ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"02" червня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/568/21

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Свічкар В.В.,

розглянувши справу №916/568/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002" (вулиця Кондратенка, будинок 6-А, місто Полтава, Полтавська обл., 36009, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітагро Груп" (вулиця Миру, будинок 70, кабінет 11, селище міського типу Цебрикове, Великомихайлівський район, Одеська область, 67130, )

про стягнення 274880,33 грн.

Представники сторін:

Від позивача Кучеренко В.М.;

Від відповідача не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАНДЕМ-2002" (далі позивач, постачальник) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітагро Груп" (далі відповідач, покупець)) про стягнення 274880,33 грн., з яких 88860,00 грн. основного боргу, 140928,12 грн. пені, 45092,21 грн. процентів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором поставки №12/02/5 від 12.02.2018р. (далі Договір).

Ухвалою від 09.03.2021р. прийнято позовну заяву (вх.№589/21 від 04.03.2021) до розгляду та відкрито провадження у справі №916/568/21, справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на "07" квітня 2021р., запропоновано відповідачу реалізувати своє процесуальне право на подання відзиву

07.04.2021р. підготовче судове засідання відкладено на 21.04.2021р

21.04.2021р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.05.2021р.

24.05.2021р. оголошено перерву в засіданні до 02.06.2021р.

02.06.2021р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Аргументи та доводи позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що за умовами Договору в період строку його дії передав відповідачу товар на загальну суму 428 520,02 грн.

Посилаючись на п. 5.1. Договору, вказав, що поставки оплата товару покупцем здійснюється в порядку 100% оплати вартості даної партії товару (відповідно до видаткової накладної) протягом 14 календарних днів з дати поставки конкретної партії товару. Датою поставки конкретної партії товару є дата видаткової накладної постачальника.

Зазначив, що відповідачем оплату здійснено лише частково, в розмірі 339 660,02 грн., а також порушено строки оплати.

Крім того, посилаючись на п. 8.3. Договору, вказав, що за порушення строків оплати відповідачу нараховано пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та 10% річних.

Надав розрахунок основної заборгованості, а також пені та 10% річних.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, явку представника у судові засідання не забезпечив, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвали суду, які надсилались відповідачу рекомендованими листами, повертались на адресу суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд зауважує, що згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

Отже, оскільки ухвала суд про відкриття провадження у справі направлена судом за належною адресою відповідача і повернута поштою у зв`язку із відсутністю адресата, суд доходить висновку, що відповідач повідомлений про відкриття провадження у справі та прийняття позовної заяви до розгляду.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Крім того, 25.05.2021р. на сайті Судової влади було розміщено оголошення про виклик відповідача у судове засідання до Господарського суду Одеської області.

Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пункт 1 ст. 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

12.02.2018р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір поставки №12/02/5, пунктом 1.1. якого передбачено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупця білково-мінеральні-вітамінні добавки, комбікорми (насипом або фасовані в мішки), премікси, інший товар за погодженням сторін, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених цим Договором.

Найменування товару, його кількість, ціна товару за одиницю і по позиціях вказуються у видаткових накладних постачальника на товар. Сторони домовилися, що усі видаткові накладні, за якими постачальник поставив покупцеві товар протягом терміну дії цього договору, відносяться до цього договору, якщо інше не випливає з відміток або тексту цих накладних (п. п. 2.1., 2.2. Договору).

Ціна товару, що поставляється відповідно до Договору, вказується у видаткових накладних постачальника. У вартість товару включаються усі витрати постачальника згідно з базисом поставки. Загальна вартість Договору визначається як вартість товару, поставка якого здійснюється відповідно до видаткових накладних постачальника. Зміна загальної вартості Договору здійснюється також у разі поставки додаткових партій і підписання уповноваженими представниками сторін додаткових угод да поставку таких партій товару (п. п. 4.1., 4.2. Договору).

Пунктами 5.1. та 5.2. Договору сторони узгодили, що оплата товару покупцем здійснюється в порядку 100% оплати вартості даної партії товару (відповідно до видаткової накладної) протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати поставки конкретної партії товару. Датою поставки конкретної партії товару є дата видаткової накладної постачальника. Постачальник має право, без додаткового погодження з покупцем, грошові кошти, які сплачує покупець відповідно до умов цього договору зараховувати в наступному порядку, незалежно від призначення платежу: в першу чергу - прострочені платежі (основного боргу); в другу чергу - поточні платежі.

Відповідно до п. 11.2. Договору він набуває чинності з 12 лютого 2018 року і діє по 31 грудня 2018 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору.

