УХВАЛА

07 червня 2021 року

м. Київ

справа № 910/9892/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Колос І.Б., Малашенкової Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Національної поліції України

на рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2020 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021

за позовом Національної поліції України

до приватного акціонерного товариства "Астра Люкс"

про стягнення неустойки у сумі 543 330,24 грн.,

ВСТАНОВИВ:

06.05.2021 Національна поліція України (далі - позивач, скаржник) звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 (повний текст постанови виготовлено 12.04.2021) зі справи № 910/9892/20 у частині позовних вимог щодо стягнення штрафу у сумі 503 875,20 грн., щодо яких було відмовлено та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, скаржник просить поновити пропущений строк на касаційне оскарження.

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 543 330,24 грн. неустойки за неналежне виконання договору закупівлі форменого одягу (костюмів (кітелів, спідниць) жіночих) (код згідно ЄЗС ДК 021:2015-1811) від 11.06.2019 № 136НП, з яких: 39 455,04 грн. пені за несвоєчасну поставку товару та 503 875,20 грн. штрафу за поставку товару неналежної якості.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.11.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021, позов задоволено частково. Стягнуто 39 455,04 грн. пені за несвоєчасну поставку товару. В іншій частині вимог стосовно стягнення штрафу за поставку товару неналежної якості - відмовлено.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, скаржник зазначає про помилковість судових висновків щодо застосування строку позовної давності стосовно вимог про стягнення штрафу.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічне положення закріплено й у частині першій статті 17 ГПК України, за яким учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною сьомою статті 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Позов у зазначеній справі подано у 2020 році. При цьому статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 встановлено у розмірі 2 102 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову є вимоги про стягнення 543 330,24 грн. неустойки. При цьому предметом касаційного оскарження є вимоги про стягнення 503 875,20 грн. штрафу за поставку товару неналежної, якості в задоволенні яких суди відмовили. Отже, сума позовних вимог не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому колегія суддів звертає увагу скаржника, що в силу зазначеної вище вимоги пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки відкриття касаційного провадження у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб залежать виключно від обставин конкретної справи та значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики.

В той же час, необхідність відкриття касаційного провадження у справі ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб скаржник мотивує її фундаментальністю для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки на думку позивача, судами при вирішенні цього спору застосовано норми права, зокрема, положення статей 2, 12, 113, 118, 119, 248, 255 ГПК України, без врахування висновків щодо застосування права у подібних правовідносинах, викладених в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2018 у справі № 904/5995/16, а також викладених в постановах Верховного Суду: від 24.12.2019 у справі № 910/5172/19; від 05.11.2020 у справі № 22б/5014/2595/2012(12/83б), від 05.08.2020 у справі № 926/767-б/15, від 20.10.2020 у справі № 5019/337/11, від 09.12.2020 у справі № 910/18264/19, від 24.11.2020 у справі № 914/1126/14.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Поряд із цим використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Касаційний господарський суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила, й необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності". Однак вказана касаційна скарга Національної поліції України не містить належних обґрунтувань, які могли б підпадати під дію підпунктів "а"-"г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України. Щодо доводів фундаментальності цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики, Верховний суд зазначає про таке. Фактично скаржник веде до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, й в цілому до заперечення результату розгляду справи судом. Однак в контексті повноважень суду касаційної інстанції, як "суду права", а не "суду фактів" та положень статті 300 ГПК України й враховуючи предмет та підстави позову даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені доводи є необґрунтованими, а тому відсутні підстави для відкриття провадження у справі.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури в такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Національної поліції України на рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 зі справи № 910/9892/20, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Зважаючи, що встановлено відсутність підстав для відкриття касаційного провадження, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, не розглядається.

Керуючись статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Касаційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Національної поліції України на рішення господарського суду міста Києва від 09.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 зі справи № 910/9892/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос

Суддя Т. Малашенкова