ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2021 р. Справа№ 910/12641/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 01.06.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат"

та Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/12641/20 (суддя Смирнова Ю.М., повний текст рішення складено 22.02.2021)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 2174734,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 2174734,54 грн, з яких: пеня на суму 908248,88 грн, штраф у розмірі 960953,85 грн, інфляційні втрати на суму 231085,21 грн та 3% річних у розмірі 74446,62 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди нежитлового приміщення №1ГЖМК190004/10-125-08-19-00660 від 23.08.2019 в частині оплати належних платежів у встановлений даним правочином строк, а саме у період з лютого по червень 2020 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/12641/20 позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" 82414 (вісімдесят дві тисячі чотириста чотирнадцять) грн. 88 коп. інфляційних втрат, 3% річних на суму 73696 (сімдесят три тисячі шістсот дев`яносто шість) грн.. 24 коп., пеню у розмірі 198600 (сто дев`яносто вісім тисяч шістсот) грн. 16 коп., 480476 (чотириста вісімдесят тисяч чотириста сімдесят шість) грн.. 92 коп. штрафу та судовий збір у розмірі 22713 (двадцять дві тисячі сімсот тринадцять) грн. 98 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/12641/20 та ухвалите нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Також в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

22.03.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів передані на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В., Яковлєв М. Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/12641/20 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Також не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Житомирський меблевий комбінат" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/12641/20 та ухвалите нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" витрати по сплаті судового збору у розмірі 48931,53 грн.

Також в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

24.03.2021 згідно протоколу передачі справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В., Яковлєв М. Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 клопотання Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" про поновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/12641/20 задоволено та поновлено пропущений процесуальний строк, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/12641/20, призначено розгляд справи на 20.04.2021, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом десять днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 відкладено розгляд справи на 01.06.2021.

Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 20.04.2021 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 клопотання Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про поновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/12641/20 задоволено та поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/12641/20, призначено розгляд справи на 01.06.2021, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/12641/20 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" та Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/12641/20 та встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом десять днів з дня вручення даної ухвали.

Сторони своїм правом на подачу відзивів на апеляційні скарги не скористались.

В судовому засіданні 01.06.2021 представники сторін надали свої пояснення стосовно апеляційних скарг.

Позивача підтримав доводи викладені в своїй апеляційній скарзі та просив задовольнити її та заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі відповідача, просив відмовити в її задоволенні.

Відповідач підтримав доводи викладені в своїй апеляційній скарзі та просив задовольнити її та заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі позивача, просив відмовити в її задоволенні.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23.08.2019 між Приватним акціонерним товариством "Житомирський меблевий комбінат" (орендодавець, позивач) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (орендар, відповідач) укладено договір оренди нежитлового приміщення №1ГЖМК190004/10-125-08-19-00660 (договір).

Відповідно до п.1.1 договору орендодавець зобов`язується передати, а орендар прийняти у тимчасове оплачуване користування нежитлові приміщення загальною площею 10231,7 кв.м, іменоване далі за текстом "об`єкт оренди", які знаходиться в адміністративній будівлі літ.А (надалі-будівля) за адресою: м.Київ, вул.Гоголівська, буд.22-24.

Об`єкт оренди передається орендарю поетапно за відповідними актами приймання-передачі (п.1.5 договору).

Орендодавець зобов`язаний передати орендарю об`єкт оренди на умовах та в строки, передбачені договором в орендне користування, а орендар зобов`язаний виконувати зобов`язання, передбачені цим договором належним чином (в строк та в повному обсязі), своєчасно та в повному обсязі сплачувати плату за оренду, компенсацію комунальних платежів; інших платежів, передбачених цим договором, у відповідності з умовами договору (п.п.2.1, 2.1.1, 2.3, 2.3.1, 2.3.6 договору).

Орендар зобов`язаний вносити плату за користування об`єктом оренди в розмірах та в строки, обумовлені цим договором. Плата за оренду нараховується орендареві з дати підписання сторонами акту №1 (акту приймання-передачі). Якщо інше не передбачено цим договором, плата за оренду сплачується орендарем щомісяця, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем, на підставі рахунку та акту орендодавця. Оплата здійснюється за умови наявності у рахунках, актах посилання на повний номер і дату договору.