Позивачем було поставлено відповідачу товар за наступними видатковими накладними:

- №Т0029 від 20.02.2018р. на суму 12500,00 грн. з ПДВ (а.с. 40);

- №Т0016 від 26.02.2018р. на суму 22525,01 грн. з ПДВ (а.с. 41);

- №Т0035 від 07.03.2018р. на суму 10025,00 грн. з ПДВ (а.с. 42);

- №Т0006 від 20.03.2018р. на суму 2085,00 грн. з ПДВ (а.с. 43);

- №Т0031 від 22.03.2018р. на суму 53700,00 грн. з ПДВ (а.с. 44);

- №Т0019 від 11.05.2018р. на суму 23100,00 грн. з ПДВ (а.с. 45);

- №Т0033 від 14.05.2018р. на суму 24400,01 грн. з ПДВ (а.с. 46);

- №Т0026 від 29.05.2018р. на суму 85375,00 грн. з ПДВ (а.с. 47);

- №Т0016 від 03.07.2018р. на суму 103950,00 грн. з ПДВ (а.с. 48);

- №Т0035 від 05.09.2018р. на суму 13860,00 грн. з ПДВ (а.с. 49);

- №Т0012 від 12.09.2018р. на суму 77000,00 грн. з ПДВ (а.с. 50).

Прийняття поставленого товару уповноваженою особою покупця позивач підтверджує наступними довіреностями: № 55 від 12.09.2018 року; № 39 від 29.05.2018 року; № 96 від 03.07.2018 року; № 95 від 14.05.2018 року; № 38 від 11.05.2018 року; № 94 від 22.03.2018 року; № 93 від 20.03.2018 року; № 32 від 07.03.2018 року; № 33 від 26.02.2018 року; № 34 від 20.02.2018 року (а.с. 51-60).

За приписами ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Суд констатує той факт, що видаткова накладна є первинним документом бухгалтерського обліку, який засвідчує факт поставки товару.

Відповідно до положень ст. 44.1 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Положеннями ст. 9 цього Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, з огляду на ст. 44.1 Податкового кодексу України та ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" саме первинний документ, який містить особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та відомості про господарську операцію і може підтвердити її реальне (фактичне) здійснення, - є належним та допустимим доказом здійснення господарської операції.

Таким чином, підписання покупцем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», і які згідно названого Закону (ст. 1, ч.ч. 2-3 ст. 9) і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, фіксують факт здійснення господарської операції, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Згідно з випискою АТ «Креді Агріколь Банку» (а.с. 61) відповідачем були здійснені наступні оплати на рахунок позивача: 26.02.2018 38800,02 грн., 10.04.2018 12500,00 грн., 10.08.2018 19503,53 грн., 28.09.2018 10000,00 грн., 02.10.2018 20000,00 грн., 12.02.2019 10000,00 грн., 02.04.2019 5000,00 грн., 19.07.2019 50000,00 грн., 24.07.2019 50000,00 грн., 01.08.2019 50000,00 грн., 23.08.2019 50000,00 грн., 08.11.2019 15000,00 грн., 21.11.2019 10000,00 грн., 23.12.2019 20000,00 грн., 31.01.2020 10000,00 грн., 12.08.2020 2000,00 грн.

Слід звернути увагу на те, що відповідно до бухгалтерської довідки №1 від 2602.2018р. здійснено операцію по коригуванню заборгованості між договорами позивача та відповідача. Так, 26.02.2018р. відповідачем було сплачено борг за товар згідно договору поставки від 30.08.2017р. №30/08/2 у сумі 38800,02 грн. Згідно акту звірки на момент оплати борг відповідача по вищевказаному договору складав 33143,53 грн. Суму надміру сплачених коштів (5656,49 грн.) перенесено на Договір поставки №12/02/5 від 12.02.2018р. Даний факт підтверджується підписаним позивачем та відповідачем Актом звірки взаємних розрахунків (а.с. 63).

Таким чином, 26.02.2018р. відповідачем було перераховано на рахунок позивача 38800,02 грн, з яких 5656,49 грн. зараховано на користь сплати заборгованості по Договору поставки, який є фактичною підставою даного позову.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки.

В свою чергу відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, у відповідності з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок основної заборгованості у розмірі 88860,00 грн. (а.с. 7-8), суд вважає його правильним та обґрунтованим, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 140928,12 грн. пені, 45092,21 відсотків річних, щодо яких суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 530 ЦК України встановлено наступне: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем вартості поставленого товару) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Частини 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з п. 8.3. Договору у разі прострочення здійснення плати за партію товарів, що поставляється, покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у момент нарахування пені, від простроченої до оплати суми за кожен день прострочення, а також 10% річних від простроченої до оплати суми.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 10% річних та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань по Договору.

