ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2021м. ДніпроСправа № 904/621/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі:

судді Колісника І.І.

за участю секретаря судового засідання Тертишної К.В.

та представників:

від позивача: Пясецький Д.В. - адвокат,

від відповідача: не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 8 731 414,60 грн

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" 8 731 414,60 грн, з яких: 33786,56грн - основний борг; 7075 924,24 грн - пеня; 724 545,81 грн - 3% річних, 429665,37 грн - інфляційні втрати; 467 492,62 грн - збитки.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати природного газу, переданого позивачем у листопаді 2018 року - квітні 2019 року за договором №3510/18-КП-5 від 05.10.2018 про постачання природного.

У відзиві на позов, який надійшов до суду 17.03.2021, відповідач позов не визнає з наступних підстав.

Відповідач зазначає, що позовна заява не містить офіційної електронної адреси як позивача, так і відповідача. Відтак, позивачем не додержано вимог, викладених у статті 162 ГПК України щодо форми та змісту позовної заяви, що згідно зі статтею 174 цього Кодексу є підставою для залишення позову без руху.

Крім того, відповідач посилається на те, що позивачем рахунки на оплатy відповідачу виставлені не були, належних доказів надсилання рахунків засобами поштового зв`язку, а саме опису вкладення та квитанцій, позивачем не надано. Тому, на думку відповідача, строк сплати грошових коштів не настав, права позивача не порушені.

Водночас, відповідач просить зменшити розмір заявленої до стягнення пені. В обґрунтування посилається на те, що розмір пені значно перевищує розмір основної суми боргу. Також зауважує на тому, що пеня є засобом відповідальності та не може бути надмірною, оскільки це призведе до безпідставного збагачення кредитора за рахунок боржника. Відповідач вважає, що пеня, яка нарахована за період 27.12.2018 по 01.01.2020, перевищує спеціальний строк річної позовної давності, передбачений статтею 258 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим заявив клопотання про застосування позовної давності до вимог в частині стягнення пені.

Щодо заявлених до стягнення збитків відповідач зазначає, що позивачем не доведено належними доказами наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення; не наведені обставини, які б могли свідчити про зменшення його майнових благ, понесених витрат, пошкодження майна або доходів, які він міг би отримати.

Спростовуючи позовні вимоги, відповідач надав суду свій контррозрахунок, згідно з яким основний борг становить 33 786,56 грн, інфляційні втрати 429 029,35 грн, 3% річних 723041,04 грн. Усього 1 185 856,95 грн.

Разом із відзивом відповідач подав до суду клопотання, в якому просить зменшити розмір заявленої до стягнення пені та встановити його на рівні суми основного боргу 33786,56 грн.

Вмотивовуючи заявлене клопотання, відповідач акцентує увагу на своєму незадовільному фінансовому становищі й додатково зазначає про те, що не зважаючи на збитковість, відсутність належної платіжної дисципліни кінцевих споживачів виробленого тепла, відповідач виконав умови укладеного з позивачем договору майже у повному обсязі; співвідношення основного боргу та нарахованої пені вважає недопустимим, так само як і зловживання монопольним становищем та збільшення доходу за рахунок державних підприємств; приблизний борг кінцевих споживачів за теплопостачання перед відповідачем становить 1,9 млрд грн; нерухоме та рухоме майно товариства перебуває під арештом; на банківські рахунки накладено арешти відповідно до виконавчих проваджень; позивачем не доведено, що невиконання відповідачем умов договору завдало йому матеріальних збитків у сумі, що в десятки разів більше від основного боргу.

Правовими підставами клопотання зазначає статтю 551 Цивільного кодексу України, статтю 233 Господарського кодексу України, а також висновки суду касаційної інстанції.

На підтвердження обставин, зазначених у клопотанні, відповідач надав суду: баланс (Звіт про фінансовий стан) на 31.12.2020; Звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2020 рік; Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 02.02.2021.

