ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 року Справа № 923/293/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М. Б., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Нетафім Україна", м.Нова Каховка Херсонської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "СКІФ АГРО-ПІВДЕНЬ", м.Херсон

про стягнення заборгованості в сумі 161421,08 грн. за договором купівлі-продажу

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Нетафім Україна", м.Нова Каховка Херсонської області звернувся до Господарського суду Херсонської області із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Скіф Агро-Південь", м.Херсон про стягнення заборгованості в сумі 161421,08 грн. за договором купівлі-продажу.

Ухвалою від 09.03.2021р. позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 17.03.2021р. відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст.161 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Частиною 3 ст.161 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч.1 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Проте, відповідач відзив на позовну заяву не надав, ухвала господарського суду від 17.03.2021р. про відкриття провадження у справі, направлена відповідачеві за адресою, відомості щодо якої містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до господарського суду з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Суд враховує, що згідно з п. 5 ч. 6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, в даному випадку за адресою, відомості щодо якої містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (повідомленою суду позивачем в позові, та за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на викладене, враховуючи термін зберігання поштової кореспонденції відділенням поштового зв`язку та її повернення до суду із відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою", суд дійшов висновку, що відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України ухвала суду вважається врученою відповідачу в день проставлення у поштовому відділенні штампу із відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Крім того, суд враховує, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що учасники справи не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, судом дотримані вимоги процесуального закону щодо належного та своєчасного повідомлення учасників про розгляд даної справи.

Разом з тим, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується із ч.2 ст.178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, розгляд справи проводився за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Судове рішення підписано без його проголошення у відповідності до приписів ч.4 ст.240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд -

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Нетафім Україна", м.Нова Каховка Херсонської області звернувся до Господарського суду Херсонської області із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Скіф Агро-Південь", м.Херсон про стягнення заборгованості в сумі 161421,08 грн. за договором купівлі-продажу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору купівлі-продажу №09042019 від 09.04.2019р.

Так позивач зазначає, що 09.04.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нетафім Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Скіф Агро-Південь" укладено договір купівлі-продажу №09042019.

Як стверджує позивач, відповідно до видаткової накладної №261 від 10.04.2021р. відповідачу було поставлено товар в повному обсязі відповідно до Договору на загальну суму 237975 грн. 46 коп.

Заборгованість відповідачем сплачено частково згідно платіжних доручень №1050 від 09.04.2019р. на суму 59494,00 грн., №1052 від 12.04.2019р. на суму 135,60 грн., №1100 від 11.12.2019р. на суму 15000,00 грн., №1108 від 12.12.2019р. на суму 14000,00 грн.,№1151 від 06.07.2019 на суму 19520,00 грн., №1150 від 06.07.2020р. на суму 31507,89 грн.

Таким чином, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Нетафім Україна" виконав в повному обсязі свої зобов`язання за Договором №09042019 від 09.04.2019р.

Однак, відповідач у встановлений договором строк лише частково виконав свої зобов`язання - сплативши перший платіж повністю, а другий частково, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом, за яким останній просить стягнути з ТОВ "Скіф Агро-Південь" суму основного боргу, 3% річних, пені та штрафу, що загалом складає 161421,08 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 09.04.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нетафім Україна" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Скіф Агро-Південь" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу №09042019.

Відповідно до п.1.1. Договору, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти товар у власність від Продавця та сплатити ціну товару на умовах, визначених Договором. Повний перелік товару наведений у специфікації товару, яка є Додатком 1 до цього Договору, який, в свою чергу, є невід`ємною частиною цього Договору.

За умовами п.3.1, вартість товару на дату підписання цього Договору становить 237975,46 грн.

Відповідно до п.п. 4.1.1.-4.1.2.Договору, покупець здійснюватиме оплату вартості товару шляхом здійснення переказу коштів на поточний рахунок продавця двома платежами:

- перший платіж (авансовий) у сумі 59493 грн. 87 коп., у тому числі ПДВ 20% - 9915,65 грн., еквівалент якої становить 2230 доларів США 32 центи, що складає 25% від вартості товару, - до 12 квітня 2019 року включно;

- другий платіж у сумі 178481 грн. 60 коп., у тому числі ПДВ 20% - 29746,93 грн., еквівалент якої становить 6690 доларів США 97 центів, що складає 75% від вартості товару, - до 12 жовтня 2019 року включно.

Згідно п. 5.1. Договору, продавець зобов`язаний передати, а покупець зобов`язаний прийняти товар від продавця у строк після отримання від покупця на свій поточний рахунок авансового платежу, як це передбачено п. 4.1. Договору.

