СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2021 р. Справа № 922/1644/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Чернота Л.Ф.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача- Судаков Д.О.,

першого відповідача- Коморна О.В.,

другого відповідача Гребенюк Д.А., Шляхта В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу першого відповідача (вх.3015) на рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2020 (суддя Жельне С.Ч., повний текст складено 15.10.2020) у справі №922/1644/20

за позовом Харківської міської ради, м.Харків

до 1.Дочірнє підприємство промислової компанії "Нафтогазспецкомплект України",

м.Київ ,

2.Колективного підприємства "САПФІР", м.Харків

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Харківська міська рада звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства промислової компанії "Нафтогазспецкомплект України", Колективного підприємства "Сапфір", в якій просить суд (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 23.09.2020, а.с.182 т.1) стягнути з Дочірнього підприємства промислової компанії "Нафтогазспецкомплект України" на користь позивача безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати в сумі 963 012.36 грн. та 103550,08 грн стягнути з Колективного підприємства "Сапфір".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі, набувши право власності на об`єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності по вул. Тахіатаській, 1 у м.Харкові, належним чином не оформили та не зареєструвалиречові права на землю, не вносили плату за користування земельною ділянкою, внаслідок чого зберегли грошові кошти у вигляді орендної плати (в період з 01.05.2017 по 30.04.2020) за рахунок міської ради, як власника земельної ділянки. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на положення статтей 1212-1214 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.10.2020 у справі №922/1644/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства промислової компанії Нафтогазспецкомплект України на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати 625 387 грн. 10 коп. В решті позову до Дочірнього підприємства промислової компанії "Нафтогазспецкомплект України" відмовлено. В позові до Колективного підприємства САПФІР - відмовлено повністю.

В наведеному рішенні суд першої інстанції зазначив, що відповідачі як фактичні користувачі земельної ділянки, які без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегли у себе кошти, що мали заплатити за користування нею, зобов`язані повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні встановив, що позивачем нараховано суму безпідставно збережених коштів за період з 01.05.2017 року по 30.04.2020 року щодо першого відповідача на загальну суму 963 012,36 грн. та щодо другого відповідача за період з 01.05.2017 року по 30.04.2020 року на загальну суму 103 550,08 грн. без врахування вже сплаченого КП "САПФІР" податку на земельну ділянку у розмірі 337 625,26 грн.

Враховуючи викладене, Господарський суд Харківської області дійшов висновку, що позовні вимоги до КП «Сапфір» не підлягають задоволенню, а позовні вимоги до Дочірнього підприємства промислової компанії " Нафтогазспецкомплект України " підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 625 387,10 грн. (963 012,36 - 337 625,26 =625 387,10).

Перший відповідач із вказаним рішенням не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи, просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі перший відповідач зазначає про те, що він фактично використовує іншу площу земельної ділянки ніж та, що зазначена у позові. Перший відповідач вважає неналежним доказом акт обстеження земельної ділянки від 06.06.2020 з тих підстав, що він складений без його участі; датований 06.06.2020, проте завірений 18.05.2020. Зазначає про те, що акт обстеження не може підтверджувати використання другим відповідачем земельної ділянки в розмірі 1,3484 га, враховуючи, що майно, яке розташоване на земельній ділянці належить першому та другому відповідачу.

Апелянт посилається на те, що в матеріалах справи відсутня технічна документація стосовно земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 яку фактично використовує перший відповідач, а отже, земельна ділянка не є сформованою як об`єкт цивільних прав.

Перший відповідач вказує на те, що розрахунки безпідставно збережених коштів здійснені позивачем за відсутності витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель щодо земельної ділянки, яку фактично використовує перший відповідач; позивачем не надано суду витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель за період з 01.01.2017 по 13.05.2019; розрахунки складені особами, повноваження яких не підтверджені.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує, зазначає, зокрема, про те, що розрахунок суми безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати здійснювався Харківською міською радою пропорційно площі зареєстрованого нерухомого майна за відповідачами; апелянтом не доведено факт використання ним іншої площі земельної ділянки. Позивач вважає рішення суду першої інстанції правильним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Позивач звернувся до суду із клопотанням про долучення до матеріалів справи проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки КП «Сапфір». В клопотанні позивач просить суд визнати поважними причини неподання вказаного документу суду першої інстанції, пославшись на те, що під час розгляду справи місцевим господарським судом не поставало питання щодо площі нерухомого майна, яка застосовувалася при здійсненні розрахунку, у зв`язку з чим, на підтвердження обґрунтованості розрахунку розміру безпідставно збережених коштів просить залучити цей документ до справи.

Судова колегія вважає за можливе прийняти до розгляду поданий позивачем проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки КП «Сапфір», з огляду на те, що саме цим документом позивач в суді першої інстанції обгрунтував розрахунок розміру безпідставно збережених коштів. Крім того, до позову позивачем було додано Висновок Управління містобудування та архітектури від 07.06.2013 №1647/0/27-13, яким погоджено вказаний проект землеустрою.