У відповіді на відзив на позов, яка надійшла до суду 24.03.2021, позивач зазначає, що умовами договору не передбачено здійснення оплати на підставі виставлених рахунків.

Щодо заявленої до стягнення суми збитків позивач указує, що вони нараховані на підставі пунктів 3.13, 5.7 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 27.11.2018), які узгоджені сторонами.

З приводу заяви відповідача про застосування строків позовної давності до пені, то позивач звертає увагу суду на те, що пунктом 9.3 договору сторони погодили п`ятирічний строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про стягнення пені. При цьому позивач стверджує про правомірність нарахування пені, а саме з початку прострочки виконання зобов`язання та з урахуванням шестимісячного строку відповідно до вимог частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Крім того, позивач заперечує проти зменшення розміру пені. Посилаючись на частину другу статті 218 Господарського кодексу України, стверджує, що єдиною підставою для звільнення від господарсько-правової відповідальності є дія непереборної сили, тобто надзвичайні та невідворотні обставини, що унеможливили належне виконання зобов`язання.

На думку позивача під час вирішення питання про зменшення неустойки суду необхідно враховувати майновий стан обох сторін. При розгляді питання про зменшення неустойки позивач просить врахувати, що станом на 01.01.2021 торгова дебіторська заборгованість перед позивачем з боку споживачів становила 60,407 млрд грн, яка має тенденцію до зростання; станом на 30.09.2020, відповідно до консолідованого звіту позивача, розмір короткострокових зобов`язань становить 78,419 млрд грн, довгострокових 89,097 млрд грн, а всього 167,516 млрд грн; позивач є підприємством державного сектору економіки, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави; несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу; держава, покладаючи на АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» спеціальні обов`язки з постачання природного газу, не виконує свої зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи збитки.

Звертаючись до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 12.06.2018 у справі № 922/1010/16, позивач акцентує увагу на тому, що відповідач не обмежений у способах та шляхах вирішення своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо.

Позивач також зазначає, що відповідач не позбавлений можливості ведення претензійно-позовної роботи зі своїми споживачами та нараховувати їм пеню, інфляційні втрати та 3% річних, які можуть покрити витрати щодо аналогічного стягнення у поточній справі.

Позивач просить зважити також й на те, що пеня нарахована ним не на залишок заборгованості відповідача у сумі 33 786,56 грн, а на заборгованість за його грошовими зобов`язаннями протягом усього спірного періоду.

07.04.2021 засобами поштового зв`язку до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, які за змістом аналогічні відзиву на позов. Заперечення не містять особистого підпису представника відповідача адвоката Шестакова Д.М. (а.с.12 - 15 том 4).

За таких обставин зазначені заперечення під час ухвалення рішення судом не враховуються.

Ухвалою суду від 05.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 04.03.2021, після чого підготовче засідання відкладалося до 01.04.2021 та до 20.04.2021 у межах продовженого строку підготовчого провадження до 06.05.2021 включно.

Ухвалою суду від 20.04.2021 підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті на 29.04.2021, після чого розгляд справи відкладався до 01.06.2021.

У судове засідання 01.06.2021 представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

01.06.2021 електронним засобом зв`язку представник відповідача подав заяву про проведення судового засідання без його участі з урахуванням правової позиції, викладеної у його відзиві на позов та запереченнях.

За змістом частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення по суті спору.

За наслідком судового засідання 01.06.2021 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі постачальник, позивач), яке на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 було перейменовано в Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», та Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль» (далі споживач, відповідач) укладено договір постачання природного газу № 3510/18-КП-5 від 05.10.2018 та додаткові угоди до нього № 1 від 26.10.2018, № 2 від 31.10.2018, № 3 від 13.11.2018, № 4 від 27.11.2018, № 5 від 13.03.2019, № 6 від 20.03.2019, № 7 від 29.03.2019, № 8 від 17.04.2019 (а.с. 27 - 54).

