ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2021 р. м. Київ Справа № 911/264/21

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Броварський заводобудівельний комбінат»

до Відділу капітального будівництва Броварської міської ради

та Управління будівництва, житлово-комунального господарства, інфраструктури та транспорту Броварської міської ради Київської області

про стягнення 6 102 291,27 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

За участю секретаря судового засідання Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Миколаєнко В.М.

відповідача1: не з`явився

відповідача2: Ющенко І.М.

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Броварський заводобудівельний комбінат» (надалі позивач) до Відділу капітального будівництва Броварської міської ради (надалі відповідач1) та Управління будівництва, житлово-комунального господарства, інфраструктури та транспорту Броварської міської ради Київської області (надалі відповідач2) про стягнення 6 102 291,27 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.01.2021 року відкрито провадження у справі № 911/264/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.02.2021 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 17.02.2021 року представником відповідача2 подано відзив на позовну заяву № 01-24/177 від 17.02.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.02.2021 року підготовче засідання відкладено на 04.03.2021 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 02.03.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив б/н від 01.03.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.03.2021 року підготовче засідання відкладено на 18.03.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 911/264/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.04.2021 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 01.04.2021 року представником відповідача2 подано клопотання № 01-24/424 від 31.01.2021 року про перенесення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.04.2021 року розгляд справи відкладено на 15.04.2021 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 14.04.2021 року від представника відповідача2 надійшло клопотання № 01-24/579 від 14.04.2021 року про перенесення судового засідання.

У судовому засіданні 15.04.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач1 та відповідач2, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 15.04.2021 року не з`явилися. Розгляд справи відкладався на 18.05.2021 року.

В судовому засіданні 18.05.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача2 проти позову заперечував, відповідач1 в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 18.05.2021 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 11.09.2015 року між Відділом капітального будівництва Броварської міської ради Київської області (відповідач-1, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Броварський заводобудівельний комбінат» (позивач, підрядник) укладено Договір підряду №11/09/2015 на виконання будівельно-монтажних робіт (далі - Договір).

Відповідно до п. 2.2. Договору підрядник зобов`язується виконати на свій ризик власними і залученими коштами, силами і засобами загально-будівельні роботи з будівництва магістральної вулиці районного значення Чубинського Павла в м.Бровари Київської області (інженерно-транспортної інфраструктури), перша черга, перший пусковий комплекс (далі - Об`єкт), здає Об`єкт в експлуатацію в порядку, передбаченому чинним законодавством України, та усуває протягом гарантійного строку експлуатації недоліки в роботах.

Детальний перелік та обсяг робіт по Договору визначається Проектною документацією, Локальними кошторисами та Договірною ціною (п. 2.3. Договору).

Наказом відповідача1 від 08.07.2015 року № 54-ОД затверджено проектно-кошторисну документацію Об`єкта: «Будівництво магістральної вулиці районного значення Чубинського Павла в м.Бровари Київської області. Перша черга. Перший пусковий комплекс» з такими техніко-економічними показниками: довжина вулиці - 938,4м (в т.ч. І пусковий комплекс - 413,5м); розрахункова швидкість - 60 км/год.; число смуг руху - 4 шт.; ширина смуги руху 3,75м; ширина проїзної частини 15,0м.

14.07.2015 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області видано Декларацію КС №19 на початок виконання будівельних робіт - Будівниптво магістральної вулиці районного значення Чубинського Павла в м. Бровари Київської області. Перша черга. Перший пусковий комплекс.

Згідно з п.2.4 Договору будівництво Об`єкта здійснюється підрядником на підставі Містобудівних умов та обтяжень забудови земельної ділянки вул. Чубинського Павла в м. Бровари Київської області, виданих Управлінням містобудування та архітектури Броварської міської ради Київської області, та поза межами земельної ділянками, площею 10,7955 га, наданої Підряднику в користування для будівництва комплексної багатоквартирної житлової забудови на території 5 мікрорайону IV житлового району в м. Бровари Київської області, згідно Договору оренди земельної ділянки від 29.03.2006 року, укладеного між Броварською міською радою Київської області та ТОВ «Броварський ЗБК».

