ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2021 справа № 914/406/21

За позовною заявою: Фізичної особи підприємця Сємікіна Олександра Анатолійовича, м.Дніпро

до відповідача: Відділу освіти Сколівської районної державної адміністрації Львівської області, м. Сколе, Львівська область

про стягнення 347038,69грн боргу за договором поставки №37 від 17.07.2020

Суддя У.І. Ділай

Секретар В.Д.Андрусик

За участі представників сторін:

Від позивача: О.С.Кульчицький - адвокат

Від відповідача: не з`явився

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Фізичної особи підприємця Сємікіна Олександра Анатолійовича до відповідача: Відділу освіти Сколівської районної державної адміністрації Львівської області про стягнення 347038,69грн боргу за договором поставки №37 від 17.07.2020.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2021, справу №914/406/21 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 23.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16.03.2021.

Ухвалою від 16.03.2021та від 30.03.2021 підготовче засідання відкладено, з підстав зазначених в ухвалах.

12.04.2021 від Стрийської районної державної адміністрації надійшов лист, в якому зазначено, що процес реорганізації Відділу освіти Сколівської районної державної адміністрації Львівської області не завершено та відповідач перебуває в стані припинення.

Ухвалою від 13.04.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.05.2021.

Ухвалою від 13.05.2021 розгляд справи відкладено на 25.05.2021.

24.05.2021 від позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

24.05.2021 від позивача до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Оскільки повноважний представник позивача в судове засідання заявився, відтак суд залишає без розгляду подане клопотання.

25.05.2021 від позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 25.05.2021 підтримав позов, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

Відповідач в судове засідання 25.05.2021 повторно явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвали суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Поштові конверти надіслані відповідачу на адресу, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (82600, Львівська область, м. Сколе, вул.Чайківського, 7) повернуті поштовим відділенням із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Судом перевірено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 24.05.2021 відомості про перебування юридичної особи у процесі припинення та встановлено, що з 12.01.2021 Відділ освіти Сколівської районної державної адміністрації Львівської області перебуває в стані припинення. Інформації про завершення процедури припинення та наявності правонаступника в реєстрі не відображено.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Натомість відповідач протягом розгляду справи не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України. Також суд зазначає, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасників справи.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У зв`язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

За результатом проведеної процедури публічних закупівель 17.07.2020 між сторонами укладено договір поставки №27, відповідно до п. 1.1. якого позивач зобов`язується передати у власність відповідача товар - деревину необроблену (паливна деревина), а відповідач - прийняти і оплатити такий товар.

У п. 3.2. договору сторони погодили, що оплата за поставлений товар здійснюється відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача впродовж 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання кожної окремої партії Товару, на підставі документів, що підтверджують факт поставки (видаткових накладних). Попередня оплата Товару не передбачається.

Згідно з п. 4.2. договору, датою поставки Товару є дата передачі Замовнику товару відповідно до видаткової накладної.

На виконання умов договору позивачем було передано (поставлено) товар на загальну суму 340200,00грн. В підтвердження зазначеного до позову долучено копії видаткових накладних: №1352 від 14.12.2020, №1353 від 14.12.2020, №1354 від 17.12.2020, №1355 від 22.12.2020, №1356 від 22.12.2020, №1358 від 23.12.2020, №1357 від 23.12.2020 (оригінали оглянуто судом).

Як зазначено в позовній заяві поставка товару виконана належним чином, накладні були підписані без зауважень. Однак, отриманий товар відповідачем не оплачений, в результаті утворилась заборгованість в розмірі 340200,00грн.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушенням умов договору не оплатив позивачу вартості поставленого товару. Відтак, ФОП Сємікін О.А. подав позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 340200,00грн основного боргу.

Крім того, в порядку ст. 625 ЦК України позивач нарахував 1529,91грн 3% річних та 5308,78грн інфляційних втрат.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір поставки №27 від 17.07.2020, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.

За договором поставки, відповідно до вимог п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позивач свої зобов`язання щодо передачі товару за спірним договором виконав повністю, що підтверджується копіями видаткових накладних, долученими до матеріалів справи (оригінали оглянуто судом).

Відповідач про дійсність отриманого товару та проти наявності заборгованості у розмірі 340200,00грн не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Підписання відповідачем накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до положень ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Крім того, суду не надано комісією з припинення юридичної особи (відповідача) відомостей про включення спірної заборгованості до передавального акту.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати заборгованості за поставлений товар у розмірі 340200,00грн.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми інфляційних втрат, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що вимога позивача про стягнення з відповідача 5308,78грн інфляційних втрат підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про стягнення 1529,91грн 3% річних судом встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки. Так, за розрахунком суду з відповідача підлягає до стягнення 1529,11грн 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 20000,00грн витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ст. 126 ГПК України).

Відповідач не заперечив проти поданої заяви.

Відшкодування витрат позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій (п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України).

Звертаючись до суду із позовом, ФОП Сємікін О.А. долучив до позову орієнтовний розрахунок витрат за правничу допомогу згідно із договором про надання юридичних послуг №10-02-21/1 від 10.02.2021. Відповідно до поданого розрахунку зазначено перелік правничої допомоги, а саме: зустріч з клієнтом та надання консультації; пошук та аналіз судової практики; складання позовної заяви; складання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи; участь у судових засіданнях у Господарському суді Львівської області; ознайомлення з відзивом; складання відповіді на відзив.

Фактично сплачено позивачем адвокату Пирогову Максиму Ігоровичу 12000,00грн, що підтверджено копією видаткового касового ордеру від 11.02.2021 (оригінал оглянуто судом). До матеріалів справи також долучено необхідні документи, що підтверджують представництво інтересів позивача саме адвокатом.

Перевіривши поданий розрахунок, судом встановлено, що адвокат не подавав до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, не брав участь у судових засіданнях у Господарському суді Львівської області (був присутній адвокат О.С.Кульчицький, а не адвокат М.І.Пирогов), не ознайомлювався з відзивом, оскільки такого не подано відповідачем, та відповідно адвокат не складав відповіді на відзив. За вказаних обставин зазначені вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку стягнути з відповідача на користь позивача 12000,00грн витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката. В задоволенні решти вимог в цій частині слід відмовити.

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Відділу освіти Сколівської районної державної адміністрації Львівської області (82600, Львівська область, м. Сколе, вул. Чайківського, 7, ідентифікаційний код 02144766) на користь Фізичної особи підприємця Сємікіна Олександра Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 340200,00грн основного боргу, 5308,78грн інфляційних втрат, 1529,11грн 3% річних, 5205,58грн судового збору та 12000,00грн витрат на правову допомогу.

3.У задоволенні стягнення 0,80грн 3% річних - відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України. Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 04.06.2021.

Суддя У.І. Ділай