Другий відповідач надав суду відповідь на відзив позивача, в якому зазначає про те, що земельна ділянка не є сформованою у відповідності до ст.79-1 Земельного кодексу України, оскільки право власності на неї не зареєстровано у встановлений законом спосіб.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 апеляційне провадження у цій справі зупинялося до набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі №520/18291/2020 за позовом КП Сапфір до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання протиправним дій Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо застосування сукупного коефіцієнту Км3 розміром 1,37 при формуванні витягу №2562/0/45-20 від 19.03.2020 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, розташованої за адресою: 61033, м. Харків, вул. Тахіатаська, 1.

Постановою Верховного Суду від 23.04.2021 у справі №922/1644/20 ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 скасовано. Справу №922/1644/20 передано на розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

Другий відповідач надав суду клопотання про долучення до матеріалів справи рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 у справі №520/1891/2020 та висновку експерта №18-12/20 від 30.12.2020 за результатами проведення земельно-технічного експертного дослідження.

Вказані документи, як зазначає заявник, не могли бути подані суду раніше, оскільки отримані під час зупинення апеляційного провадження.

Відповідно до ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Згідно довідки КП Харківське міське БТІ від 11.01.2018 №495 (а.с.50 т.1) реєстрація права власності на нежитлові будівлі по вул. Тахіатаській, 1 у м.Харкові станом на 31.12.2012 проведена за Колективним підприємством САПФІР на підставі акту купівлі-продажу державного майна орендного підприємства САПФІР від 07.05.1991 (державний акт про право власності від 14.12.1994).

Вказані відомості містяться також у витязі з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.40-41 т.1).

Управління містобудування та архітектури надано висновок від 07.06.2013 №1347/0/27-13 про погодження Колективному підприємству САПФІР (другому відповідачу) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. А-2 (цех), літ. Д-1 (прохідна), літ. Е-1 (склад), літ. Б-1 (ангар), літ. Г-1 (склад), літ. В-1 (гараж) по вул. Тахіатаській, 1 у м.Харкові.

Відповідно до даних проекту землеустрою щодо відведення КП «Сапфір» земельної ділянки по вул. Тахіатаській, 1 в м.Харкові (а.с. 113 т.2), площа будівлі літ. «А-2» складає 0,2366 га, літ. «Д-1» - 0,0029 га, літ. «Е-1» - 0,0038 га, літ. «Б-1» - 0,0302, літ. «Г-1» - 0,0128 га, літ. «В-1» - 0,0639 га.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.05.2020 №208305382 (а.с.39 т.1), право власності на нежитлову будівлю (основна) літ. А-2, загальною площею 3 177,4 кв.м., нежитлову будівлю (гараж) літ. В-1 загальною площею 546,4 кв.м., нежитлову будівлю (склад) літ. Г-1 загальною площею 100,5 кв.м., нежитлову будівлю (прохідна) літ. Д-1 загальною площею 23,9 кв.м. по вул. Тахіатаській, 1 у м.Харкові з 30.07.2013 зареєстровано за ДП ПК Нафтогазспецкомплект України (першим відповідачем) на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 30.07.2013 №2893.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру від 05.03.2014 №НВ-014 (а.с.42 т.1) земельна ділянка площею 1,3484 га з кадастровим номером :04:007:0116 по вул. Тахіатаській, 1 у м.Харкові належить до комунальної власності; вид використання для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. А-2 (цех), літ. Д-1 (прохідна), літ. Е-1 (склад), літ. Б-1 (ангар), літ. Г-1 (склад), літ. В-1 (гараж).

06.06.2020 Департаментом територіального контролю Харківської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки та встановлено, що на сформованій земельній ділянці площею 1,3484 га (кадастровий номер :04:007:0116) по вул. Тахіатаській, 1 у м.Харкові розташовані нежитлові будівлі, належні на праві власності ДП ПК Нафтогазспецкомплект України та КП «Сапфір».

За результатами обстеження складено акт, в якому зафіксовано, що ДП ПК Нафтогазспецкомплект України та КП «Сапфір» використовують вказану земельну ділянку без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст.125 Земельного кодексу України (а.с.78-82 т.1).

Як зазначає позивач, відповідачі, не сплачуючи в період з 01.05.2017 по 30.04.2020 оренду плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладених договорів оренди, зберегли за рахунок Харківської міської ради як власника земельної ділянки майно - грошові кошти у розмірі орендної плати, що є підставою для застосування до спірних правовідносин статтей 1212-1214 ЦК України.

До позову Департаментом територіального контролю Харківської міської ради додано розрахунок розміру безпідставно збережених коштів у період з 01.05.2017 по 30.04.2020, згідно з яким їх розмір для ДП ПК Нафтогазспецкомплект України складає 1 319 195,04 грн. та для КП «Сапфір» -141849,38 грн. (а.с.70-77 т.1).