Сторони погодили, що ціна Договору складає 9 118 738 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 1 519 789 грн. (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 Договору підрядник здійснює будівництво Об`єкта за рахунок власних, залучених (позикових) коштів і відповідає за фінансування будівництва Об`єкта в повному обсязі. Будівництво підрядником Об`єкта за власні, залучені (позикові) кошти надає підряднику право, встановлене ч.5 ст. 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час укладення Договору), на зменшення величини пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціально інфраструктури м. Бровари Київської області.

За змістом п.18.4 Договору замовник компенсує підряднику вартість виконаних робіт та придбаних товарно-матеріальних цінностей.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору у вересні 2016 року ним, як підрядником, виконано роботи на загальну суму 3 637 257,60 грн., що підтверджується підписаними позивачем та відповідачем1 та скріпленими відтисками печаток сторін наступними первинними документами:

- довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за вересень 2016 року (примірна форма КБ-3);

- актом приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2016 року № 1 (примірна форма КБ2в) на загальну суму 168 096 грн., в тому числі ПДВ, згідно якого виконано та прийнято роботи по зваленню дерев та вирізці порослі кущів;

- актом приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2016 року № 2 (примірна форма КБ2в) на загальну суму 328 213,20 грн., в тому числі ПДВ, згідно якого виконано та прийнято земляні роботи;

- актом приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2016 року № 3 (примірна форма КБ2в) на загальну суму 1 646 749,20 грн., в тому числі ПДВ, згідно якого виконано та прийнято роботи щодо дорожнього одягу;

- актом приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2016 року № 4 (примірна форма КБ2в) на загальну суму 1 393 990,80 грн., в тому числі ПДВ, згідно якого виконано та прийнято роботи щодо дощової каналізації;

- актом приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2016 року № 5 (примірна форма КБ2в) на загальну суму 100 208,40 грн., в тому числі ПДВ, згідно якого виконано та прийнято роботи з благоустрою.

Також, у липні 2017 року позивачем виконано роботи по Договору на загальну суму коштів 1 355 190 грн., що підтверджується підписаним позивачем та відповідачем1 та скріпленими відтисками печаток сторін наступними первинними документами:

- довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за липень 2017 року (примірна форма КБ-3);

- актом приймання виконаних будівельних робіт за липень 2017 року № З (примірна форма КБ2в) на загальну суму 1 261 132,80 грн., в тому числі ПДВ, згідно якого виконано та прийнято роботи щодо дорожнього одягу;

- актом приймання виконаних будівельних робіт за липень 2017 року № 5 (примірна форма КБ2в) на загальну суму 94 057,20 грн., в тому числі ПДВ, згідно якого виконано та прийнято з благоустрою.

Таким чином, на виконання умов Договору підряду позивачем виконано, а відповідачем1 прийнято роботи всього на загальну суму 4 992 447,60 грн. (3 637 257,60 грн. + 1 355 190 грн. = 4 992 447,60 грн).

12.06.2018 року між позивачем та відповідачем1 укладено Додаткову угоду про розірвання договору підряду №11/09/2015 на виконання будівельно-монтажних робіт від 11.09.2015 року (далі - Додаткова угода), відповідно до якої Сторони дійшли згоди про розірвання Договору (п.1 Додаткової угоди).