Загальний розмір плати за оренду за договором складає суму плати за оренду розрахованої відповідно до п.1.2 додатку №2 до договору за весь строк оренди об`єкта оренди та на 23 серпня 2019 року становить 280672724,35 грн, в т.ч ПДВ 20%.

Загальний розмір плати за оренду за договором підлягає коригуванню в порядку передбаченому в п.1.2 додатку №2 до договору.

Орендар має зобов`язання перерахувати на поточний рахунок орендодавця протягом сорока робочих днів з моменту підписання цього договору, першу частину забезпечувального платежу в розмірі 6354148,14 грн з ПДВ 20% та протягом двадцяти робочих днів з дати прийняття приміщень за актом приймання-передачі другу частину забезпечувального платежу у розмірі 1811511,00 грн з ПДВ, загальна сума грошових коштів становить 8165659,14 грн з ПДВ (далі - забезпечувальний платіж), що виконуватимуть функцію забезпечення та будуть гарантією належного виконання грошових зобов`язань орендаря протягом дії цього договору.

Заборгованість орендаря по сплаті плати за оренду, компенсації будь-яких ушкоджень будівлі, інженерних комунікацій будівлі, заподіяних з вини орендаря, компенсації за оплату комунальних послуг, оплаті окремих послуг по додатковим угодам до цього договору може компенсуватися із забезпечувального платежу. В такому разі орендодавець виставляє орендарю рахунок на відновлення забезпечувального платежу або його частини протягом 5 банківських днів з моменту отримання рахунку орендар має відновити початковий розмір забезпечувального платежу.

У випадку якщо забезпечувальний платіж не буде використаний у вищезазначеному порядку, він підлягає зарахуванню за останній місяць строку оренди. Сума плати за оренду не покрита забезпечувальним платежем підлягає оплаті в загальному порядку, передбаченому договором.

За період знаходження забезпечувального платежу на поточному рахунку орендодавця, а також за користування ним, не нараховуються відсотки та не передбачено інших видів компенсацій або плати за користування грошовими коштами.

Сторони дійшли згоди, що у випадку не передачі об`єкту оренди у погоджені строки з вини орендодавця та розірвання в зв`язку з цим договору без виконання, орендодавець повертає сплачену суму забезпечувального платежу орендарю протягом 15 календарних днів з дати такого розірвання.

Орендар крім плати за оренду повинен компенсувати/сплачувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання й водовідведення, приймання стічних вод, опалення й т.д.). Компенсація витрат на комунальні послуги не входить до розрахунку плати за оренду та оплачується орендарем за діючими тарифами. Орендар компенсує орендодавцю витрати на комунальні послуги з електроенергії, водопостачання та водовідведення, на підставі виставлених орендодавцем рахунків, згідно показників лічильників. Орендар компенсує орендодавцю витрати на комунальні послуги з водовідведення додаткових стічних вод та опалення згідно отриманих від орендодавця розрахунків фактичних витрат, які розподіляються між всіма орендарями будівлі пропорційно площі об`єкта оренди до загальної площі будівлі, що здана в оренду.

Перерахування компенсації витрат на комунальні послуги здійснюється орендарем на підставі виставлених орендодавцем рахунків або актів наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг), не пізніше 20-го числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем.

Орендодавець до 5 числа місяця, що слідує за оплачуваним місяцем, виставляє орендареві рахунки на компенсацію витрат на комунальні послуги та акт наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг).

Орендодавець надає відповідні рахунки орендарю наступними способами: надсилає на електронну адресу орендаря вказану у розділі 14 договору та вручає представнику орендаря в об`єкті оренди під підпис про отримання, та/або надсилає цінним листом на адресу орендаря вказану у розділі 14 договору.

Обов`язок по отриманню вищевказаного рахунка покладається на орендаря.

Розмір додаткової плати (вартість експлуатаційних витрат) за цим договором може збільшуватися з ініціативи орендодавця у разі збільшення розміру плати за землю, введення нових податків, встановлення та/або збільшення зборів та збільшення витрат, що входять до складу експлуатаційних.

Така зміна розміру додаткової плати може бути здійснена в наступному порядку: орендодавець направляє орендарю письмове повідомлення з проектом додаткової угоди до цього договору щодо відповідної зміни плати за оренду за 30 (тридцять) календарних днів до дати вступу в силу нового розміру плати за оренду. Орендар протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати направлення такого повідомлення має підписати відповідну додаткову угоду або надати мотивоване заперечення проти такого підвищення.

