Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.05.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1119/20

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Арго-Р"

до відповідача: Маланюк Тетяни Ярославівни

про стягнення заборгованості по сплаті роялті у розмірі 459666 грн 84 к.

за участю:

від позивача: Гончарук Віталій Володимирович,

від відповідача: Маланюк Тетяна Ярославівна

Жиляк Михайло Дмитрович

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Р" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Маланюк Тетяни Ярославівни про стягнення заборгованості по сплаті роялті у розмірі 459666 грн 84 к.

Вирішення процесуальних питань.

24.12.2020 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 08.02.2021 (ухвала від 24.12.2020), яке суд постановив відкласти на 24.02.2021, 17.03.2021 та 19.04.2021.

24.02.2021 судове засідання не відбулося у зв"язку із перебуванням судді у відпустці; про наступне судове засідання суд додатково повідомив сторін ухвалою від 02.03.2021.

Представник позивача брав участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, поштові відправлення, якими суд надсилав копії ухвал від 24.12.2020, 08.02.2021, 02.03.2021, 17.03.2021 та 19.04.2021 повернулось до суду із відміткою відділення Укрпошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії суд направив за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною та додатково перевіреною судом (Витяг з ЄДРЮОФОПГФ за кодом 20), і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Крім того, за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвали Господарського суду Івано-Франківської області у цій справі оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідач мав можливість ознайомитися з текстом усіх ухвал.

Факт неотримання відповідачем кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвали для вчинення відповідних дій за належною адресою та які повернулася до суду у зв`язку з їх неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання вимог згаданих ухвал, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Згідно ч.2 ст.42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об"єктивному встановленню всіх обставин справи.

19.04.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 13.05.2021 (ухвала від 19.04.2021), яке відклав на 19.05.2021.

Ухвалу суду від 13.05.2021, направлену за тією ж адресою, що і попередні ухвали відповідачка отримала та в судове засідання з"явився представник відповідачки та просив відкласти розгляд справи. Суд задовольнив клопотання представника відповідачки та оголосив перерву в судовому засіданні до 31.05.2021.

24.05.2021 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву із клопотанням про поновлення строку на його подання вх.№7548/21, у задоволенні якого суд відмовив, зважаючи на те, що розгляд справи перебуває на стадії судових дебатів та відповідно до ч.2. ст.119 ГПК України, встановлений процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, про що постановив протокольну ухвалу.

24.05.2021 від відповідачки надійшло клопотання вх.№7980/21 від 24.05.2021 про залучення третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача - чоловіка відповідачки ОСОБА_3 . Клопотання обґрунтоване тим, що майно, яке є предметом позову в силу СК України є об"єктом спільної сумісної власності, тому у випадку задоволення позову, рішення суду вплине на права та інтереси ОСОБА_3 .

Розглянувши це клопотання 31.05.2021 суд відмовив у його задоволенні, оскільки згідно ч.1 ст.50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Крім того, суд звертає увагу, що під час здійснення господарської діяльності у всіх сторін зобов`язання є ряд прав та обов`язків у разі невиконання яких сторони договору несуть цивільно-правову відповідальність, передбачену чинним законодавством або умовами укладеного договору.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. (ч. 2 ст. 52 ЦК України).

Суд також розглянув клопотання відповідача вх.№8441/21 про зупинення провадження у справі №909/1119/20 до набрання законної сили рішенням у справі №909/489/21 за позовом Маланюк Т.Я. до ТОВ "Арго-Р" про визнання відсутнім (припиненим) права на нарахування (вимогу) та отримання роялті за договором комерційної концесії від 01.05.2017 та відмовив у його задоволенні, керуючись приписами ч.3 ст.195 ГПК України, згідно з якою провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Вказані відповідачкою причини неподання цих клопотань у строки встановлені законом та судом, не можуть слугувати підставами для їх задоволення.

Також суд враховує, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

31.05.2021 суд розглянув та задоволив клопотання відповідача про приєднання до матеріалів справи письмових доказів вх.№7981/21 від 31.05.2021, а саме акт №1 прийому-передачі наданих послуг/розрахунок витрат від 25.05.2021, рахунок №ГС-140/21/1 від 25.05.2021 та квитанція про оплату за надання правової допомоги №TS2044805 від 27 травня 2021 року.