Відповідно до п.п. 2, 3 Додаткової угоди Сторонами підтверджено, що станом на час її укладання позивачем за власні та залучені кошти у відповідності до Проектно-кошторисної документації, будівельних норм і правил виконано, а відповідачем прийнято вищезазначені роботи з будівництва Об`єкта загальною вартістю придбаних підрядником товарно-матеріальних цінностей, фактично виконаних та переданих замовнику будівельних робіт, зазначених у п.2 цієї Додаткової угоди, всього на суму 4 992 447,76 грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно з п.3 Додаткової угоди відповідач1 зобов`язався компенсувати позивачу вартість виконаних будівельних робіт та придбаних товарно-матеріальних цінностей у розмірі 4 992 447,76 грн. з урахуванням ПДВ, в тримісячний термін з моменту набрання чинності Додатковою угодою, тобто, в строк до 12.09.2018 року.

Однак, відповідач1 свої зобов`язання за Договором та Додатковою угодою своєчасно та в повному обсязі не виконав, вартість виконаних будівельних робіт та придбаних товарно-матеріальних цінностей не оплатив, у зв`язку з чим, за відповідачем1 утворилась прострочена заборгованість в сумі 4 992 447,76 грн. з компенсації вартості виконаних робіт та придбаних матеріалів, які мали бути оплачені в строк до 12.09.2018 року.

Також позивач повідомив, що не скористався правом на зменшення розміру пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту у зв`язку з виконанням ним будівельних робіт. Натомість, згідно з рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 24.11.2015 року №708, рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 23.05.2017 року № 328 «Про внесення змін до рішення виконкому від 24.11.2015 року № 708» позивач не залучався до пайової участі у розвитку інфраструктури міста у зв`язку з будівництвом ним дитячого садка, який станом на теперішній час є закінчений будівництвом та введений в експлуатацію у встановленому порядку.

Таким чином, як зазначає позивач, у відповідача1 виникло грошове зобов`язання з оплати виконаних за Договором робіт (в тому числі відшкодування вартості придбаних матеріалів) в сумі та на умовах, узгоджених сторонами в Додатковій угоді від 12.06.2018 року, а саме, щодо сплати 4 992 447,76 грн. компенсації вартості виконаних робіт та придбаних матеріалів в строк до 12.09.2018 року.

В той же час, відповідно до п.п. 1.4.2 п.1.4 п.1 рішення Броварської міської ради від 21.06.2018 року № 983-41-07 «Про оптимізацію структури виконавчих органів Броварської міської ради Київської області» вирішено припинити юридичну особу - Відділ капітального будівництва Броварської міської ради Київської області, , шляхом приєднання до Управління житлово-комунального господарства Броварської міської ради Київської області, (далі - відповідач-2), утворивши Управління будівництва, житлово-комунального господарства, інфраструктури та транспорту Броварської міської ради Київської області, яке є правонаступником активів та пасивів, всіх майнових прав та обов`язків відповідача1.

Рішенням Броварської міської ради Київської області від 26.09.2019 року № 1599-61-07 «Про затвердження Передавального акта відділу капітального будівництва Броварської міської ради Київської області» затверджено передавальний акт, складаний відповідачами.

Позивач в позові наголошує, що реорганізація відповідача1 шляхом його приєднання до відповідача2 передбачає правонаступництво і не свідчить про ліквідацію особи, тому не є підставою для припинення зобов`язань відповідача1 перед позивачем за Договором підряду. Оскільки під час реорганізації шляхом приєднання має місце універсальне правонаступництво, за передавальним актом відповідачу2 передано всі права та активи відповідача1, до нього також перейшли всі зобов`язання відповідача1.

З огляду на фактичні обставини спору, передавальний акт, складений відповідачами, був затверджений 26.09.2019 року і з цієї дати відповідач2 вважається єдиним повноправним правонаступником усіх прав та обов`язків відповідача1, в тому числі зобов`язань, що виникли на підставі Договору та Додаткової угоди.

За наведених обставин, позивач зазначає, що належним відповідачем у справі є відповідач2. Водночас згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач1 не виключений з реєстру, перебуває в стані припинення. Тобто на дату подачі позову до суду в реєстрі перебувають обидві юридичні особи - відповідачі.

