача виставити рахунки-фактури сприятиме поновленню порушених прав позивача.

Рахунок-фактура є лише доказом виконання сторонами обов`язків за договором, а його виставлення не може розглядатись як окремий обов`язок щодо виконання сторонами договірних зобов`язань, а тому предметом позову не може бути встановлення обставини, зокрема, обов`язок оформлення документів, які виступають доказами у справі.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16.

Таким чином, вимоги позивача за зустрічним позовом у цій справі про визнання неправомірним ненадання рахунків-фактур та зобов`язання надати рахунки-фактури з розрахунковими рахунками для перерахування коштів не відповідають способам захисту прав, встановленим чинним законодавством, і, як наслідок, не приводять до поновлення порушеного права позивача, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість зустрічних позовних вимог.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Під час розгляду справи відповідачем за первісним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань по договору належним чином або доказів які б свідчили про відсутність у нього обов`язку сплати нарахованих 3% річних та інфляційних втрат, в свою чергу відповідач за зустрічним позовом не надав суду належних та допустимих доказів порушення його прав та законних інтересів відповідачем за зустрічним позовом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Керуючись ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального автотранспортного підприємства №273904 КАТП-273904 (вул. Охтирська, буд. 8, м. Київ, 03022; ) на користь Підприємства зі стопроцентним іноземним капіталом "ВІРТГЕН УКРАЇНА" (вул. Пирогівський шлях, буд. 28, м. Київ, 03083, ) інфляційні втрати у розмірі 37 021 (тридцять сім тисяч двадцять одна) грн 86 коп., 3% річних у розмірі 41 800 (сорок одну тисячу вісімсот) грн 54 коп. та 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 04.06.2021

Суддя Н.І. Ягічева