Проте, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає про неврахування позивачем ч. 6 ст. 232 ГК. Суд здійснив власний розрахунок пені, у відповідності з яким сума пені становить 37 472,80 грн.:

З урахуванням встановленого сторонами у договорі терміну оплати протягом 14ти днів з дати поставки конкретної партії, період для нарахування пені має виглядати наступним чином:

Дата поставкиПрострочка
зпо
20.02.201807.03.201806.09.2018
26.02.201813.03.201812.09.2018
07.03.201822.03.201821.09.2018
20.03.201804.04.201803.10.2018
22.03.201806.04.201805.10.2018
11.05.201826.05.201825.11.2018
14.05.201829.05.201828.11.2018
29.05.201813.06.201812.12.2018
03.07.201818.07.201817.01.2019
05.09.201820.09.201819.03.2019
12.09.201827.09.201826.03.2019

Суд враховує визначений позивачем термін для нарахування пені з 27.09.2018 по 12.02.2021 та здійснює власний розрахунок в межах цього строку.

Суд також враховує часткову оплату товару відповідачем, що впливає на базову суму заборгованості для нарахування пені:

Дата сплатисума, грн.
26.02.20185656,49
10.04.2.08.201819503,53
28.09.2.10.2.02.2.04..07.2.07.2.08.2.08.2.11.2.11.2.12.2.01.2.08.20202000

Вказані платежі зараховані в зменшення заборгованості послідовно починаючи з найбільш ранньої заборгованості, оскільки іншого не зазначено у цільовому призначенні платежів.

В динаміці поточна заборгованість відповідача має наступний вигляд, при цьому вказана у стовпці 3 заборгованість мала місце протягом всього періоду визначеного у стовбцях 1 та 2, з урахуванням здійснених на початок цього періоду операцій з поставки/оплати, вказаних у стовбцях 4 та 5 :

12345
ПеріодБорг протягомСумаСума
зповказаного періодупоставкиоплати
07.03.201812.03.20186843,6,49
13.03.201821.03.201829368,5222525,01
22.03.201803.04.201839393,5210025
04.04.201805.04.201841478,522085
06.04.201809.04.201895178,5253700
10.04.201825.05.201882678,52 12500
26.05.201828.05.,5223100
29.05.201812.06.,5324400,01
13.06.201817.07.,5385375
18.07.201809.08.,53103950
10.08.201819.09. 19503,53
20.09.201826.09.13860
27.09.201827.09.77000
28.09.201801.10. 10000
02.10.201811.02. 20000
12.02.201901.04. 10000
02.04.201918.07. 5000
19.07.201923.07. 50000
24.07.201931.07. 50000
01.08.201922.08. 50000
23.08.201907.11. 50000
08.11.201920.11. 15000
21.11.201922.12. 10000
23.12.201930.01. 20000
31.01.202011.08.202090860 10000
12.08.2020по т.ч88860 2000

З урахуванням вимог ч.6 ст.232 Господарського Кодексу України, заявленого позивачем періоду для стягнення пені, часткової оплати поставленого товару, остаточні дані для розрахунку пені виглядають наступним чином:

ПрострочкаКількістьСумаНараховано
зподнівборгупені, грн.
27.09.201827.09.,.09.201827.09.52,9643836
28.09.201801.10.,99209,786262
02.10.201805.10.,99130,882152
27.09.201825.11.01367,0137
27.09.201828.11.0,011516,14309
27.09.201812.12.56483,82192
27.09.201817.01.95011585,4411
27.09.201819.03.602378,60384
27.09.201826.03.0013746,0822
Всього 37472,7951
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 10% річних, суд вважає його обґрунтованим, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином підлягають стягненню з відповідача 88860,00 грн. основної заборгованості, 37472,80 грн. пені, 45092,21 грн. 10% річних.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002" (вулиця Кондратенка, будинок 6-А, місто Полтава, Полтавська обл., 36009, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітагро Груп" (вулиця Миру, будинок 70, кабінет 11, селище міського типу Цебрикове, Великомихайлівський район, Одеська область, 67130, ) про стягнення 274880,33 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітагро Груп" (вулиця Миру, будинок 70, кабінет 11, селище міського типу Цебрикове, Великомихайлівський район, Одеська область, 67130, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002" (вулиця Кондратенка, будинок 6-А, місто Полтава, Полтавська обл., 36009, ) 88 860,00 грн. основного боргу, 37 472,80 грн. пені, 45 092,21 грн. відсотків річних, 2571,39 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 02 червня 2021 р. Повний текст рішення складений та підписаний 09 червня 2021 р.

Суддя Р.В. Волков