Враховуючи, що на час звернення з позовом відповідач1 не припинений в установленому порядку (хоч його майнові активи вже передані відповідачу2), позивач з метою забезпечення реального поновлення порушених прав звертається з позовними вимогами до обох відповідачів солідарно.

Також, враховуючи прострочення боржником виконання грошового зобов`язання з оплати виконаних робіт, позивач просить стягнути з відповідача крім суми боргу також відшкодування втрат від знецінення грошей внаслідок інфляційних процесів та компенсацію (плати) за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Згідно розрахунку позивача, розмір інфляційних втрат за період прострочення з 13.09.2018 року по 31.12.2020 року становить 748 867,14 грн., розмір 3% річних за період прострочення з 13.09.2018 року по 31.12.2020 року складає 360 976,53 грн.

Відповідач1 в судові засідання не з`являвся, відзиву на позов не подав, позовні вимоги не заперечував та не спростував.

Відповідач2 в ході розгляду спору подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, зазначив, що у відповідності до п. 2.1.Договору джерелом фінансування об`єкта будівництва є кошти Підрядника (ТОВ «Броварський заводобудівельний комбінат»).

Згідно з п. 2.2 Договору підрядник виконує на свій ризик власними і залученими коштами, силами і засобами загально-будівельні роботи з будівництва магістральної вулиці районного значення Чубинського Павла в м.Бровари Київської області (інженерно-транспортної інфраструктури), перша черга, перший пусковий комплекс та здає Об`єкт в експлуатацію в порядку, передбаченому чинним законодавством України, та усуває протягом гарантійного строку експлуатації недоліки в роботах.

Також п. 5.1 Договору вказано, що підрядник здійснює будівництво об`єкта за рахунок власних коштів, залучених (позичкових) коштів і відповідає за фінансування будівництва Об`єкта в повному обсязі.

З огляду на наведені умови Договору підряду відповідач2 вважає, що такий Договір підряду є безоплатним, що виключає виникнення зобов`язань з оплати виконаних позивачем підрядних робіт. Щодо презумпції оплатності правочину, відповідач2 зазначив, що безоплатний характер Договору випливає з його змісту.

Також, відповідач2 зауважує, що враховуючи акти приймання виконаних будівельних робіт, Договір є виконаний в повному обсязі ще з липня 2017 року, що з огляду на п. 19.1 Договору припиняє дію Договору.

У зв`язку з чим, Додаткова угода від 12.06.2018 року до Договору була укладена після виконання та припинення Договору і свідчить про зміну ціни Договору, що суперечить ч. 3 ст.632 Цивільного кодексу України. У зв`язку з чим, відповідач2 вважає відповідну Додаткову угоду нікчемної, визнання недійсною якої не вимагається.

Позивач у відповіді на відзив заперечував твердження відповідача2 про безоплатність Договору підряду, оскільки вартість робіт визначена в Договорі підряду, факт виконання робіт та їх вартість визначена сторонами у відповідних первинних документах, обов`язок оплати робіт визначений нормами Цивільного кодексу України і Договір не містить застережень про його безоплатність.

З огляду на викладене, спростовуються твердження відповідача2 про зміну Додатковою угодою від 12.06.2018 року ціни Договору, оскільки такою Додатковою угодою було досягнуто між сторонами домовленостей про розірвання Договору підряду та зафіксовано фактичне зобов`язання на момент розірвання та умови виконання такого зобов`язання.

Відповідач наголошує, що відповідно до ч.5 ст.626 Цивільного кодексу України договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 632 Цивільного кодексу України якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Таким чином, позивач наголошує, що для кваліфікації правочину як безоплатного необхідна пряма вказівка договору або закону.

В ході розгляду спору судом досліджено навні у справі докази та пояснення та встановлено наступне.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 ст. 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Як визначено ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У даному випадку, укладений між позивачем та відповідачем1 правочин за своїм змістом і правовою природою є договором будівельного підряду (статті 875-886 ЦК України).