Додатковою угодою № 4 від 27.11.2018 розділи 1 12 укладеного договору викладено в новій редакції, у зв`язку з чим сторони передбачили таке.

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018 по 30.04.2019 включно замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у наступних обсягах по місяцях: листопад 2018 року 565,988; грудень 2018 року 1223,370; січень 2019 року 1497,027; лютий 2019 року 1136,374; березень 2019 року 1022; квітень 2019 року 165,289 (пункт 2.1 договору з урахуванням додаткових угод № 6 від 20.03.2019, № 8 від 17.04.2019).

За змістом пункту 3.1 договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

Відповідно до пункту 3.13 договору, який за додатковою угодою № 5 від 13.03.2019 застосовується з 01.03.2019, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений у п. 2.1 цього договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 цього договору. При цьому розмір збитків визначається наступним чином:

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Vф-Vп)х Ц х К,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акта приймання-передачі природного газу;

Vп- замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в пункті 2.1 цього договору;

Ц - ціна природного газу за цим договором;

К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Згідно з пунктом 5.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього договору;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;

Кошти, які надійшли від споживача на рахунок із спеціальним режимом використання, відкритий в установі уповноважених банків, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості за наявності заборгованості у споживача за цим договором.

Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

За умовами пункту 5.4 договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу погашається основна сума заборгованість за використаний природний газ, компенсація вартості послуг на відключення та відшкодування збитків.

Відповідно до пункту 5.7 договору, який за додатковою угодою № 5 від 13.03.2019 застосовується з 01.03.2019, відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13 цього договору, здійснюється наступним чином:

- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив пункт 3.9 цього договору та не надав акт приймання-передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1 цього договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 цього договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- споживач протягом 20 робочих днів з моменту отримання акта-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до пункту 7.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (пункт 9.3 договору).

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019 включно, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 11.1 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 42 196 641,48 грн, а саме:

у листопаді 2018 року за актом від 30.11.2018 на суму 4 235 068,60 грн зі строком оплати не пізніше 26.12.2018;

у грудні 2018 року за актом від 31.12.2018 на суму 9 154 003,04 грн зі строком оплати не пізніше 25.01.2019;

у січні 2019 року за актом від 31.01.2019 на суму 11 201 672,20 грн зі строком оплати не пізніше 25.02.2019;

у лютому 2019 року за актом від 28.02.2019 на суму 8 503 045,73 грн зі строком оплати не пізніше 25.03.2019;

у березні 2019 року за актом від 31.03.2019 на суму 6 972 342,76 грн зі строком оплати не пізніше 25.04.2019;

у квітні 2018 року за актом від 30.04.2019 на суму 2 130 509,15 грн зі строком оплати не пізніше 27.05.2019 (а.с. 55 60 том 1).

Відповідно до розрахунку позивача, банківських виписок про сплату відповідачем грошових коштів фактична оплата отриманого ним природного газу за договором на час звернення позивача з позовом до суду здійснена частково у загальній сумі 42 162 854,92 грн та з порушенням договірного строку (а.с. 12 26, а.с. 87 251 том 1; а.с. 1 251 том 2; а.с. 1 146 том 3).

Причиною спору є залишок несплаченої відповідачем суми - 33 786,56 грн (42196641,48 - 42162854,92 = 33786,56), який і заявлений позивачем до стягнення.

Предметом доказування є обставини, пов`язані з виконанням сторонами зобов`язань щодо поставки й оплати природного газу у листопаді 2018 квітні 2019 року в межах договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Строк оплати отриманого природного газу за спірними актами, що визначений пунктами 5.1, 5.3 договору, дати фактичної його оплати підтверджуються належними й допустимими доказами, відповідачем не заперечуються. Відтак, заборгованість відповідача у сумі 33 786,56 грн за отриманий природний газ, що є залишком не сплаченої суми за актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2019 на загальну суму 2130509,15 грн, є доведеною.