Під час розгляду справи Господарським судом Харківської області позивач надав суду заяву від 23.09.2020 (а.с.182 т.1) про зменшення розміру позовних вимог, в якому просив суд стягнути з ДП ПК Нафтогазспецкомплект України 963 012.36 грн. та 103550,08 грн стягнути з Колективного підприємства "Сапфір".

Заява позивача обґрунтована тим, що другим відповідачем було надано суду експертний висновок (а.с.172 т.1) щодо наявності складних інженерно-геологічних умов земельної ділянки по вул. Тахіатаській, 1, у зв`язку з чим, у розрахунку розміру безпідставно збережених коштів коефіцієнт складних інженерно-геологічних умов із значенням "1" замінений на "0,73".

Судова колегія враховує наступне.

З моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Матеріали справи свідчать, що другий відповідач- ДП «Сапфір» на підставі акту купівлі-продажу державного майна від 07.05.1991 та державного акту про право власності від 14.12.1994 набув право власності на нежитлові будівлі літ. А-2 (цех), літ. Д-1 (прохідна), літ. Е-1 (склад), літ. Б-1 (ангар), літ. Г-1 (склад), літ. В-1 (гараж), загальною площею 3838,2 кв.м. по вул. Тахіатаській, 1 у м.Харкові, що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на рухоме майно (а.с.40-41 т.1).

В подальшому, 30.07.2013 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 30.07.2013 №2893 за ДП ПК Нафтогазспецкомплект України зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. А-2, нежитлову будівлю літ. В-1, нежитлову будівлю літ. Г-1, нежитлову будівлю літ. Д-1 по вул. Тахіатаській, 1 у м.Харкові, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.05.2020 (а.с.39 т.1).

З урахуванням наведеного, у власності ДП «Сапфір» залишилися нежитлові будівлі літ. «Е-1» та літ. «Б-1» по вул. Тахіатаській, 1 у м.Харкові.

Відповідачі, набувши право власності на об`єкти нерухомого майна по вул. Тахіатаській, 1 у м.Харкові належним чином не оформили правовідносини щодо користування земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Перший відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, тому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладене в постанові Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №922/3208/19.

Згідно з частинами 1-3 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зі змісту статтей 120, 125 Земельного кодексу України та положень статі 1212 Цивільного кодексу України вбачається, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладення договору оренди) та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Зазначена правова позиція є усталеною та викладена в численних постановах Верховного Суду, зокрема, постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2017 у справі №922/3412/17 та від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі №922/748/19.

З огляду на викладене, відповідачі як фактичні користувачі земельної ділянки, що у період з 01.05.2017 по 30.04.2020 без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегли у себе кошти, які мали заплатити за користування нею, зобов`язані повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах, зокрема від 11.06.2019 у справі №922/551/18, від 01.10.2019 у справі № 922/2082/18, від 17.03.2020 у справі №917/353/19 для вирішення спору про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за земельну ділянку, необхідно з`ясувати, чи є земельна ділянка об`єктом цивільних прав, а також установити обґрунтованість порядку та підстав нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою.

Розмір безпідставно збережених коштів відповідача розраховано Харківською міською радою, як розмір плати за земельні ділянки комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п. 288.5.1 ст. 288 14 ПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 і ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються, як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до витягу №824/0/45-19 від 13.05.2019 (а.с.48 т.1) з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, земельна ділянка по вул. Тахіатаській, 1 у м.Харкові має кадастровий номер :04:007:0116, площу 1,3484 га, знаходиться в економіко-планувальній зоні 6642 та має наступні коефіцієнти:

- коефіцієнт Км2 1.71 ;

- сукупний коефіцієнт КмЗ- 0,74998;

- коефіцієнт функціонального використання Кф 1,2.

Середня базова вартість земельної ділянки 291,18 грн.

Земельна ділянка відноситься до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 11463557 грн.

Згідно витягу №2562/0/45-20 від 19.03.2020 (а.с.49 т.1) з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, земельна ділянка по вул. Тахіатаській, 1 у м.Харкові має кадастровий номер :04:007:0116, площу 1,3484 га, знаходиться в економіко-планувальній зоні 6644 та має наступні коефіцієнти:

- коефіцієнт Км2 1,68 ;

- сукупний коефіцієнт КмЗ- 1,37;

- коефіцієнт функціонального використання Кф 1,2.

Середня базова вартість земель населеного пункту 639,78 грн.

Земельна ділянка відноситься до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 23827220 грн.

В ч.1, 3, 4, 9 ст. 79-1 Земельного кодексу України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 28.09.2020 у справі №922/4073/19).