Як визначено ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.1 ст.875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

З огляду на наведені норми законодавства, у відносинах підряду підставою для оплати є саме факт виконання робіт. Таким чином, оплатність договору будівельного підряду прямо встановлена у законі, зокрема, обов`язку підрядника виконати певну роботу відповідає обов`язок замовника цю роботу прийняти та оплатити. При цьому, Договір не містить вказівки про його безоплатність, в такому Договорі погоджено загальну вартість робіт.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (частина 1 статті 854 Цивільного кодексу України).

Частиною 4 ст. 879 Цивільного кодексу України передбачено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збутового об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Крім цього, оплатність договору встановлена положеннями Договору. Так, згідно з п. 2.3 Договору детальний перелік та обсяг робіт по Договору визначається Проектною документацією, Локальними кошторисами та Договірною ціною. Відповідно до п. 3.1 Договору договірна ціна робіт, доручених підряднику, є твердою і становить 9 118 738 грн. За змістом п. 18.4 Договору у випадку розірвання Договору замовник компенсує підряднику вартість виконаних робіт та придбаних товарно-матеріальних цінностей.

Зміна договірної ціни вартості робіт оформлюється Сторонами шляхом укладення додаткових угод до Договору (п. 3.3 Договору).

Щодо умови, що роботи виконуються за рахунок підрядника, чинне законодавство передбачає такий порядок виконання договору підряду (ст. 839 ЦК України), що в кінцевому підсумку не відміняє його оплатність замовником.

Оплатний характер договору будівельного підряду підтверджується також практикою Верхового Суду, зокрема, позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 року у справі № 523/6003,14-ц, згідно якої договір підряду є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором.

Я вбачається зі змісту п.19.1. Договору підряду, цей договір діє до повного виконання зобов`язань сторін.

З огляду на зміст ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін. Згідно зі ст.653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору. Згідно зі ст.654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

З огляду на наведені норми законодавства та фактичні обставини, під час дії Договору підряду (оскільки всі роботи за ним не було завершено) сторонами досягнуто домовленості про дострокове припинення Догвору підряду (що є правомірним), що було оформлено у відповідності до ст. 654 Цивільного кодексу України відповідною Додатковою угодою від 12.06.2018 року, в якій визначено невирішені питання, пов`язані з достроковим припиненням Договору підряду, а саме зафіксовано обсяги виконаних робіт та вартість виконаної частини робіт, яка підлягає оплаті. У зв`язку з чим, відсутні підстави стверджувати про зміну ціни Договору після його виконання.

У даному випадку ціна за фактично виконані позивачем будівельні роботи по Договору у сумі 4 992 447,60 грн. визначена на підставі довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, а також актів приймання виконаних будівельних робіт, які підписувалися відповідачем1 під час виконання договору при прийнятті окремих етапів робіт без жодних зауважень, що свідчить про погодження ним обсягу, якості та вартості будівельних робіт.

Відповідно до ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Татким чином, для нікчемності правочину необхідна пряма вказівка закону. Аналогічна правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду від 18.08.2020 року у справі № 914/1621/18.

Крім того, у відзиві відповідач2 не посилається на конкретну норму права, якою б встановлювалася нікчемність Додаткової угоди.

Таким чином, за наслідками розгляду спору судом встановлено наявність у замовника (відповідача1) зобов`язання з оплати фактично виконаних робіт за Договором (в тому числі відшкодування вартості придбаних матеріалів) в сумі та на умовах, узгоджених сторонами в Додатковій угоді від 12.06.2018 року, а саме, щодо сплати 4 992 447,76 грн. компенсації вартості виконаних робіт та придбаних матеріалів в строк до 12.09.2018 року.

Відповідно до ст.610, ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Таким чином, позивачем правомірно здійснено нарахування на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України інфляційних та річних на фактично прострочену суму грошового зобов`язання з оплати виконаних робіт за період з 13.09.2018 року, тобто з наступного дня строку, визначеного сторонами в Додатковій угоді.

У зв`язку зчим, нарахування позивачем інфляційних втрат за період прострочення з 13.09.2018 року по 31.12.2020 року в сумі 748 867,14 грн., 3% річних за період прострочення з 13.09.2018 року по 31.12.2020 року в сумі 360 976,53 грн. є правомірним, відповідає фактичним обставинам спору та вимогам законодавства.

Як вбачається з поданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Броварський заводобудівельний комбінат» (позивач) позову, відповідний позов подано до Відділу капітального будівництва Броварської міської ради (відповідача1) та Управління будівництва, житлово-комунального господарства, інфраструктури та транспорту Броварської міської ради Київської області (відповідача2) про стягнення заборгованості у сумі 6 102 291,27 грн.

За наслідками розгляду спору встановлено, що зобов`язання щодо сплати коштів за виконані позивачем будівельні роботи, встановлені Додатковою угодою, є чинними, і позивач вправі вимагати їх виконання.

В той же час, Броварською міською радою Київської області, яка є учасником (засновником) відповідачів, прийнято рішення від 21.06.2018 року № 983-41-07 про припинення відповідача1, про яке позивач, як кредитор у зобов`язанні, своєчасно повідомлений не був. Не дивлячись на обізнаність відповідача1 про заборгованість перед позивачем у розмірі 6 102 291,27 грн., відповідні відомості не були включені до Передавального акту та не здійснено жодних дій щодо оплати виконаних робіт, хоча їх обсяг та вартість відповідачами по суті не заперечуються. Однак, за відповідним Передавальним актом від 26.09.2019 року усе майно, права та обов`язки передано від відповідача1 відповідачу2. Наведені обставини свідчать про недобросовісність поведінки відповідача1 та містять ознаки ухилення від виконання зобов`язань.

Як вбачається з позиції Верховного Суду, висвітленої у постановах від 20.11.2018 року у справі № 925/1143/17, від 03.09.2018 у справі № 910/5811/16, припинення юридичної особи шляхом приєднання завжди пов`язано з наявністю правонаступника майнових прав і обов`язків відповідної юридичної особи, тоді як відсутність правонаступництва та погашення кредиторських вимог, у зв`язку з їх непред`явленням у встановлений законом строк, відбувається тільки під час припинення юридичної особи шляхом ліквідації (стаття 111 Цивільного кодексу України), чого не мало місця у цій справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Враховуючи, що відповідач1 припиняється шляхом реорганізації (приєднання), що передбачає здійснення правонаступництва усіх прав та обов`язків останнього, слід вирішити питання щодо моменту переходу до правонаступника прав та обов`язків правопопередника та відповідно суб`єктного складу учасників справи.

Згідно позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, зазначеної у постанові Верховного Суду від 14.09.2020 року у справі № 269/443/16/-ц визначено, що тлумачення норм ст. ст. 104, 107 ЦК України свідчить, що ними не визначається момент переходу прав та обов язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесенням запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання не має значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий.

Також, Верховний Суд у постанові від 14.09.2020 року у справі № 269/443/16/-ц вказав, що якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до можливостей порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до новоствореної юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, що була висловлена у постанові від 09.09.2019 року у справі № 916/376/15-г, згідно із пунктом 14 частини 3 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться, зокрема, такі відомості щодо юридичної особи: дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа та дані про юридичних осіб - правонаступників.

Відповідно до частини 7 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються (аналогічних висновків щодо моменту завершення приєднання юридичної особи дотримується Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постанові від 15.03.2018 року у справі N 903/376/17).