Відповідно до частини першої статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо інфляційних втрат суд зазначає таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Заявлені позивачем до стягнення пеня у загальній сумі 7 075 924,24 грн, 3% річних у загальній сумі 724 545,81 грн розраховані за загальний період з 27.12.2018 по 30.11.2020 із заборгованості за кожним із спірних актів приймання-передачі природного газу (а.с. 12 - 20 том 1).

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку пені порушень не встановлено. Заявлена до стягнення пеня нарахована відповідно до умов договору, протягом передбаченого частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України шестимісячного строку та з дотриманням вимог статей 253, 254 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу й закінчення строку для виконання зобов`язання.

Перевіркою розрахунку 3% річних встановлено, що позивачем допущено арифметичну помилку при визначенні підсумкової суми 3% річних із заборгованості у сумі 2 130 509,15 грн за період з 28.05.2019 по 29.09.2019 (акт від 30.04.2019). Фактично 3% річних із указаної суми за цей період становлять 21 888,79 грн, а не 21 888,80 грн. Тобто, на 0,01 грн менше (21 888,80 - 21888,79 = 0,01).

В іншій частині розрахунок 3% річних із заборгованості за всіма актами виконаний правильно і становить у підсумку 724 545,80 грн (724545,81 0,01 = 724545,80).

Заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати у загальній сумі 429 665,37 грн розраховані за загальний період з січня 2019 року по серпень 2019 року із заборгованості за актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2018, від 31.12.2018, від 31.01.2019, від 28.02.2019.

Перевіркою розрахунку інфляційних втрат порушень не встановлено.

Заявлені позивачем до стягнення збитки у загальній сумі 467 492,62 грн розраховані відповідно до пунктів 3.13 та 5.7 договору.

Перевіркою правомірності розрахунку збитків судом встановлено таке.

Відповідно до пункту 2.1 договору (у редакції додаткової угоди № 6 від 20.03.2019) замовлений у березні 2019 року обсяг газу становить 1022,0 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 31.03.2019 сторони підтвердили обсяг фактично переданого/спожитого природного газу у березні 2019 року, а саме 931,806 тис.куб.м, що на 90,194 тис.куб.м (8,83%) менше від погодженого сторонами.

Акт-претензія № 26-1337-19 від 16.05.2019 та лист № 26-4487-19 від 02.12.2019 з розрахованими до сплати збитками у сумі 20 634,89 грн були надіслані позивачем на адресу відповідача 20.05.2019 та 03.12.2019 відповідно.

Відповідно до пункту 2.1 договору (у редакції додаткової угоди № 6 від 20.03.2019) замовлений у квітні 2019 року обсяг газу становить 165,289 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 30.04.2019 сторони підтвердили обсяг фактично переданого/спожитого природного газу у квітні 2019 року, а саме 284,728 тис.куб.м, що на 119,439 тис.куб.м (72,26%) більше від погодженого сторонами.

Акт-претензія № 26-2246-19 від 13.06.2019 з розрахованими до сплати збитками у сумі 446 857,73 грн були надіслані позивачем на адресу відповідача 19.06.2019.

Відхилення спожитого відповідачем у березні-квітні 2019 року обсягу газу у порівнянні до договірного підтверджується належними й допустимими доказами.

Розрахунок збитків виконаний позивачем арифметично правильно, відповідно до пунктів 3.13, 5.7 договору, положення яких відповідають нормативним приписам пyнкту 1 Розділу VII Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (із змін. і доп.).

За таких обставин заперечення відповідача проти позову в частині збитків суд не приймає, оскільки вони є необґрунтованими та спростовуються викладеним.

Посилання відповідача на неправомірність позову у зв`язку з відсутністю рахунків є безпідставними, оскільки не відповідають умовам договору.

Не підлягає задоволенню й заява відповідача про застосування строку позовної давності до вимог щодо пені.