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру з Державного земельного кадастру від 05.03.2014 №НВ-014 (а.с.42 т.1), земельній ділянці комунальної форми власності площею 1,3484 га кв.м. по вул. Тахіахатська,1 в м.Харкові присвоєно кадастровий номер :04:007:0116 та відомості про неї зареєстровано у Державному земельному кадастрі 05.03.2014.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що земельна ділянка, за користування якої позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати, є об`єктом цивільних прав, оскільки вона є сформованою, їй присвоєно кадастровий номер та відомості про неї зареєстровано в Державному земельному кадастрі.

Судова колегія враховує, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не шляхом простого арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі, а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (постанови Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 01.10.2019 у справі № 922/2082/18, від 06.11.2019 у справі № 922/3607/18).

При здійсненні розрахунку розміру нормативної грошової оцінки одного квадратного метра спірної земельної ділянки, позивачем використані дані витягів №824/0/45-19 від 13.05.2019 та №2562/0/45-20 від 19.03.2020 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, зокрема, коефіцієнти Км2 - 1, 71 та 1,68, Км3 -0,74998 та 1,37 (при розрахунках за 2017-2019 роки та 2020 рік відповідно).

Під час апеляційного провадження у цій справі відповідачі наполягали на протиправності застосування локальних коефіцієнтів на місцезнаходження земельної ділянки, що призвело, на їх думку, до неправильного визначення сукупного коефіцієнту Км3 при формуванні витягу №2562/0/45-20 від 19.03.2020 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за адресою: вул.Тахіахатська, 1 в м.Харкові.

Судова колегія враховує наступне.

Наказом Мінагрополітики України від 25.11.2016р. № 489 було затверджено «Порядок нормативної грошової оцінки земель населених пунктів» (надалі - Порядок), який введений в дію з 01.01.2017р.

У пункті Порядку наведені значення коефіцієнтів, які застосовуються при визначенні розміру нормативної грошової оцінки тієї чи іншої земельної ділянки, зокрема встановлено, що:

КмЗ - коефіцієнт, який характеризує локальні фактори місцеположення земельної ділянки за територіально-планувальними, інженерно-геологічними, історико-культурними, природно-ландшафтними, санітарно-гігієнічними умовами та рівнем облаштування території.

Вихідними даними для обчислення коефіцієнта Км є затверджені матеріали Генеральної схеми планування території України, схем планування території Автономної Республіки Крим та областей, генеральні плани населених пунктів у частині, яка характеризує існуючий стан населеного пункту.

Значення коефіцієнтів установлюються за результатами пофакторних оцінок кожної групи з урахуванням питомої ваги рентоутворювальних факторів у формуванні загального рентного доходу в межах населеного пункту та його економіко-планувальних зон.

Пунктом 10 Порядку визначено, що значення коефіцієнта Км3 визначається щодо кожного населеного пункту, виходячи з його особливостей. При встановленні значення локального коефіцієнта для окремої земельної ділянки можливо встановлювати його значення на основі визначення частки площі, яку займає цей фактор на земельній ділянці. Установлення частки площі здійснюється переважно шляхом використання ГІС-технологій та електронних цифрових карт масштабу не меншого, ніж 1:10000 (для міст з чисельністю населення понад 100 тис.чол. та 1:5000 (для інших населених пунктів).

Для обчислення КмЗ враховують локальні фактори, зазначені в рішенні міської ради від 03.07.2013р. №1209/13, при цьому добуток по факторних оцінках не повинен бути нижче 0,50 та вище 1,50.

Отже, розрахунок значення коефіцієнта КмЗ при наданні витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремих земельних ділянок у м.Харкові здійснюється Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області із застосуванням програмного комплексу Нормативна грошова оцінка земель міста Харкова станом на 01.01.2013р. в автоматизованому режимі, з використанням ГІС-технологій.

З матеріалів справи вбачається, що КП «Сапфір» зверталося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, про визнання протиправним дій Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо застосування сукупного коефіцієнту Км3 розміром 1,37 при формуванні витягу №2562/0/45-20 від 19.03.2020 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, розташованої за адресою: 61033, м. Харків, вул. Тахіатаська, 1.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 у справі №520/18291/2020 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Держтеокадастру у Харківській області щодо застосування сукупного коефіцієнту КмЗ розміром 1,37 при формуванні витягу та №2562/0/45-20 від 19.03.2020 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, розташованої за адресою: 61033, м. Харків, вул. Тахіатаська, 1 кадастровий номер :04:007:0116.

Скасовано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №2562/0/45-20 від 19.03.2020, розташованої за адресою: 61033, м. Харків, вул. Тахіатаська, 1 кадастровий номер :04:007:0116.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області видати КП "САПФІР" новий витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, розташованої за адресою: 61033, м. Харків, вул. Тахіатаська 1, кадастровий номер: :04:007:0116, який розрахувати з урахуванням всіх показників, особливостей та властивостей земельної ділянки, які були враховані при формуванні витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 13.05.2019 №824/0/45-19, у відповідності до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затверджений Наказом Міністерство аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 №489, з урахуванням висновків суду по даній справі.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2021 у справі №520/18291/2020 залишено без руху апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 у справі № 520/18291/2020.

