ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.05.2021 м. Ужгород Справа № 907/585/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Комунальної установи Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської обласної ради, м. Ужгород

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатське обласне агентство із залучення інвестицій та господарського розвитку територій, м. Ужгород

про стягнення суми 472359,48 грн. та повернення майна

секретар судового засідання Штундер Д.Л.

За участю представників сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився.

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Комунальна установа Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської обласної ради звернулася до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатське обласне агентство із залучення інвестицій та господарського розвитку територій -139396,92 грн. суму основного боргу за Договором відшкодування №58/17-н від 01.03.2017, 17788,06 грн. пені, 1836,30 грн. 3% річних, 199254,98 грн. подвійної плати за користування річчю та зобов`язати повернути нежитлові приміщення поз. 51, 52, 53, 54, 55, 56 загальною площею 221,1 м. кв. за адресою: м. Ужгород, пл. Народна, 4, шляхом підписання Акта приймання-передачі. Позов заявлено з посиланням на статті 387, 549, 610, 611, 614, 625, 785 Цивільного кодексу України, ст. 232, 284 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 26 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами загального позовного провадження, встановлено строки для подання сторонами заяв по суті спору.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить суму 7802,00 грн сплаченого судового збору. Внаслідок збільшення позовних вимог позивачем доплачено 2102,00 грн судового збору.

Ухвалою суду від 08 квітня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами загального позовного провадження, встановлено строки для подання сторонами заяв по суті спору.

В ході проведення підготовчого провадження позивачем збільшено позовні вимоги, в зв`язку з чим предметом спору у справі є стягнення на користь позивача 472359,48 грн, в т. ч. 139396,92 грн суми основного боргу, 17788,06 грн. пені, 1836,30 грн. 3% річних, 313338,20 грн. подвійної плати за користування річчю, а також зобов`язання повернути нежитлові приміщення.

У підготовчому засіданні 26.11.2020 з огляду на задоволення усного клопотання представника відповідача про оголошення перерви, відповідно до ст. 183 ГПК України, судом оголошено перерву до 08.12.2020.

Ухвалою суду від 08.12.2020 підготовче провадження судом закрито, а справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні по розгляду справи по суті судом відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошувались перерви з 19.01.2021 до 10.02.2021, до 25.02.2021, до 02.03.2021, до 23.03.2021, а також з 27.04.2021 до 25.05.2021.

Також судом задоволено клопотання відповідача про встановлення додаткового строку для подання доказів та прийнято такі до розгляду.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач в порушення умов Договору про відшкодування витрат комунальному підприємству «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №58/17-н не сплачував (не відшкодовував) позивачу передбачені витрати, внаслідок чого у нього за період з березня 2018 до липня 2020 року рахується борг в розмірі 139396,92 грн. Покликаючись на порушення відповідачем грошового зобов`язання позивачем поставлено вимогу про стягнення з нього 17788,06 грн. пені, 1836,30 грн 3% річних.

Окрім того, зважаючи на закінчення строку основного Договору оренди №05/2017-н, укладеного між сторонами 01.03.2017, та не повернення орендарю об`єкта оренди в установленому порядку, останній вимагає сплати неустойки в розмірі подвійної орендної плати на підставі ст. 785 Цивільного кодексу України, яка за період з 01.03.2020 до 20.08.2020 складає 199254,98 грн. Також просить суд зобов`язати відповідача повернути об`єкт оренди шляхом підписання Акта приймання-передачі.

В ході проведення підготовчого провадження позивачем збільшено майнові вимоги, в зв`язку з чим предметом спору у справі є стягнення на користь позивача 472359,48 грн, в т. ч. 139396,92 грн суми боргу по відшкодуванню витрат, 17788,06 грн. пені, 1836,30 грн. 3% річних, 313338,20 грн. подвійної плати за користування річчю.

Заперечення відповідача

Відповідач частково не погоджується з заявленими вимогами.

Визнає вимогу позивача про стягнення заборгованості за комунальні послуги в розмірі 94945,53 грн. В іншій частині позову просить відмовити.