Так, відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Зі змісту частини першої статті 258 Цивільного кодексу України вбачається, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до пункту 1 частини другої цієї ж статті позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною першою статті 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 -255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 9.3 договору сторони передбачили п`ятирічний строк позовної давності для стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних.

Приймаючи до уваги факт звернення позивача з позовом до суду 20.01.2020, позовні вимоги в частині пені заявлені в межах п`ятирічного строку позовної давності (а.с. 147 том 3).

Вирішуючи заявлене відповідачем клопотання про зменшення заявленої до стягнення пені, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи: з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; терміну прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання та невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

За відсутності в законі переліку виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

При цьому винятковими є такі обставини, які дозволяють суду, а не зобов`язують його зменшити нараховані в силу закону чи договору штрафні санкції. Інакше нівелюється юридичне значення винятковості обставин та право суду на зменшення таких штрафних санкцій.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

Отже, за своєю правовою природою штрафні санкції є засобами стимулювання боржника до належного виконання свого обов`язку.

Надаючи оцінку розміру пені за прострочення відповідачем оплати природного газу, суд приймає до уваги, що залишок заборгованості відповідача з оплати природного газу незначний 33 786,56 грн від загальної суми отриманого ним газу у спірному періоді 42196 641,48 грн, що становить 0,08%.

Несплачена відповідачем сума стосується наслідків його розрахунків з позивачем за зобов`язаннями відповідно до акта приймання-передачі природного газу від 30.04.2019 на суму 2130 509,15 грн.

За всіма іншими актами приймання-передачі природного газу заборгованість відповідача становить від п`яти до дев`яти місяців.

Хоча пеня й розрахована правомірно та арифметично правильно, однак вона, в основному, стосується фактично виконаних відповідачем грошових зобов`язань. За порушеними грошовими зобов`язаннями, що виникли на підставі акта приймання-передачі природного газу від 30.04.2019, пеня становить лише 251 579,16 грн із загальної її суми, заявленої позивачем до стягнення.

По відношенню до суми поставки природного газу за спірними актами (42196641,48 грн) заявлена до стягнення пеня (7075924,24 грн) становить 16,8%.

Докази щодо збитків позивача, їх розміру саме від порушення відповідачем строків розрахунку за спірними актами, в матеріалах справи відсутні.

Викладені обставини, з урахуванням правової природи неустойки та її, перш за все, стимулюючого значення для виконання договірних зобов`язань, дозволяють погодитися з доводами відповідача щодо наявності підстав для зменшення пені.

При цьому суд зважає на те, що значне зменшення розміру штрафних санкцій нівелюватиме саме значення пені, як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги.

Зазначений висновок міститься у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Визначаючи розмір пені, що підлягає стягненню на користь позивача, суд також керується нормативними приписами статті 3 Цивільного кодексу України, згідно з якою одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

За частинами першою третьою статті 13 цього Кодексу цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності.

Згідно з частиною першою статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

За оцінкою суду справедливим та розумним буде зменшення заявленої позивачем до стягнення пені у сумі 7 075 924,24 грн на 50% до 3 537 962,12 грн.

Отже, законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 5 193 452,47 грн, з яких: 33 786,56 грн - основний борг, 3537962,12 грн пеня, 724 545,80 грн 3% річних, 429 665,37 грн інфляційні втрати, 467 492,62 грн - збитки.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у сумі 130971,22 грн (8731414,59 х 130971,22/8731414,60 = 130971,22).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" про стягнення 8 731 414,60 грн задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (ідентифікаційний код 00130850; місцезнаходження: 50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077720; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6) основний борг у сумі 33786,56 грн, пеню у сумі 3537962,12 грн, 3% річних у сумі 724545,80 грн, інфляційні втрати у сумі 429665,37 грн, збитки у сумі 467492,62 грн, судовий збір у сумі 130971,22 грн.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI Перехідні положення цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.06.2021.

Суддя І.І. Колісник