Отже, на час апеляційного перегляду рішення суду у справі №922/1644/20, вказане рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 у справі №520/18291/2020 не набрало законної сили, питання щодо обґрунтованості застосованого коефіцієнту К3 залишається на розгляді суду адміністративної юрисдиції.

Враховуючи наведене, обставина щодо неправильного визначення та застосування коефіцієнту Км3 першим відповідачем суду не доведена.

Судова колегія зазначає, що у разі набрання законної сили судовим рішенням у адміністративній справі № 520/18291/2020, перший відповідач не позбавлений права на перегляд судового рішення у справі, що розглядається, в порядку ст.ст.320-325 ГПК України.

Відповідно до рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання № 1209/13 від 03.07.2013 Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, базова вартість одного квадратного метра земель міста Харкова встановлена у сумі 291,18 грн., яка щорічно підлягає індексації в порядку, встановленому законодавством України.

Рішенням Харківської міської ради від 27.02.2019 № 1474/19, яким затверджена технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018, вводиться в дію з 01.01.2020.

Відповідно до рішення Харківської міської ради від 27.02.2019 № 1474/19 базова вартість одного квадратного метра земель міста Харкова станом на 01.01.2018 становить 639,78 грн. і підлягає в подальшому індексації у порядку, встановленому законодавством України.

Згідно листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04.01.2019 № 22-28-0.22-125/2-19 нормативну грошову оцінку земель міста Харкова станом на 01.01.2019 необхідно індексувати на коефіцієнт 1,89720602, який визначається виходячи з добутку коефіцієнтів індексації за 2014 рік - 1,249, 2015 рік - 1,433, 2016 рік - 1,06, 2017 рік - 1,0, 2018 рік - 1,0.

Згідно даних Держгеокадастру коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель становить за 2020 рік - 1,0.

Отже, позивачем при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки правильно застосовано за 2017-2019 роки базову вартість одного квадратного метра земель міста Харкова 291,18 грн. та коефіцієнт індексації - 1,89720602, та за 2020 рік базову вартість одного квадратного метра земель міста Харкова 639,78 грн. та коефіцієнт індексації - 1,0, що відповідає даним витягів №824/0/45-19 від 13.05.2019 та №2562/0/45-20 від 19.03.2020 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Рішенням 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 № 41/08 затверджено Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові (далі-Положення), яке набрало чинності з 01.03.2008 р.

Розділом ІІ вказаного Положення визначено порядок розрахунку орендної плати та наведено відповідну формулу.

Проте, в п.4.1 Положення зазначено, що порядок розрахунку орендної плати, встановлений розділом ІІ цього Положення, не розповсюджується на землі, перелік яких наведений в таблиці.

В таблиці, що міститься в п.4.1 Положення, визначено, що для земельних ділянок промисловості застосовується ставка річної орендної плати 4%.

Оскільки спірна земельна ділянка належить за категорією використання до земель промисловості, про що зазначено у витягах №824/0/45-19 від 13.05.2019 та №2562/0/45-20 від 19.03.2020, позивачем правомірно при розрахунку застосовано ставку річної орендної плати -4%.

Згідно п. 2.3. додатку до рішення 19 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.02.2008 № 41/08, базою для обчислення орендної плати є нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка надається в оренду.

Відповідно до п. 2.4. зазначеного додатку річна орендна плата (О) за земельну ділянку розраховується за формулою:

0=Ц х Б х К1 х К2 ,

де:

Ц - нормативна грошова оцінка земельної ділянки, грн.;

Б - єдина для м. Харкова базова ставка орендної плати (частка одиниці);

К1 - коефіцієнт, який враховує наявність складних інженерно-геологічних умов земельної ділянки, визначається згідно з додатком до цього Положення;

К2 - коефіцієнт, який враховує розмір земельної ділянки, визначається згідно з додатком до цього Положення.

Застосування коефіцієнтів складних інженерно-геологічних умов (К1) та обмеженого використання (К2) здійснюється за ініціативою орендаря на підставі наданих ним документів, які свідчать про наявність обставин, що дають право на використання вказаних коефіцієнтів (експертні висновки територіальної організації в галузі інженерних вишукувань для будівництва, спеціалізованих установ та організацій, довідки державних та інших уповноважених органів, висновки (довідки) підприємств, установ та організацій, які експлуатують об`єкти, навколо (уздовж) яких встановлені охоронні зони, тощо).

Відповідачі надали суду першої інстанції експертний висновок щодо наявності складних інженерно-геологічних умов земельної ділянки за адресою: вул. Тахіатаській, 1 в м.Харкові (а.с.172 т.1), відповідно до якого, через наявність ґрунтових вод на глибині до 2 м., інженерно-геологічні та гідрогеологічні умови земельної ділянки визначені як складні у зв`язку з чим, при розрахунку орендної плати за користування земельною ділянкою доцільно застосовувати понижуючий коефіцієнт К1 для всієї площі ділянки (а.с.172 т.1).

