ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

07 червня 2021 року Справа № 915/706/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е. М., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Миколаївського міжрайонного управління водного господарства, вул. Веселинівська, 51-А, м. Миколаїв, 54036 ()

до відповідача Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вул. Очаківська, 142, м. Миколаїв, 54036 ()

про зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна

без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Миколаївське міжрайонне управління водного господарства з позовною заявою до відповідача Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просить суд:

1. Зобов`язати Миколаївський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешти з нерухомого майна Миколаївського міжрайонного управління водного господарства та вилучити запис, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна, від 06.11.2012 за реєстраційним номером 13209040 згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, виконавче провадження № 25558802 від 22.10.2012, обтяжувач - відділ державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь Миколаївського міжрайонного управління водного господарства сплачений судовий збір в розмірі 2 270, 00 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що Миколаївським міжрайонним управлінням водного господарства за даними Державного реєстру речових прав та реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було виявлено зареєстроване обтяження у вигляді накладення арешту на все нерухоме майном, зареєстроване 06.11.2012 за реєстраційним номером 13209040 згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, виконавче провадження № 25558802 від 22.10.2012, обтяжувач - відділ державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції.

Позивач зазначає, що 17.02.2021 року позивач звернувся до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) листом від 16.02.2021 за вих. №73/11-21 з вимогою зняти вищевказаний арешт нерухомого майна.

05.05.2021 позивачем отримано відповідь Миколаївського РВ ДВС, що за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження за № 25558802 з примусового виконання наказу по справі № 16/669/08 виданого 26.01.2009 господарським судом Миколаївської області про стягнення з Миколаївського міжрайонного управління водного господарства на користь ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» боргу в сумі 100 688, 93 грн., яке завершено 26.09.2013 з підстав передбачених п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-XIV.

Також Миколаївський районний РВ ДВС повідомив про відмову вирішити питання щодо зняття арешту з майна, оскільки виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну його зберігання та рекомендував позивачу для зняття арешту з його майна звернутися до суду.

Позивач вважає, що у відповідача правові підстави зберігати накладений ним арешт на майно позивача відсутні, враховуючи той факт, що виконавче провадження № 25558802 завершено 26.09.2003 з підстав, передбачених п. 8. ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст. 19, 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 30, 50, 57, 59 Закону України «Про виконавче провадження», Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби.

01.06.2021 року до господарського суду Миколаївської області від Миколаївського міжрайонного управління водного господарства надійшло клопотання про поновлення строків (вх. № 8367/21), в якому заявник просить суд поновити пропущений строк на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Дослідивши матеріали позовної заяви, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку господарського судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження» (постанова КЦС ВС від 23.12.2020 № 554/7908/17-ц та постанова ОП КЦС від 24.05.2021 року у справі № 712/12136/18).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 24.05.2021 року по справі № 712/12136/18 зазначила, що не вбачає підстави для відступу від висновку, викладеного в постановах від 29 липня 2020 року в справі № 161/3171/19 (провадження № 61-2484св20), ухваленій Верховним Судом у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, від 20 січня 2021 року в справі № 157/298/19 (провадження № 61-20261св19), ухваленій Верховним Судом у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду, оскільки висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про закриття провадження є обґрунтованим, так як арешт накладено на майно з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому заявники не можуть виступати позивачами у даних справах і такі справи не підлягають розгляду в позовному провадженні.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 24.05.2021 року по справі № 712/12136/18 зазначила, що вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного в постанові від 23 грудня 2020 року № 554/7908/17-ц (провадження № 61-4357св19), в якій суд за аналогічних обставин дійшов протилежного висновку про наявність підстав для відмови в позові, за умови якщо позивач (боржник по виконавчому провадженню) неправильно обрав спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Встановивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Саме такий висновок міститься у пункті 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц (провадження № 14-299цс18) та підтверджується змістом ст. 447, 451 ЦПК України, ч. 1 ст. 59, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому озділом VIІ ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України (правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати КЦС від 24.05.2021 року у справі № 712/12136/18).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до ч. 3 ч. 1 ст. 175 ГПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ч. 1 ст. 175 ГПК України до ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Відповідно до ч. 6 ст. 175 ГПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Судом встановлено, що Миколаївське міжрайонне управління водного господарства є боржником, а саме стороною виконавчого провадження за № 25558802 з примусового виконання наказу по справі № 16/669/08 виданого 26.01.2009 року господарським судом Миколаївської області.

Позов подано про зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна боржника, накладений державним виконавцем згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження № 25558802 по виконанню судового рішення, винесеного по господарській справі № 16/669/08.

Враховуючи вищевикладене, Миколаївське міжрайонне управління водного господарства, яке є боржником у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VI ГПК України "Судовий контроль за виконанням судових рішень".

Виходячи з викладеного, позовна заява (вх. № 8315/21 від 31.05.2021 року) не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства саме в порядку позовного провадження.

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що Миколаївське міжрайонне управління водного господарства, яке є боржником у виконавчому провадженні, в спірному випадку може звернутись до господарського суду за захистом своїх прав (у випадку їх порушення) шляхом оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VI ГПК України.

Зважаючи на вищевказане, надаючи правову оцінку позову, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст. 175, 232-235, 254-256 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі № 915/706/21 за позовною заявою (вх. № 8315/21 від 31.05.2021 року) Миколаївського міжрайонного управління водного господарства до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна.

2. Додаток для позивача:

- позовна заява з додатками всього на 14-ти арк.;

- клопотання про поновлення строків (вх. № 8367/21 від 01.06.2021) всього на 8-ми арк.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 07.06.2021 року.

Суддя Е.М. Олейняш