09.04.2019р. покупець здійснив переказ коштів на рахунок продавця у розмірі 59494,00 грн., тобто у передбачений Договором строк здійснив перший (авансовий) платіж за товар, що підтверджується платіжним дорученням №1050 від 09.04.2019р., витягом із банківської виписки по рахунку позивача.

10.04.2019р. продавець передав покупцю товар у повному обсязі на загальну суму 237975,46 грн., що підтверджується видатковою накладною № 261 від 10.04.2019р.

12.04.2019р. покупець здійснив переказ коштів на рахунок продавця у розмірі 5874 грн. 36 коп., з яких 135 грн. 60 коп. зараховано у рахунок другого платежу за Договором, а 5738 грн. 76 коп. у рахунок оплати за іншим договором згідно рахунку №426 від 12.04.2019р. Ця обставина підтверджується платіжним дорученням №1052 від 12.04.2019р., листом покупця №120419 від12 квітня 2019 року, витягом із банківської виписки по рахунку позивача.

11.12.2019р. покупець здійснив переказ коштів на рахунок продавця у розмірі 15000,00 грн. у рахунок другого платежу за Договором, що підтверджується платіжним дорученням №1100 від 11.12.2019 р., листом покупця №111219 від 11.12.2019р., витягом із банківської виписки по рахунку позивача.

12.12.2019р. покупець здійснив переказ коштів на рахунок продавця у розмірі 14000,00 грн. у рахунок другого платежу за Договором, що підтверджуються платіжним дорученням №1108 від 12.12.2019р., листом покупця №121219 від 12 грудня 2019 року, витягом із банківської виписки по рахунку позивача.

06.07.2020р. покупець здійснив два перекази коштів на рахунок продавця у розмірі 19520,00 грн. та 31507,00 грн. 89 коп. у рахунок другого платежу за Договором, що підтверджується платіжними дорученнями №1151 та №1150 від 06.07.2020р., листами покупця № 06072020/01 та № 06072020/02 від 06.07.2020р., витягом із банківської виписки по рахунку позивача.

За змістом п.п. 3.1., 4.1.2. Договору, якщо міжбанківський курс на узгоджену дату платежу, або на дату фактичного здійснення платежу покупцем зазнає змін більш ніж на 1% по відношенню до курсу, визначеному у абзаці першому п. 3.1. Договору, - 26,6750 грн. за один долар США, платіж підлягає пропорційному перерахунку (коригуванню) шляхом визначення умовно недоотриманих продавцем або переплачених покупцем коштів у доларовому еквіваленті.

Стосовно кожного окремого коригування (зміни) вартості товару/розміру платежу, відповідно до абз. 1 п. 4.3. Договору, сторони домовилися укладати додаткову угоду, текст якої готуватиметься продавцем.

Станом на дати фактичного здійснення покупцем платежів у рахунок другого платежу за Договором, міжбанківський курс долара США до гривні зазнав змін більш ніж на 1% по відношенню до курсу, визначеному у абзаці першому п. 3.1. Договору.

З огляду на наявність передбачених Договором підстав для коригування вартості товару, продавцем було складено та надіслано покупцеві Додаткову угоду від 04 лютого 2021 року про внесення змін та доповнень до Договору купівлі-продажу № 09 04 2019 від 09 квітня 2019 року щодо коригування вартості товару.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення Додаткова угода вручена покупцю 08.02.2020р.

Разом з тим, покупець у передбачений Договором строк (протягом двох днів з моменту отримання) Додаткову угоду не підписав та продавцеві не повернув, що підтверджується довідкою позивача про ненадходження додаткової угоди від відповідача.

Якщо покупець не підписує Додаткову угоду щодо коригування вартості товару/розміру відповідного платежу, продавець матиме право скласти та протягом 30 робочих днів з дати направлення покупцеві Додаткової угоди надати покупцю бухгалтерську довідку, яка відображатиме коригування вартості товару, яке здійснюється на умовах Договору (абз. 5 п. 4.3. Договору).

Факт належного надіслання продавцем бухгалтерської довідки покупцеві визнається покупцем як факт належного проведення сторонами коригування вартості товару/розміру відповідного платежу або своєчасно неоплаченої заборгованості за Договором, та є підставою для здійснення відповідних платежів з урахуванням коригувань (абз. 5 п. 4.3. Договору).

Виходячи з відображених у Додатковий угоді коригувань вартості товару, позивач склав та 08.02.2021р. надіслав відповідачу бухгалтерську довідку з результатами коригувань вартості товару, яка, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №951, отримана останнім 21.02.2021р.

Таким чином, вартість товару за Договором з урахуванням її коригування склала 242039 грн. 10 коп. (237975,46 + 4063,64).

З урахуванням часткової оплати в розмірі 139657 грн. 49 коп., залишок заборгованості (несплачена частина другого платежу з урахуванням коригування) за Договором склав 102381 грн. 61 коп. (242039,10-139657,49).

Із поданих позивачем доказів слідує, що заборгованість за поставлений позивачем товар складає 102381,61 грн., відповідачем не погашена, протилежного суду не доведено.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.629 цього ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За наведеного суд констатує, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 102381,61грн. основної заборгованості є обґрунтованими, документально доведеними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань відповідачем позивач також просить стягнути з останнього 34031,59 грн. пені, 19663,59 грн. штрафу та 5344,29 грн. 3% річних.

Що стосується стягнення штрафних санкцій.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу).

У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас, суд зазначає, що такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня, її розмір та спосіб визначення встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

У відповідності до положень ч. 1, 3 ст. 6, ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Також сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ч.1 ст.216 та ч.2 ст.217 Господарського кодексу України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором згідно з ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Приписами ст.199 Господарського кодексу України встановлено, що виконання господарського зобов`язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Право учасників господарських відносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов`язань, визначено ч.2 ст. 546 цього Кодексу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст.627 Цивільного кодексу України.

Пунктом 8.1. Договору сторони передбачили відповідальність на випадок прострочення покупцем термінів оплати, передбачених пунктом 4.1. Договору, більш ніж на 10 календарних днів у вигляді сплати продавцю пені у розмірі подвійної ставки НБУ від своєчасно неоплаченої суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, а також штраф у розмірі 10% від простроченої заборгованості за порушення встановленого терміну сплати на 60 і більше календарних днів, і 20% за порушення встановленого терміну на 90 і більше календарних днів. Умови щодо нарахування пені не поширюють свою дію при здійсненні покупцем першого платежу (авансового), про який йдеться в п.п. 4.1.1, а також при стовідсотковій передоплаті за товар.

Відповідно до п. 8.2. Договору, при розрахунку пені та штрафу першим днем прострочення вважатиметься день, який є наступним після дати платежу, узгодженої в Договорі.

Так позивачем нараховано пеню за період з 13.10.2019р. по 01.03.2021р. (включно), що складає 34031,59 грн.

Разом з тим, суд не погоджується з обраним позивачем періодом нарахування пені, оскільки частиною 6 статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Як зазначено у п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

З урахуванням приписів ч.6 ст.232 ГК України, належним періодом нарахування пені є з 13.10.2019р. по 12.04.2020р.

З огляду на сплату відповідачем авансу в розмірі 59494,00 грн., часткової оплати заборгованості за другим платежем, розмір основного боргу складав:

- в період з 13.10.2019р. по 10.12.2019р. - 178345,86 грн.;

- в період з 11.12.2019р. по 11.12.2019р. - 163345,86 грн.;

- в період з 12.12.2019р. по 12.04.2020р. - 149345,86 грн.

Господарським судом здійснено розрахунок пені та встановлено, що належною до стягнення сумою пені є 21024,18 грн.

Розрахунок пені:

1) Період розрахунку: з 13.10.2019 року по 24.10.2019 року - 12 днів

[Розрахункова ставка] = 16,500% (облікова ставка НБУ) х 2.000 = 33,000%

[Пеня] = 178345,86 грн. (сума боргу) х 33,000% (розрахункова ставка) / 100% х 12 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1934,93 грн.

2) Період розрахунку: з 25.10.2019 року по 10.12.2019 року - 47 днів

[Розрахункова ставка] = 15,500% (облікова ставка НБУ) х 2.000 = 31,000%

[Пеня] = 178345,86 грн. (сума боргу) х 31,000% (розрахункова ставка) / 100% х 47 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 7119,18 грн.

3) Період розрахунку: з 11.12.2019 року по 11.12.2019 року - 1 день

[Розрахункова ставка] = 15,500% (облікова ставка НБУ) х 2.000 = 31,000%

[Пеня] = 163345,86 грн. (сума боргу) х 31,000% (розрахункова ставка) / 100% х 1 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 138,73 грн.

4) Період розрахунку: з 12.12.2019 року по 12.12.2019 року - 1 день

[Розрахункова ставка] = 15,500% (облікова ставка НБУ) х 2.000 = 31,000%

[Пеня] = 149345,86 грн. (сума боргу) х 31,000% (розрахункова ставка) / 100% х 1 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 126,84 грн.

5) Період розрахунку: з 13.12.2019 року по 31.12.2019 року - 19 днів

[Розрахункова ставка] = 13,500% (облікова ставка НБУ) х 2.000 = 27,000%

[Пеня] = 149345,86 грн. (сума боргу) х 27,000% (розрахункова ставка) / 100% х 19 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 2099,03 грн.

6) Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 30.01.2020 року - 30 днів

[Розрахункова ставка] = 13,500% (облікова ставка НБУ) х 2.000 = 27,000%

[Пеня] = 149345,86 грн. (сума боргу) х 27,000% (розрахункова ставка) / 100% х 30 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 3305,20 грн.

7) Період розрахунку: з 31.01.2020 року по 12.03.2020 року - 42 дні

[Розрахункова ставка] = 11,000% (облікова ставка НБУ) х 2.000 = 22,000%

[Пеня] = 149345,86 грн. (сума боргу) х 22,000% (розрахункова ставка) / 100% х 42 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 3770,37 грн.

8) Період розрахунку: з 13.03.2020 року по 12.04.2020 року - 31 день

[Розрахункова ставка] = 10,000% (облікова ставка НБУ) х 2.000 = 20,000%

[Пеня] = 149345,86 грн. (сума боргу) х 20,000% (розрахункова ставка) / 100% х 31 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 2529,90 грн.

За наведених обставин, суд задовольняє вимоги в частині стягнення пені в розмірі 21024,18 грн.

У задоволенні решти вимог в цій частині в сумі 13007,41 грн. слід відмовити.

Також, з урахуванням умов п.8.1 Договору, у зв`язку із простроченням відповідачем оплати заборгованості понад 90 днів за період з 12.10.2019р. по 17.02.2021р. нараховано штраф в розмірі 19663,59 грн.

Перевіривши розрахунок штрафу суд констатує, що останній здійснено арифметично правильно.

Таким чином, вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 19663,59 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 5344, 29грн. 3% річних.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так заявлена до стягнення сума 3% річних нарахована позивачем за період з 13.10.2019р. по 01.03.2021р.

Суд перевірив розрахунок 3% річних та зазначає, що останній здійснено арифметично правильно.

Вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 5344,29 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В даному випадку позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права, який відповідає тим, що передбачені законодавством, та забезпечить відновлення порушеного права позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, господарський суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, нормативно та документально доведеним, та підлягає частковому задоволенню.

Так з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Скіф Агро-Південь" на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Нетафім Україна" підлягає стягненню 102381, 61 грн. основної заборгованості, 21024,18 грн. пені, 19663,59 грн. штрафу, 5344, 29 грн. 3% річних.

У задоволенні решти вимог в частині стягнення пені в сумі 13007,41 грн. суд відмовляє.

При зверненні до суду із даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2421,33 грн. на підставі платіжного доручення № від 02.03.2021р.

У зв`язку із частковим задоволенням позову витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 17000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ч.3 ст.123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями ч.8 ст.129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Положеннями ст.126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач просить суд покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір про надання професійної правничої допомоги №26-01/01/21 від 26.01.2021р., платіжне доручення № від 11.03.2021р., Акт №1 від 16.04.2021р. приймання-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги у січні-березні 2021 року з детальним описом наданих послуг.

Згідно акту наданих послуг від 16.04.2021р., адвокатом було надано, а клієнтом прийнято послуги на суму 17000,00 грн. згідно детального опису наданих адвокатом послуг.

За приписами ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.6 ст.126 ГПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Доказів не співмірності заявлених витрат до суду не було надано, тому суд приймає докази позивача та покладає на відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, відсутність клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Водночас, відповідно до п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позов було задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу підлягають покладенню на сторони у розмірі, пропорційному до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 126, 129, 232, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Скіф Агро-Південь" (, 73000, м. Херсон, вул. Торгова, буд. 37, оф. 324) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нетафім Україна" (, 74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Дружби, буд. 2) - 102381 (сто дві тисячі триста вісімдесят одну) грн. 61 коп. основної заборгованості, 21024 (двадцять одну тисячу двадцять чотири) грн. 18 коп. пені, 19663 (дев`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят три) грн. 59 коп. штрафу, 5344 (п`ять тисяч триста сорок чотири) грн. 29 коп. 3% річних, 2226 (дві тисячі двісті двадцять шість) грн. 22 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Скіф Агро-Південь" (, 73000, м. Херсон, вул. Торгова, буд. 37, оф. 324) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нетафім Україна" (, 74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Дружби, буд. 2) - 15630 (п`ятнадцять тисяч шістсот тридцять) грн. 13 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

5. Судові витрати зі сплати 195,11 грн. судового збору та 1369,87 грн. витрат на професійну правничу допомогу покласти на позивача.

6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Згідно з ч.1, 2 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Рішення складено і підписано 03.06.2021р.

Суддя М.Б. Сулімовська