Враховуючи вказаний висновок, позивачем у розрахунку розміру безпідставно збережених коштів коефіцієнт К1 замінений із значення « 1» на « 0,73», здійснено новий розрахунок розміру безпідставно збережених коштів та подано суду першої інстанції заяву про зменшення розміру позовних вимог, з урахуванням якої було розглянуто справу (а.с.182 т.1).

Колегія суддів також враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 29.05.2020р. №922/2843/19, чинне земельне законодавство, в тому числі стаття 20 Закону України "Про оцінку земель", не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі.

Отже, доводи апелянта щодо необхідності надання позивачем при зверненні з цим позовом витягів з нормативної грошової оцінки землі станом на 2017, 2018 роки є безпідставними.

Другий відповідач зазначає про те, що земельна ділянка не є сформованою у відповідності до ст.79-1 Земельного кодексу України, оскільки право власності на неї не зареєстровано у встановлений законом спосіб.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими доводами, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише підтверджує факт набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інші речові права (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі №363/4852/17).

З урахуванням приписів ст.80 Земельного кодексу України, а також відсутності зареєстрованих за державою чи будь-якими особами прав на спірну земельну, вона належить до комунальної власності.

В матеріалах справи міститься витяг з Державного земельного кадастру (а.с.42 т.1), який підтверджує, що земельна ділянка по вул.Тахіатаській, 1 в м.Харкові належить до комунальної власності, їй присвоєно кадастровий номер :04:007:0116 та здійснено державну реєстрацію 05.03.2014.

Таким чином, з 05.03.2014 спірна земельна була сформована як об`єкт цивільних прав, у зв`язку з чим, позивач мав можливість розпоряджатися нею, зокрема, передавати в оренду.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку про те, що позивач був власником земельної ділянки в спірний період з 01.05.2017 по 30.04.2020, земельна ділянка була сформована як об`єкт цивільних прав з 05.03.2014, а тому, користування нею першим відповідачем без оформлення права оренди свідчить про наявність правових підстав для стягнення з останнього на користь позивача безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за вказаний період.

Як свідчать матеріали справи, ДП «Сапфір» на підставі акту купівлі-продажу державного майна від 07.05.1991 та державного акту про право власності від 14.12.1994 набув право власності на нежитлові будівлі літ. А-2 (цех), літ. Д-1 (прохідна), літ. Е-1 (склад), літ. Б-1 (ангар), літ. Г-1 (склад), літ. В-1 (гараж), загальною площею 3838,2 кв.м. по АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на рухоме майно (а.с.40-41 т.1).

В подальшому, 30.07.2013 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 30.07.2013 №2893 за ДП ПК Нафтогазспецкомплект України зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. А-2, нежитлову будівлю літ. В-1, нежитлову будівлю літ. Г-1, нежитлову будівлю літ. Д-1 по АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.05.2020 (а.с.39 т.1).

З урахуванням наведеного, у власності ДП «Сапфір» залишилися нежитлові будівлі літ. «Е-1» та літ. «Б-1», а ДП ПК Нафтогазспецкомплект України є власником нежитлових будівель літ. А-2, літ. В-1, літ. Г-1, літ. Д-1 по АДРЕСА_1 .

Відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Тахіатаській, 1 в м.Харкові, площі нежитлових будівель під забудовою складають: літ. «А-2» - 0,2366 га, літ. «Д-1» - 0,0029 га, літ. «Е-1» - 0,0038 га, літ. «Б-1» - 0,0302, літ. «Г-1» - 0,0128 га, літ. «В-1» - 0,0639 га.

Таким чином, загальна площа будівель належних ДП ПК Нафтогазспецкомплект України складає 3162 кв.м., а належних КП «Сапфір» - 340 кв.м.

Згідно даних БТІ, за архівними матеріалами реєстрація права власності на нежитлові будівлі по вул.Тахіатаській, 1 в м.Харкові станом на 31.12.2012 проведена за КП «Сапфір» на підставі акту купівлі-продажу державного майна орендного підприємства від 07.05.1991 та державного акту про право власності від 14.12.1994.

Згідно витягів №824/0/45-19 від 13.05.2019 та №2562/0/45-20 від 19.03.2020 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, площа земельної ділянки яку використовують КП «Сапфір» та ДП ПК Нафтогазспецкомплект України складає 13 484 кв.м. (про що зазначено також у позовній заяві).

Позивач розрахував суми безпідставно збережених коштів пропорційно від загальної площі земельної ділянки та площі нежитлових будівель, що належать на праві власності відповідачам, зокрема, другому відповідачу виходячи з площі належних йому нежитлових будівель літ. А-2, літ. В-1, літ. Г-1, літ. Д-1.

Такий розрахунок відповідає принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності, а також справедливості визначення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати кожного з відповідачів, які є окремими юридичними особами, оскільки відповідальність кожного з відповідачів обумовлена фактом володіння нерухомим майном конкретної площі та фактом використання у зв`язку з цим спірної земельної ділянки.

Перший відповідач вважає, що позивач не надав суду доказів існування як об`єкту цивільних прав земельної ділянки під об`єктами нерухомості, належними на праві власності ДП ПК Нафтогазспецкомплект України .

На підтвердження доводів про фактичне користування першим відповідачем земельною ділянкою меншого розміру другим відповідачем надано суду апеляційної інстанції висновок №18-12/20 від 30.12.2020 за результатами проведення земельно-технічного експертного дослідження (а.с.34 т.3), відповідно до якого загальна мінімальна площа земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , необхідна для обслуговування об`єктів нежитлової нерухомості, а саме: основної будівлі літ. «А-2», гаражу літ. «В-1», складу літ. «Г-1», прохідної літ «Д-1» становить 3499 кв.м.

Із вказаного висновку №18-12/20 від 30.12.2020 вбачається, що експертом було визначено сумарну площу земельної ділянки під самими будівлями першого відповідача та площу навколо їх зовнішніх стін із виступом 1 м від них і таким чином визначено мінімальну площу земельної ділянки, яка необхідна для догляду за будівлями літ. А-2, літ. В-1, літ. Г-1, літ. Д-1.

Такий висновок не може бути прийнятий судовою колегією до уваги та покладений в основу свого рішення, адже першим відповідачем (як і другим відповідачем) не надано жодних доказів використання ними меншої площі спірної земельної ділянки, аніж сформованої як об`єкт цивільних прав за кадастровим номером :04:007:0116.

Відповідачі користуються спільно усією площею спірної земельної ділянки.

За змістом частини 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а відтак використання нежитлових приміщень, які належать відповідачу, неможливе без відповідної земельної ділянки.

Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Таким чином, у зв`язку з користуванням першим відповідачем нежитлових будівель літ. А-2, літ. В-1, літ. Г-1, літ. Д-1 по АДРЕСА_1 презюмується його користування спірною земельною ділянкою.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 02.06.2020 у справі №922/2417/19.

Позивач надав до суду витяг з Державного земельного кадастру від 05.03.2014 № НВ-014, акт обстеження від 06.06.2020, складений Департаментом територіального контролю Харківської міськради, та звіт з геодезичної зйомки земельної ділянки по вул. Тахіатаській, 1 в м.Харкові, на підставі яких можна дійти висновку про те, що ДП ПК Нафтогазспецкомплект України та КП «Сапфір» 01.05.2017 по 30.04.2020 використовували земельну ділянку площею 1,3484 га (кадастровий номер :04:007:0116) для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до статей 125, 126 ЗК України.

Спірна земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав. Відомості про формування цієї земельної ділянки з визначенням її площі, меж, присвоєння кадастрового номера :04:007:0116) внесено до Державного земельного кадастру, актуальні відомості про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки оформлені як витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №824/0/45-19 від 13.05.2019 та №2562/0/45-20 від 19.03.2020.

Оскільки власниками об`єктів нерухомості на спірній земельній ділянці є перший та другий відповідач, сума безпідставно збережених коштів правомірно була вирахувана позивачем пропорційно площам будівель, належних кожному з них, що спростовує теоретичні обрахунки площі земельної ділянки, які містяться у висновку. №18-12/20 від 30.12.2020.

Першим відповідачем не надано суду належних доказів використання ним меншої площі спірної земельної ділянки, аніж сформованої як об`єкт цивільних прав.

Отже, доводи першого відповідача є безпідставними.

Перший відповідач вважає неналежним доказом акт обстеження земельної ділянки від 06.06.2020 з тих підстав, що він складений без його участі; датований 06.06.2020, проте завірений 18.05.2020; не може бути належним доказом на підтвердження факту використання спірної земельної ділянки.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

З оскаржуваного рішення суду вбачається, що представник позивача в судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 07.10.2020 пояснив, що вірною датою складання цього акту є 06.05.2020, зазначена у акті дата 06.06.2020 була внесена помилково.

Колегія суддів, дослідивши вищевказаний акт обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 вважає пояснення позивача про те, що в даному випадку має місце технічна описка в даті складання акту, вірною датою є 06.05.2020, такими, що підтверджуються матеріалами та обставинами справи та є очевидними, оскільки позовна заява разом з доданими до неї додатками була подана позивачем до суду 28.05.2020, отже, акт обстеження не міг бути складений в червні 2020.

Відповідно до п.3.2.1, п.3.2.2 «Положення про Департамент територіального контролю Харківської міської ради», Департамент має право обстежувати будь-які земельні ділянки в межах міста Харкова з метою здійснення контролю за дотриманням порядку їх використання та охорони; складати акти обстеження стану земельних ділянок та дотримання умов їх використання та охорони, у тому числі й щодо встановлення функціонального використання земельної ділянки та її фактичних меж.