Пояснив, що з початку березня 2020 року і по теперішній час орендовані у позивача приміщення не використовує і не користується комунальними послугами позивача. Звертає увагу суду, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих Актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) № 540-ІХ від 30.03.2020 року передбачено, що з моменту встановлення карантину та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Крім того, з метою запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби в Закарпатській області Закарпатська обласна рада на позачерговій сесії 18.03.2020 прийняла рішення, яким скасувала нарахування орендної плати за нерухоме майно обласної комунальної власності, що передано в строкове платне користування підприємствам, установам, організаціям та іншим особам за усіма ставками орендної плати, визначеними згідно з Додатком до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, затвердженої рішенням Закарпатської обласної ради від 16.03.2006 №724 (зі змінам та доповненнями).

Відповідь на відзив

Вважає проведений відповідачем розрахунок боргу за комунальні послуги неповним, оскільки з огляду на пролонгацію договору на новий строк і надалі, тобто з 29.02.2020 та до моменту звернення до суду продовжував надавати послуги з теплопостачання, водопостачання, водовідведення, енергопостачання та утримання прилеглих територій будівлі, в якій знаходяться приміщення, передані в користування відповідно до Договору оренди №05/2017 (надалі - Догові оренди), у зв`язку з чим і було продовжено нарахування плати за відповідні послуги.

Наголосив, що підставою для нарахування неустойки, передбаченої частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є факт прострочення обов`язку наймача повернути річ, що перебувала в користуванні. Тому твердження про те, що внаслідок запровадження карантину орендар не користувався приміщенням не може братися до уваги.

Окремо зазначає, що положення Закону України «Пpo внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» є такими, що не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на думку позивача стосуються лише виконавців комунальних послуг, а відносини між сторонами регулюють питання відшкодування витрат Балансоутримувача (позивача), який є споживачем послуг.

Погодився з доводами відповідача, що відповідно до пункту 1 рішення Закарпатської обласної ради № 1713 від 18.03.2020 нарахування орендної плати з 11.03.2020 підлягало припиненню. Однак, неустойка в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення зобов`язання щодо повернення речі, яка передбачена частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є засобом захисту права власності наймодавця у випадку невиконання недобросовісним наймачем обов`язку повернути річ, передану в найм, а не орендною платою, яка підлягала нарахуванню відповідно до умов Договору оренди, а тому не стосується предмету спору.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Між Комунальним підприємством «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» (правонаступником якого є Комунальна установа Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської обласної ради, надалі - Орендодавцем, позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпатське обласне агентство із залучення інвестицій та господарського розвитку територій» (Орендарем, відповідачем) було укладено Договір оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об`єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області №05/2017, відповідно до якого Орендодавець зобов`язався передати, а Орендар - прийняти в строкове платне користування окремі нежитлові приміщення поз. 51, 52, 53, 54, 55, 56 загальною площею 221, 1 м2 в будівлі, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, пл. Народна, 4.

Позивач передав майно відповідачеві, що підтверджується актом приймання-передачі від 01.03.2017.

Згідно з пунктом 10.1 Договору сторони домовились, що всі умови цього договору розповсюджують свою дію на відносини між сторонами, які виникли з 01 березня 2017 року і діють до 29 лютого 2020 року включно.

У разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом місяця до закінчення стоку його чинності, Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором (п. 9.3 Договору).

У разі ж припинення або розірвання Договору орендар зобов`язався повернути Орендодавцеві або підприємству, вказаному Орендодавцем орендоване Майно у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати Орендодавцю збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого Майна з вини Орендаря.

Позивач стверджує, що після закінчення дії договору орендар не повернув об`єкт оренди за актом приймання-передачі, хоча листами-претензіями про погашення боргу нагадував останньому про обов`язок повернути приміщення.

В зв`язку з цим, покликаючись на положення ст. 785 Цивільного кодексу України, позивачем нараховано та поставлено вимогу про стягнення з відповідача неустойки за період з 01.03.2020 до 25.11.2020, яка склала суму 313338,20 грн.

Крім того, просить суд зобов`язати передати об`єкт оренди за актом прийому-передачі в примусовому порядку.

Щодо відшкодування витрат на утримання

Відповідно до пункту 5.8. Договору оренди Орендар, який встановлено обов`язок орендаря укласти з Балансоутримувачем орендованого Майна (позивачем) договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого Майна та надання комунальних послуг Орендарю, між сторонами у спорі 01.03.2017 було укладено Договір про відшкодування витрат комунальному підприємству «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №58/17-н (надалі Договір відшкодування).

Пунктом 1.1. Договору відшкодування Балансоутримувач забезпечує надання Орендарю комунальних послуг, зокрема: теплопостачання, водопостачання та водовідведення, енергопостачання, послуги з утримання ліфтів, прибирання приміщень загального користування, прилеглої території, вивіз сміття, забезпечує обслуговування експлуатацію та поточний ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, пл. Народна, 4, а також прибудинкової території, а Орендар бере участь у витратах Балансоутримувача на надання вказаних послуг пропорційно до займаної ним площі в цій Будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих Балансоутримувачем за цим Договором.

Згідно з пунктом 1.4. цього Договору Орендар зобов`язався проводити відшкодування вартості фактично наданих послуг щомісяця згідно з калькуляцією та виставленими рахунками. Плату на рахунок Балансоутримувача за отримані від Балансоутримувача послуги Орендар зобов`язаний вносити не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним (пункт 2.2.3 Договору відшкодування).

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, орендар взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував.

За наслідками направлених йому претензій листом від 21.02.2020 № 02 відповідач визнав факт заборгованості, пояснивши затримку платежів нерегулярним фінансуванням товариства.

З огляду на п. 3.1.2 Договору відшкодування позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на утримання об`єкта оренди за період березень 2018-липень 2020 року в розмірі 139396,90 грн.

В ході судового розгляду визнав суму боргу перед позивачем за витрати, понесені за період дії Договору, тобто до лютого 2020 року включно, в розмірі 94945,52 грн.

Згідно з абзацом 2 пункту 2.2.3. Договору відшкодування при несвоєчасному внесенні плати орендар зобов`язався сплачувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки.

З огляду на вказаний пункт позивачем з врахуванням часткових проплат відповідача проведено нарахування пені помісячно на загальну суму 17788,06 грн.

Крім того, покликаючись на ст. 625 Цивільного кодексу України, також поставлено вимогу про стягнення трьох відсотків річних в розмірі 1836,30 грн.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Спірні відносини сторін, оскільки вони стосуються договірних зобов`язань сторін як учасників господарських відносин щодо оренди комунального майна, регулюються відповідними приписами Цивільного та Господарського кодексів України, а також Законом України „Про оренду державного та комунального майна".

Згідно із частиною першою статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами першою та шостою статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У частині першій статті 284 ГК України законодавець як істотні умови договору оренди, визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

За частиною першою статті 773 ЦК України на наймача покладений обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина четверта статті 291 ГК України).

Виняток з наведеного правила передбачено частиною першою статті 764 ЦК України, відповідно до якої в разі якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

За змістом наведених норм із закінченням строку договору найму (оренди) (далі - Договір), на який його було укладено, за наявності заперечень наймодавця щодо подальшого користування наймачем майном, Договір є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов, а їх невиконання (невиконання окремих його умов) протягом дії Договору є невиконанням зобов`язання за цим Договором, що має відповідні наслідки (настання відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків під час дії договору тощо), однак не зумовлює продовження дії (чинність) Договору в цілому або тих його умов, що не були виконані (неналежно виконані) стороною (сторонами).

Строк укладеного між сторонами Договору оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об`єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області №05/2017: з 01 березня 2017 року до 29 лютого 2020 року.

Договором передбачена можливість пролонгації договору, однак, з огляду на заперечення орендодавця, викладені в претензії від 05.12.2019 №03-10/2257 та листах від 02.12.2019 №05-10/2548 та 13.02.2020 №04-04/408, вказаний пункт договору не підлягав до застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України та п. 10.8 Договору договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відтак, договір оренди закінчився 29.02.2020.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

В частині 2 статті 795 Цивільного кодексу України зазначено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Аналогічний порядок визначений і сторонами у спорі у пункті 2.4 Договору. При цьому, обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору.

Статтею 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України унормовано, що зобов`язання, господарське зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦКУ, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 387 Цивільного кодексу України унормовано, що власник має право вимагати повернення(віндикації) свого майна з чужого незаконного володіння.

Як стверджує позивач, відповідач свого обов`язку повернути майно не виконав, у встановленому договором порядку не повернув нежилі приміщення по акту здачі-приймання.

Згідно з чинним законодавством власник має право вимагати повернення майна з чужого незаконного володіння, а особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала ( ст. ст. 387, 1212 ЦК України).

Оскільки правовою підставою користування майном у спірних правовідносинах був договір оренди, а договірні відносини між сторонами закінчилися 29.02.2020 та продовжені не були, суд визнає вимогу Позивача про повернення йому майна обґрунтованою, відтак задовольняє її та зобов`язує повернути об`єкт оренди шляхом підписання акту приймання-передачі.

Щодо стягнення неустойки

За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України та статті 216 ГК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Законодавець у частині першій статті 614 ЦК України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Правові наслідки порушення умов договору оренди державного майна визначені відповідними нормами Закону про оренду, ЦК України та ГК України.

Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов Договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

До предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, входять обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Обставини вчинення орендарем дій з повернення орендованого майна та відсутність у нього умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди виключають можливість застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 у справі №910/1806/17.

Як встановлено вище, договором передбачено обов`язок саме орендаря скласти акт приймання-передачі приміщень з оренди.

Так, суду подано фотокопію поштового конверта та лист №01/02/03 від 02.03.2020 з доданим до нього примірником акта приймання-передачі, направленим для підписання орендодавцю. Додатковим підтвердження вжиття заходів для передачі об`єкта оренди є заява свідка бухгалтера товариства, якою працівник відповідача підтвердила факт надіслання позивачу пропозиції прийняти приміщення з оренди.

Твердження позивача про неналежний доказ (конверт) з огляду на відсутність фіскального чеку та опису вкладення до нього, не є переконливим, оскільки умовами договору не визначено чіткий порядок листування сторін. Заяви ж про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ, в даному випадку, конверт, викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим суду подано не було. Отримання чи неотримання поштового відправлення адресатом після його оформлення у відділенні зв`язку не залежить від відповідача, тому поданий суду Акт про те, що такий лист на адресу позивача не надходив, не спроможний спростувати факт його надіслання відповідачем.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2 ст. 86 ГПК України).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача у невиконанні обов`язку повернути об`єкт оренди, адже ним вживалися заходи для повернення об`єкта оренди, однак з незалежних від нього причин, підписаний примірник акту йому повернуто не було. У справі також наявний наказ Товариства про зупинення його роботи до закінчення пандемії та звільнено працівників від обов`язку бути присутніми на робочих місцях, що пояснює подальшу його бездіяльність.

Судом взято до уваги і те, що на підставі рішення Закарпатської обласної ради № 1713 від 18.03.2020 нарахування орендної плати з 11.03.2020 підлягало припиненню. Тобто, сам факт неповернення орендодавцю об`єкта оренди не впливав на можливість отримання ним прибутку і не позбавив його можливості отримати такий від подальшої передачі приміщень в оренду іншому користувачеві.

Таким чином, оскільки відсутність вини відповідача виключає можливість застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку частини 2 статті 785 ЦК України, вимога про стягнення 313338,20 грн задоволенню не підлягає.

Щодо відшкодування витрат на утримання

Пунктом 5.8. Договору №05/2017-н передбачено, що орендар зобов`язується укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю. На виконання вищезазначеної умови Договору 01.03.2017 сторони уклали Договір №58/17-н про відшкодування витрат комунальному підприємству «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Договір №58/17-н укладений між сторонами є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За положенням частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору № 58/17-н, строк якого автоматично продовжився за період з березня 2018 року по липень 2020 року, надав відповідачу послуги, передбачені в п. 1.1. Договору відшкодування, проте відповідач всупереч п. 2.2.3. не здійснив їх повну оплату, в т. ч. за період дії договору борг відповідача за його розрахунком складає 84945,52 грн, а за період з березня до липня 2020 року 54451,37 грн.

Слід зазначити, що в зв`язку з запереченнями позивача проти продовження строку основного договору оренди, укладений на його виконання договір для врегулювання супутніх з основним договором потреб, в даному випадку витрати на утримання орендованого майна, теж не підлягає пролонгації. Такого висновку суд дійшов з огляду на те, що у випадку відсутності орендних відносин, предмет договору по відшкодуванню витрат по утриманню орендованого майна відсутній.

Факт наявності боргу за період дії договору, а саме: з березня 2018 року до лютого 2020 включно, в розмірі 94945,52 грн, відповідач визнав.

Визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем. Право відповідача на визнання позову є виявом принципів диспозитивності і змагальності.

У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Разом з тим, за розрахунками позивача борг за вказаний період складає 84945,52 грн і саме цю суму ним заявлено до стягнення.

Таким чином, зважаючи на наведене та керуючись правилом п. 4 ст. 191, суд доходить висновку про задоволення позову в частині заявленої до стягнення суми 84945,52 грн. боргу по відшкодуванню витрат на утримання майна за період з березня 2018 року до лютого 2020 включно.

Щодо іншого періоду суд зазначає наступне.

Звертаючись до суду з вимогою стягнути кошти за користування майном позивачем не подано ані калькуляції, ані рахунків на оплату наданих в березні 2020 року - липні 2020 року послуг, які б могли підтвердити факт надання послуг позивачем та невиконання у свою чергу відповідачем його обов`язку щодо оплати зазначених послуг. Не містять матеріали справи і жодних доказів понесення позивачем відповідних витрат та розміру таких витрат у визначений позивачем період.

За таких обставин у суду відсутні правові підстави для задоволення позову в частині решти вимог про відшкодування витрат.

Щодо пені та річних

Як встановлено вище, відповідачем визнано борг по відшкодуванню витрат на утримання, нарахований за період дії договору, в зв`язку з чим позов в цій частині задоволено без з`ясування та дослідження інших обставин справи.

В той же час, вирішуючи питання стягнення пені та річних, суд досліджує проведений розрахунок.

Так, встановлено, що заявлена до стягнення сума вирахувана за прострочення платежів за період дії договору та платежів, виставлених після його закінчення, з урахуванням часткових проплат відповідача.

Стосовно договірного періоду, борг за який відповідачем визнано. Розрахунок позивача та контррозрахунок відповідача (бухгалтерська довідка, подана разом з відзивом) містять різні відомості про сплачені відповідачем кошти як по сумі, так і по датах. Суд не вбачає можливим здійснити перевірку та/або перерахунок таких нарахувань, зважаючи на відсутність потрібної для цього інформації первинних документів, для встановлення усіх дат та сум внесених відповідачем коштів.

Стосовно ж періоду, який не охоплюється договірними відносинами, то такі не підлягають до стягнення з огляду на зроблені вище висновки суду про їх недоведеність. Крім того, суд зазначає про безпідставність нарахування пені після закінчення строку дії договору.

За таких обставин, заявлена до стягнення з відповідача сума пені та річних задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому, надаючи оцінку доводам та доказам учасників справи судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», відповідно до яких п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на наведене, враховуючи, що судом було досліджено, оцінено та надано правову оцінку доказам, які стосуються предмету спору, - решту доводів, з огляду на зроблений судом вище висновок, не потребують детального обґрунтування та спростування в розумінні ст. 238 ГПК України.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З врахуванням збільшення позивачем позовних вимог та доплати судового збору в частині майнової вимоги (про стягнення 472359,48 грн) позивачем було сплачено 7802,00 грн, тоді як належна до сплати сума складала 7085,39 грн.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

За таких обставин, зайво сплачений судовий збір в розмірі 716,61 грн підлягає поверненню позивачу за його заявою.

З врахуванням часткового задоволення позову на відповідача покладається 3376,18 грн витрат на оплату судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 81, 129, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатське обласне агентство із залучення інвестицій та господарського розвитку територій» (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Гойди, 8, Код ) на користь Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Ш. Петефі, 14, ) суму основного боргу за Договором відшкодування №58/17-н в розмірі 84945,52 грн (вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот сорок п`ять гривень 52 копійки).

3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпатське обласне агентство із залучення інвестицій та господарського розвитку територій» (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Гойди, 8, Код ) повернути нежитлові приміщення поз. 51, 52, 53, 54, 55, 56 загальною площею 221, 1 м2 в будівлі, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, пл. Народна, 4, Комунальній установі «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Ш. Петефі, 14, ) шляхом підписання Акта приймання-передачі.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатське обласне агентство із залучення інвестицій та господарського розвитку територій» (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Гойди, 8, Код ) на користь Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Ш. Петефі, 14, ) 3376,18 грн (три тисячі триста сімдесят шість гривень 18 коп.) судового збору.

5. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення з врахуванням перебування судді у відпустці складено та підписано 11.06.2021

Суддя Л.В. Андрейчук