Системний аналіз наведеного вище у свої сукупності свідчить, що інститут правонаступництва органів державної впади різниться від інституту правонаступництва суб`єктів приватного права, оскільки є більш ширшим за змістом, включаючи в себе: правонаступництво в завданнях, функціях та повноваженнях як складових категорій компетенції органу виконавчої влади, а також щодо конкретних угравлінських (організаційних) прав та обов`язків, які складають зміст відповідних правовідносин - тобто публічне правонаступництво за якого відбувається перехід владних прав та функції органу, що реорганізовується до органу, що створюється та правонаступництво в майнових приватних правовідносинах, у яких орган влади виступає як юридична особа приватного права.

У випадку публічного правонаступнщтва перехід таких прав та обов`язків оформлюється нормативним актом, тоді як правонаступництво в майнових приватних правовідносинах здійснюється на підставі передавального акту (частина 2 статті 107 ЦК України, пункт 7 Порядку № 1074 від 20.10.2011 року). При цьому юридична особа є припиненою з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Таким чином, суд касаційної інстанції пов`язує момент правонаступництва під час реорганізації шляхом приєднання не з записом про припинення юридичної особи, а з підписанням передавального акту та його затвердження у встановленому порядку.

За наведених обставин, оскільки відповідача1 фактично припинено і все його майно та активи передано відповідачу2, як правонаступнику, про що свідчить, зокрема, Передавальний акт від 26.09.2019 року, згідно якого усе майно, права та обов`язки передано від відповідача1 відповідачу2, Управління будівництва, житлово-комунального господарства, інфраструктури та транспорту Броварської міської ради Київської області набуло також зобов`язань відповідача1. В той же час, оскільки відповідача1 остаточно не припинено, він також має нести відповідальність за невиконання зобов`язань.

Як зазначено вище, передавальний акт, складений відповідачами, був затверджений 26.09.2019 року. Таким чином, з 26.09.2019 року відповідач2 вважається правонаступником усіх прав та обов`язків відповідача1, в тому числі зобов`язань, що виникли на підставі Договору та Додаткової угоди. При цьому, не має значення відсутність у передавальному акті відомостей щодо вказаних грошових зобов`язань. Адже відповідач2 є єдиним правонаступником, що унеможливлює будь-які спори щодо переходу майна, прав та обов`язків.

Також, враховуючи, що під час реорганізації шляхом приєднання має місце універсальне правонаступництво, слід дійти висновку про перехід до відповідача2, як правонаступника, усієї сукупності прав та обов`язків (як єдиного цілого), які належали на момент правонаступництва відповідачу1, незалежно від того, виявлені вони на час складання передавального акту чи ні.

Отже, належним відповідачем у справі є відповідач2. Водночас згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач1 не виключений з реєстру, перебуває в стані припинення. Тобто на дату подачі позову до суду в реєстрі перебувають обидві юридичні особи-відповідачі.

Як визначено ст. 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Враховуючи, що на час звернення з позовом відповідач1 не припинений в установленому порядку (хоч його майнові активи вже передані відповідачу2), що свідчить про повну цивільну правоздатність останнього, з метою забезпечення реального поновлення порушених прав позивач правомірно звернувся з вимогою до обох відповідачів солідарно.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч. 1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За наслідками розгляду спору судом встановлено обґрунтованість та доведеність позовних вимог більш вірогідними доказами, в той час, як відповідачами позовні вимоги не спростовано. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи викладене, судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідачів. Інших судових витрат позивач не заявив.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 129, ст.ст. 233, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Броварський заводобудівельний комбінат» до Відділу капітального будівництва Броварської міської ради та Управління будівництва, житлово-комунального господарства, інфраструктури та транспорту Броварської міської ради Київської області про стягнення 6 102 291,27 грн. задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути солідарно з Відділу капітального будівництва Броварської міської ради (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 15, ) та Управління будівництва, житлово-комунального господарства, інфраструктури та транспорту Броварської міської ради Київської області (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Броварський заводобудівельний комбінат» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Порошкова, 2, ) 4 992 447,60 грн. основного боргу, 748 867,14 грн. інфляційних втрат, 360 976,53 грн. 3% річних та 221 534,39 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 10.06.2021 року