Згідно п.3.2.15 вказаного Положення, Департамент має право залучати за узгодженням з керівником виконавчого органу міської ради відповідних спеціалістів для виконання покладених на Департамент функцій та завдань; залучати за згодою фахівців (інженерів-геодезистів, інженерів-землевпорядників та інших) для участі у заходах, пов`язаних зі здійсненням самоврядного контролю за використанням та охороною земель, державного архітектурно-будівельного контролю.

Отже, акт обстеження земельної ділянки та доданий до нього звіт з геодезичної зйомки земельної ділянки по АДРЕСА_1 складений Департаментом територіального контролю Харківської міської ради в межах своїх повноважень, є належним доказом на підтвердження обставин, які в ньому зафіксовані.

Зазначений акт підписано головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, інженером геодезистом та інженером-землевпорядником (а.с.79 т.1).

Нормативними положеннями не передбачено складання акта обстеження за обов`язковою участю землекористувачів.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає безпідставними доводи відповідача про те, що акт обстеження земельної ділянки від 06.05.2020 є неналежним доказом.

В апеляційній скарзі перший відповідач зазначає про те, що розрахунки розміру безпідставно збережених коштів складені особами, повноваження яких не підтверджені.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до п.3.1.14 «Положення про Департамент територіального контролю Харківської міської ради», Департамент розраховує розмір безпідставно збережених коштів (у розмірі орендної плати) за використання земель комунальної форми власності з порушенням вимог законодавства.

Таким чином, Департамент територіального контроль в особі його посадових осіб, в межах наданих керівним органом повноважень, має право складати розрахунки безпідставно збережених грошових коштів у розмірі орендної плати.

Додані до матеріалів справи розрахунки виконані ОСОБА_1 та погоджені Коваль Г.Ю. на підставі наказу Директора Департаменту територіального контролю Харківської міської ради №12 від 01.11.2019 (а.с.159 т.1).

Відповідно до п.3.1 та п.4.1 вказаного наказу, Головного спеціаліста сектору аналітичної роботи відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту - Дорош Г.Г. призначено відповідальною за своєчасне проведення розрахунку сум безпідставно збережених коштів, а завідувача сектору правового забезпечення земельного контролю відділу правового забезпечення Департаменту Коваль Г.Ю. призначено відповідальною за погодження розрахунку.

Додатком до зазначеного наказу є типова форма розрахунків, яка застосовується при здійсненні розрахунків (а.с.161 т.1).

За наведених обставин, додані до позову розрахунки є належними доказами у справі, оскільки складені уповноваженими особами Департаменту територіального контролю Харківської міської ради.

Розрахунок позивача здійснений на підставі Земельного кодексу України, Податкового кодексу України, «Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові», затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 №41/08.

Враховуючи наведене, а також те, що перший відповідач не надав суду доказів здійснення ним плати за землю, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.05.2017 по 30.04.2020 грн. обґрунтовані та підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про правомірність позовних вимог, заявлених до першого відповідача.

В задоволенні позовних вимог до другого відповідача суд першої інстанції відмовив повністю з тих підстав, що КП «Сапфір» в період з 2017 по 2019 рік сплачено земельний податок в загальному розмірі 337625,26 грн., що перевищує розмір нарахованих позивачем безпідставно збережених коштів.

Позовні вимоги до першого відповідача задоволені судом першої інстанції частково, на суму 625387, 10 грн.

В мотивувальній частині оскаржуваного рішення (останній абзац 10 сторінки) місцевий господарський суд навів розрахунок суми, що підлягає стягненню з першого відповідача, з якого вбачається, що від суми заявлених позивачем вимог судом віднято суму сплаченого ДП «Сапфір» земельного податку в розмірі 337625,26 грн.

Проте, сплата земельного податку Колективним підприємством «Сапфір» в розмірі 337625,26 грн. вже була врахована судом при вирішенні позовних вимог до КП «Сапфір».

Таким чином, фактично Господарським судом Харківської області допущено помилку в здійсненні розрахунків сум, що підлягають стягненню з ДП ПК Нафтогазспецкомплект України .

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перший відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення з нього 625 387,10 грн.

Позивачем не оскаржено рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з ДП ПК Нафтогазспецкомплект України безпідставно збережених коштів в розмірі 337625, 26 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що судом першої інстанції допущено помилку в розрахунках, судова колегія не вбачає підстав для виходу за межі доводів і вимог апеляційної скарги відповідно до ч.4 ст.269 ГПК України, оскільки під час апеляційного перегляду справи не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, та не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги першого відповідача без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року у справі №922/1644/20 без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на першого відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2020 року у справі №922/1644/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.06.2021р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя Л.Ф. Чернота