В судовому засіданні 31.05.2021 суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати до 01.06.2021.

01.06.2021 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги позивач мотивував невиконанням відповідачкою зобов"язань зі сплати роялті за договором комерційної концесії від 01.05.2017. Зазначив, що підприємець частково сплачувала щомісячні платежі протягом липня-вересня 2017 року, після чого припинила сплату роялті, внаслідок чого утворився борг в сумі 459666 грн 84 коп. Представник позивача зазначив, що будь - яких письмових повідомлень від відповідачки про розірвання договору чи припинення ведення бізнесу на адресу позивача не надходило, а тому підстав вважати що право користування об"єктом права інтелектуальної власності припинилося у позивача не має. Позов обґрунтований ст.ст.11, 202, 203, 509, 526, 530, 611, 629 ЦК України.

Позиція відповідача.

Представник відповідачки у судових дебатах зазначив, що Маланюк Т.Я. не визнає нараховану суму заборгованості за договором комерційної концесії. Звернув увагу, що позивач не надав доказів щодо фактичного помісячного користування відповідачем торговою маркою " Наш край "за адресою, зазначеною у договорі.

Зазначив, що починаючи з жовтня 2017 року відповідачка не здійснювала оплату роялті, тому в силу п.3.4.1 договору ФОП Маланюк Т.Я. заявила безвідкличну пропозицію про розірвання Договору комерційної концесії з її ініціативи. 01.10.2017 відповідачка фактично перестала використовувати торгову марку " Наш край ", 31.12.2017 розірвала договір оренди нерухомого майна, яке використовувала у своїй діяльності, а з 23.07.2018 припинила підприємницьку діяльність. Відповідачка вважає, що договір комерційної концесії припинився внаслідок двомісячної несплати роялті, розірвання договору оренди та припинення підприємницької діяльності.

Обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів.

Предметом позову є матеріально-правова вимога про стягнення заборгованості зі сплати роялті за договором комерційної концесії.

01.06.2015 Грегсон Груп ЛТД (Ліцензіар) та ТОВ "Арго-Р" (Ліцензіат) уклали Ліцензійний договір № 1.

Відповідно до п.1.1. Ліцензійного договору, цим Договором регулюються правовідносини у сфері інтелектуальної власності, що виникають з приводу надання Ліцензіаром дозволу Ліцензіатові на використання торговельної марки (знаку для товарів і послуг) в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі. Ліцензіар володіє всіма майновими правами інтелектуальної власності на зареєстровану Торговельну марку (знак для товарів і послуг) " НАШ КРАЙ " (надалі іменується "Знак"), що засвідчується Свідоцтвом на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 (дата реєстрації 26.01.2015р.) (надалі іменується "Свідоцтво"). Ліцензіар за плату надає Ліцензіату дозвіл на використання Знака (ліцензію) при реалізації товарів та послуг, в обсязі визначеному у п. 1.3 цього Договору.

Згідно з п.1.3. Ліцензійного договору, під використанням Ліцензіатом Знака у цьому Договорі розуміється нанесення його на будь-який товар, інструмент, вивіску, предмет або одяг, прапор, нашивку, бирку, засіб (в тому числі транспортний) при пропонуванні чи здійсненні послуг Ліцензіатом, а також застосування його в діловій документації та/або в рекламі, в тому числі і через мережу Інтернет. Під використанням Ліцензіатом Знака у цьому Договорі розуміється також право на підписання від свого імені суб-ліцензійних договорів з користувачами Торгової марки " Наш Край " (третіми особами), включаючи, але не обмежуючись, договорів комерційної концесії, договорів про надання послуг (маркетингових, мерчендайзингових) тощо. При цьому використання торговельної марки можливе лише в сферах діяльності, які вказані в Свідоцтві згідно міжнародної класифікації товарів і послуг (Клас 35 класифікації).

01.11.2017 ПАТ "Компанія з управління активами "Карпати-Інвест" (Ліцензіар) та ТОВ "Арго-Р" (Ліцензіат) уклали Ліцензійний договір № 1/17.