Зобов`язання щодо здійснення платежів за цим договором будуть вважатися виконаними належним чином у момент, коли суми грошових коштів, які відповідають повному розміру платежів будуть зараховані на поточний рахунок орендодавця (п.п.3.1, 3.2, 3.3, 3.5, 3.7, 3.8, 3.11, 3.16 договору).

Сторонами в п. 7.2 договору погоджено, що у випадку затримок з боку орендаря в перерахуванні будь-яких платежів, передбачених цим договором, на користь орендодавця, орендар сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка грошових зобов`язань з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків грошових зобов`язань з яких допущено прострочення виконання.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 23 липня 2022 року (включно), але в будь-якому випадку до повного розрахунку між сторонами згідно з умовами цього договору. Строк оренди починається з моменту прийняття орендарем об`єкта оренди за актом №1 і закінчується в дату спливу строку договору (п.п.10.1, 10.2 договору).

Сторонами в додатку №1 до договору погоджено план об`єкту оренди, а у додатку №2 - розмір плати за оренду та порядок розрахунків.

Крім того, між сторонами були підписані додаткові угоди №1 від 07.10.2019, №2 від 05.02.2020 та №3 від 19.03.2020 (30.03.2020) до договору.

Разом з цим у додатковій угоді №3 від 19.03.2020 (30.03.2020) до договору сторони, зокрема, погодили з 01 квітня 2020 року збільшити площу об`єкта оренди по договору шляхом передання орендодавцем в тимчасове платне користування (оренду) орендарю нежитлового приміщення площею 30,8 кв.м, які знаходиться на 1-му поверсі господарської будівлі літ.Б за адресою: м. Київ, вул. Гоголівська, буд.22-24, у зв`язку з чим внести зміни до договору (п.1).

У відповідності до актів приймання-передачі №1 від 13.12.2019, від 18.12.2019, від 21.12.2019, від 27.12.2019, від 01.02.2020, від 04.02.2020 та від 12.02.2020 орендодавець передав, а орендар прийняв орендовані приміщення у користування.

З матеріалів справи слідує, що між сторонами були підписані та скріплені печатками наступні акти:

- №10918/2020 від 29.02.2020 здачі-прийняття надання послуг (оренда приміщення) на суму 6010889,87 грн,

- №10919/2020 від 29.02.2020 здачі-прийняття надання послуг (додаткова плата) на суму 1712757,32 грн,

- №10920/2020 від 29.02.2020 здачі-прийняття наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг) на суму 244321,51 грн,

- №160010734/2020 від 31.03.2020 здачі-прийняття надання послуг (оренда приміщення) на суму 6908035,88 грн,

- №16001736/2020 від 31.03.2020 здачі-прийняття надання послуг (додаткова плата) на суму 1969732,09 грн,

- №160010733/2020 від 31.03.2020 здачі-прийняття наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг) на суму 276681,11 грн,

- №41591/2020 від 30.04.2020 здачі-прийняття надання послуг (оренда приміщення) на суму 6639680,66 грн,

- №41582/2020 від 30.04.2020 здачі-прийняття надання послуг (додаткова плата) на суму 2010543,25 грн,

- №160010875/2020 від 30.04.2020 здачі-прийняття наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг) на суму 168068,35 грн,

- №160011080/2020 від 31.05.2020 здачі-прийняття надання послуг (оренда приміщення) на суму 6623556,22 грн,

- №160011082/2020 від 31.05.2020 здачі-прийняття надання послуг (додаткова плата) на суму 2005660,64 грн,

- №160011083/2020 від 31.05.2020 здачі-прийняття наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг) на суму 102115,22 грн,

- №160011085/2020 від 30.06.2020 здачі-прийняття надання послуг (оренда приміщення) на суму 6570948,65 грн,

- №160011086/2020 від 30.06.2020 здачі-прийняття надання послуг (додаткова плата) на суму 1989730,69 грн,

- №160011087/2020 від 30.06.2020 здачі-прийняття наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг) на суму 121789,84 грн.

На виконання умов укладеного між сторонами правочину орендодавцем було виставлено орендарю відповідні рахунки на оплату.