Відповідно до п.1.1. Ліцензійного договору, цим Договором регулюються правовідносини у сфері інтелектуальної власності, що виникають з приводу надання Ліцензіаром дозволу Ліцензіатові на використання торговельної марки (знаку для товарів і послуг) в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі. Ліцензіар володіє всіма майновими правами інтелектуальної власності на зареєстровану Торговельну марку (знак для товарів і послуг) " НАШ КРАЙ " (надалі іменується "Знак"), що засвідчується Свідоцтвом на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 (дата реєстрації 26.01.2015р.) (надалі іменується "Свідоцтво"). Ліцензіар за плату надає Ліцензіату дозвіл на використання Знака (ліцензію) при реалізації товарів та послуг, в обсязі визначеному у п. 1.3 цього Договору.

Згідно з п.1.3. Ліцензійного договору, під використанням Ліцензіатом Знака у цьому Договорі розуміється нанесення його на будь-який товар, інструмент, вивіску, предмет або одяг, прапор, нашивку, бирку, засіб (в тому числі транспортний) при пропонуванні чи здійсненні послуг Ліцензіатом, а також застосування його в діловій документації та/або в рекламі, в тому числі і через мережу Інтернет. Під використанням Ліцензіатом Знака у цьому Договорі розуміється також право на підписання від свого імені суб-ліцензійних договорів з користувачами Торгової марки " Наш Край " (третіми особами), включаючи, але не обмежуючись, договорів комерційної концесії, договорів про надання послуг (маркетингових, мерчендайзингових) тощо. При цьому використання торговельної марки можливе лише в сферах діяльності, які вказані в Свідоцтві згідно міжнародної класифікації товарів і послуг (Клас 35 класифікації).

01.05.2017 ТОВ "АРГО-Р" та ФОП Маланюк Тетяна Ярославівна уклали Договір комерційної концесії.

Відповідно до п.2.1. Договору, правоволоділець зобов`язується надати користувачу плату (Роялті) право користування відповідно до встановлених Договором вимог комплекс належних правоволодільцю прав інтелектуальної власності з метою виготовлення, використання, ввезення, пропозицій, продажу і іншого введення в господарський обсяг Товарів, надання послуг і виконання робіт з використанням торгівельної марки " НАШ КРАЙ ".

Починаючи з дати відкриття один раз на місяць впродовж 5 (п`яти) календарних днів, наступних за звітним періодом, користувач сплачує Правоволодільцеві Роялті у розмірі 459, 2 Євро по курсу Національного Банку України на день виникнення зобов"язання по сплаті Роялті. Розмір роялті визначається в залежності від розміру торгівельної площі на якій Користувач використовує Торгівельну марку за наступною формулою: розмір роялті за місяці = торгівельна площа Користувача * розмір роялті за 1 м.кв. Сторони погодились для визначення розміру роялті за місяць застосовувати наступний розмір роялті - 3,5 Євро за 1 м.кв. Роялті сплачується в повному обсязі та у національній валюті- гривні (п.3.1. Договору).

Сторони погодили, що прострочення сплати користувачем Роялті протягом двох місяців поспіль є безвідкличною пропозицією користувача про розірвання даного Договору з його ініціативи. (п.3.4.1. Договору).

Відповідно до п.3.6. Договору, у випадку не надходження на адресу Правоволодільця в термін, передбачений для сплати Роялті (п.3.1. даного Договору), мотивованих зауважень Користувача з приводу виконання Правоволодільцем своїх обов`язків по даному Договору, Користувач стверджує, що Правоволоділець в повному обсязі виконав свої обов`язки по даному Договору у відповідному звітному періоді.

Згідно з п.7.1.1. Договору, протягом дії цього Договору Користувач зобов`язаний використовувати торгівельну марку " НАШ КРАЙ " та Систему лише у точці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Торгівельна площа точки складає 131,2 м.кв. Користувач зобов`язується дотримуватися корпоративних домовленостей досягнутих між Правоволодільцем та виробниками, постачальниками товарів (представленість та дольове розміщення товарів на основних та додаткових місцях продажу, умов та термінів оплати та інше). Зміна асортименту товарів, їх представленість та дольове розміщення у франчайзинговій точці можливе за наявності письмової згоди на це Правоволодільця.

Користувач має право змінити розмір торгівельної площі Точки, визначеної у п.7.1.1.1 цього Договору, лише після отримання письмової згоди Правоволодільця (п.7.1.1.8 Договору).

Користувач має право в односторонньому порядку у вказаний ним строк розірвати Договір, письмово повідомивши про це Правоволодільця не менше ніж за 1 місяць до дати розірвання Договору та не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення дії цього Договору. (п.10.3. Договору).

Відповідно до п. 10.4. Договору у випадку розірвання Договору з ініціативи Користувача, або припинення діяльності у точці без погодження з Правоволодільцем, Користувач зобов`язаний на першу вимогу Правоволодільця, але не пізніше, ніж за 10 календарних днів до дня розірвання Договору, припинити ведення Бізнесу, включаючи, але не обмежуючись вказаним, припинити користування об`єктами інтелектуальної власності Користувача, повернути Правоволодільцеві Систему, всі друковані, електронні та інші матеріали, що мають відношення до Франчайзингової мережі "Наш край" та сплатити Правоволодільцю неустойку в грошовій сумі у розмірі 10 000 (десять тисяч) євро. У випадку розірвання або закінчення дії Договору Користувач зобов"язаний здійснити Правоволодільцю усі платежі за цим Договором та іншими договорами, підписаними між сторонами до дня такого розірвання або закінчення (п.10.5 Договору).

В п. 14.7 Договору, сторони погодили у що всі платежі по цьому Договору сплачуються у національній валюті - гривні по курсу Національного банку України на день виникнення відповідного зобов`язання по сплаті.

Цей Договір набирає сили з моменту підписання його сторонами і діє до 30 квітня 2020 року (п.11.1. Договору).

Суд встановив, що зазначений договір укладений у письмовій формі, підписаний сторонами, підпис відповідачки засвідчений печаткою, що відповідає приписам статей 207, 208 ЦК України; погоджені всі умови договору та досягнута згода щодо виконання умов останнього, отже дотримання положень такого договору є обов`язковим.

Однак, в порушення договірних зобов"язань відповідачка нараховану за період з 05.07.2017 -05.05.2020 плату за користування об"єктом інтелектуальної власності позивача в сумі 489181 грн 17 коп. сплатила частково в сумі 29514 грн 33 коп., що підтверджується приєднаними до матеріалів справи копіями банківських виписок за 29.07.2017 на суму 8036 грн 00 коп., 31.07.2017 на суму 5357 грн 33 коп., 01.09.2017 на суму 8036 грн 00 коп., 01.11.2017 на суму 1750 грн 00 коп та суму 6335 грн 00 коп. Внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 489181грн. 17 коп.

Як стверджував позивач, станом на 21.12.2020 заборгованість відповідача перед позивачем не погашена, письмових повідомлень про розірвання спірного договору від відповідача не надходило, у зв"язку з чим він звернувся до суду за захистом порушеного права.

Як стверджував представник відповідачки в судовому засіданні 31.05.2021, відповідачка протягом двох місяців не сплатила роялті, 31.12.2017 розірвала договір оренди нерухомого майна, яке використовувала у своїй діяльності, а з 23.07.2018 припинила підприємницьку діяльність, внаслідок чого вважає спірний договір припиненим.

Так, відповідно до інформації з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП Маланюк припинила підприємницьку діяльність 23.07.2018.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів письмового повідомлення позивача про розірвання договору комерційної концесії та повернення Системи, всіх друкованих, електронних та інших матеріалів, що мають відношення до Франчайзингової мережі "Наш край" у зв"язку з припиненням підприємницької діяльності, в порядку погодженому сторонами в договорі.

Одностороннього припинення дії договору та звільнення від обов"язку щодо сплати роялті внаслідок припинення підприємницької діяльності та розірвання договору оренди приміщення в спірному договорі сторони не передбачили.

Твердження відповідачки про те, що несплата роялті протягом двох місяців, згідно п.3.4.1. договору є безвідкличною пропозицією про розірвання цього договору з її ініціативи, суд відхиляє, оскільки згідно положень ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, а відповідно до ч.2,3 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Норми права та мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Як встановлено частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст.1115 ЦК України за договором комерційної концесії одна сторона (правоволоділець) зобов`язується надати другій стороні (користувачеві) за плату право користування відповідно до її вимог комплексом належних цій стороні прав з метою виготовлення та (або) продажу певного виду товару та (або) надання послуг.

Відповідно до ст.1116 ЦК предметом договору комерційної концесії є право на використання об`єктів права інтелектуальної власності (торговельних марок, промислових зразків, винаходів, творів, комерційних таємниць тощо), комерційного досвіду та ділової репутації. Договором комерційної концесії може бути передбачено використання предмета договору із зазначенням або без зазначення території використання щодо певної сфери цивільного обороту. Аналочічна норма міститься у ст.366 ГК України.

Сторонами договору комерційної концесії є правоволоділець і користувач. Ними відповідно до ст.1117 ЦК можуть виступати фізична та юридична особи, які є суб`єктами підприємницької діяльності.

Винагорода за договором комерційної концесії може виплачуватися користувачем правоволодільцеві у формі разових або періодичних платежів або в іншій формі, передбаченій договором (ст.369 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.651 ЦК України).

Статтею 188 ГК України визначений порядок зміни та розірвання господарських договорів, згідно якої:

1. Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

2. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

3. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

4. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

5. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 13 ГПК України передбачає, що судочинство у господарських судах України здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Висновок суду.

Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд констатує, що на день укладення Договору комерційної концесії відповідачка була зареєстрована як суб"єкт підприємницької діяльності.

У п. 70 постанови Верховного Суду України від 05.06.2018 р. у справі №338/180/17 викладений висновок, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд встановив факт відсутності належного повідомлення відповідачем Правоволодільця про розірвання Договору комерційної концесії та повернення Системи, всіх друкованих, електронних та інших матеріалів, що мають відношення до Франчайзингової мережі "Наш край" у зв"язку з припиненням підприємницької діяльності та наявності заборгованості зі сплати роялті.

Отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення роялті в сумі 459666 грн 84 коп. обґрунтовані та належать до задоволення.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 6895 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №20099 від 17 грудня 2020 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд, враховуючи задоволення позовних вимог судовий збір в сумі 6895 грн 00 коп. покладає на відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

08.02.2019 позивач (клієнт) та адвокат Гончарук Віталій Володимирович, який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №543 від 25.06.2007 уклали договір про надання правничої допомоги.

Відповідно до актів прийняття -передачі наданих адвокатом послуг з правничої допомоги №07/08/20 від 07.08.2020 вартість наданих послуг становить 8238 грн 75 коп.

На виконання умов договору про надання правничої допомоги 08.02.2019, позивач перерахував адвокату Гончаруку Віталію Володимировичу кошти в сумі 8238 грн 75 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №19326 від 07 серпня 2020 року.

В ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, суд враховуючи усне клопотання адвоката у судових дебатах 31.05.2021 та беручи до уваги відсутність доказів на підтвердження здійснення правового аналізу відзиву та долучених до нього доказів, підготовки відповіді на відзив та поїздок до суду, зважаючи на задоволення позову, підготовку адвокатом документів для подання до суду та виклад правової позиції, присутність в судових засіданнях в режимі відеоконференції, а також підтвердження розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідними документами, дійшов висновку про стягнення з Фізичної особи-підприємця Маланюк Тетяни Ярославівни 6041 грн 75 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 8, 124 Конституції України, статтями 2, 74, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Арго-Р" до Маланюк Тетяни Ярославівни про стягнення заборгованості по сплаті роялті в сумі 459666 грн 84 к. задовольнити.

Стягнути з Маланюк Тетяни Ярославівни , АДРЕСА_2 (код НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Арго-Р", вул. Дворецька, 93, м. Рівне, 33001 (код 31299420) - 459666 (чотириста п"ятдесят дев"ять тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 84 коп. заборгованості, а також 6895 (шість тисяч вісімсот дев"яносто п"ять) гривень 00 коп. судового збору та 6041 (шість тисяч сорок одну) гривню 75 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2197 (дві тисячі сто дев"яносто сім) гривень 00 коп. покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 08.06.2021

Суддя Т. В. Максимів