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідач неналежним чином виконує умови укладеного між сторонами договору оренди нежитлового приміщення №1ГЖМК190004/10-125-08-19-00660 від 23.08.2019 в частині оплати належних платежів у встановлений даним правочином строк, внаслідок чого просив стягнути з відповідача 2174734,54 грн, з яких пеня на суму 908248,88 грн, штраф у розмірі 960953,85 грн, інфляційні втрати на суму 231085,21 грн та 3% річних у розмірі 74446,62 грн.

Беручи до уваги вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов до наступних висновків.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором найму (оренди).

Згідно з ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму (ст.765 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст.761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Місцевий суд вірно встановив, що за актами приймання-передачі №1 від 13.12.2019, від 18.12.2019, від 21.12.2019, від 27.12.2019, від 01.02.2020, від 04.02.2020 та від 12.02.2020 позивач передав, а відповідач прийняв орендовані за договором приміщення у користування.

Відповідно до ч.2 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як вже вище зазначалось, розмір та порядок сплати орендної плати та інших платежів за договором погоджено сторонами у розділі 3 договору та додатку №2 до договору із змінами, які внесені додатковими угодами до договору.

Згідно з ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одна, з матеріалів справи вбачається, що належні за договором оренди платежі у спірний період сплачені відповідачем несвоєчасно. Тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст.610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст.612 Цивільного кодексу України), відповідно, є підстави для застосування до відповідача встановленої законом відповідальності.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 Господарському кодексі України).

Відповідно до норм ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як встановлено ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Сторонами, в п. 7.2 договору погоджено, що у випадку затримок з боку орендаря в перерахуванні будь-яких платежів, передбачених цим договором, на користь орендодавця, орендар сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка грошових зобов`язань, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Враховуючи встановлено судом те, що відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є правомірними.

Місцевим судом перераховано належний до сплати розмір пені за періоди прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань зі сплати платежів за договором, які визначені позивачем у розрахунку до позовної заяви, та з якими місцевий господарський суд погодився та погоджується суд апеляційної інстанції, із застосуванням положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", внаслідок чого за розрахунком суду обґрунтованим є стягнення з відповідача пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на суму 397200,32 грн.

Судом першої інстанції щодо вимог про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 960953,85 грн, вказано наступне.

Відповідно до ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Сторонами в п.7.2 договору погоджено, що за прострочення перерахування будь-яких платежів, передбачених договором, понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків грошових зобов`язань з яких допущено прострочення виконання.

Факт неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати платежів за договором та ненадходження понад 30 днів на рахунок орендодавця належних коштів відповідно до порядку оплати матеріалами справи підтверджений. Розрахунок, який наведений позивачем у позовній заяві, є арифметично вірним. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 960953,85 грн штрафу.

Судом першої інстанції щодо вимог про стягнення інфляційних втрат у загальному розмірі 231085,21 грн та 3% річних у розмірі 74446,62 грн вказано наступне.

Як передбачено ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи встановлений факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання по оплаті платежів за договором, то вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є законними та обґрунтованими.

Суд першої інстанції перевіривши надані позивачем розрахунки, дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Таким чином, за вірним розрахунком суду першої інстанції, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних на суму 73696,24 грн та інфляційні витрати у розмірі 82414,88 грн.

Судом першої інстанції на рахунок клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки, зазначено наступне.

Згідно з ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом з тим, за положенням ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

При цьому, наявність у кредитора можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Крім того, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Крім того, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст.3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Таким чином, враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у спірний період, місцевий суд дійшов до висновку з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що обґрунтованим є зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки - пені та штрафу на 50%, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає штраф на суму 480476,92 грн та пеня у розмірі 198600,16 грн. Вказане зменшення суд першої інстанції вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшла висновку, що скаржниками в апеляційних скаргах вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Дослідивши обставини справи, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/12641/20.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/12641/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" та Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/12641/20 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду 20.04.2021 дія оскаржуваного рішення була зупинена з огляду на приписи ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України, і за наслідками апеляційного розгляду оскаржуване рішення залишено в силі, а тому його дія підлягає поновленню.

Судові витрати за розгляд апеляційних скарг у зв`язку з відмовою в їх задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" та Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/12641/20 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на апелянтів.

4. Матеріали справи № 910/12641/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.06.2021

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов