ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2021 р. Справа№ 910/16126/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Акрілат-Хімконтракт"

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2021

(повний текст рішення складено 22.02.2021)

у справі № 910/16126/20 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Акціонерного товариства "Страхова компанія "Країна"

до Приватного підприємства "Акрілат-Хімконтракт"

про відшкодування шкоди 176 968,35 грн

за участю представників:

від позивача: Кореневич А.А.,

від відповідача: Жук Л.В.

ВСТАНОВИВ:

АТ "Страхова компанія "Країна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ПП "Акрілат-Хімконтракт" про відшкодування спричиненої дорожньо-транспортною пригодою майнової шкоди на суму 176 968,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в силу приписів ст. 1166, 1172, 1188, 1191 ЦК України у АТ "Страхова компанія "Країна" виникло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. При цьому, позов пред`явлено до ПП "Акрілат-Хімконтракт" як володільця джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу "Fiat", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , водія якого ОСОБА_1 в судовому порядку було визнано винним у скоєнні ДТП.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 176 968,35 грн відшкодування шкоди та 2 654 грн судового збору.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 176 968,35 грн різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) є законною і обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню судом в повному обсязі.

Доводи відповідача про ненадання позивачем належних доказів завданої майнової шкоди у заявленому розмірі та здійснення ним такого відшкодування суд визнав безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Не погодившись з рішенням, ПП "Акрілат-Хімконтракт" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

За твердженням скаржника, позивач не надав суду доказів - документів, які б підтверджували факт здійснення виплати страхового відшкодування. На думку скаржника, наряд-замовлення П ЗН 0025878 від 16.02.2018, рахунок № П_СчТ03160 від 27.11.2017 та платіжне доручення № 16605 від 26.12.2017 не є належними доказами та не підтверджують фактичну оплату страхового відшкодування.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2021 за апеляційною скаргою ПП "Акрілат-Хімконтракт" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 у справі № 910/16126/20 відкрито апеляційне провадження, витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи.

30.03.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому АТ "Страхова компанія "Країна" просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги з огляду на її безпідставність та необґрунтованість, наполягаючи, що виплата страхового відшкодування в обґрунтованому розмірі підтверджена належними та допустимими доказами.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 справу призначено до розгляду на 18.05.2021. В судовому засіданні оголошувалась перерва до 08.06.2021.

08.06.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії виписки з банку, Правил добровільного страхування наземного транспорту, ремонтної калькуляції від 25.11.2017.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, наполягаючи на відсутності в матеріалах доказів сплати позивачем страхового відшкодування та правильності визначення розміру майнової шкоди.

Представник позивача вимоги та доводи апеляційної скарги заперечив та просив її залишити без задоволення, вказуючи на її безпідставність.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 07.11.2017 на автодорозі Полтава - Красноград відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу "Fiat" реєстраційний номер НОМЕР_1 (власник - ПП "Акрілат-Хімконтракт"), під керуванням співробітника відповідача ОСОБА_1 , який при зустрічному роз`їзді, об`їжджаючи перешкоду, не надав перевагу у русі автомобілю "Peugeot", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та здійснив з ним зіткнення, внаслідок чого пошкодив транспортний засіб "Peugeot", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ТОВ "Промсервіс".

Постановою Красноградського районного суду Харківської області від 17.11.2017 у справі № 626/1849/17, ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль "Peugeot", реєстраційний номер НОМЕР_2 , майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням яким, застраховано за договором добровільного страхування наземного транспорту № 25/УА/0152335/2.1.5, укладеним 14.06.2017 між АТ "Страхова компанія "Країна" та ТОВ "Промсервіс".

07.11.2017 складено звіт про результати огляду місця події за підписом аварійного комісара Коваленко О.В.

Згідно із рахунком № П_СчТ03160 від 27.11.2017, наданим ТОВ "Автопассаж" ТОВ "Промсервіс", вартість відновлювального ремонту автомобіля "Peugeot 3008", реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , складає 267 40,35 грн.

Крім того, рахунок-фактура № 121 та акт виконаних робіт від 07.11.2017 на суму 9 560,00 грн підтверджують витрати страхувальника на завантаження-розвантаження та транспортування пошкодженого автомобіля "Peugeot", реєстраційний номер НОМЕР_2 .

13.12.2017 ТОВ "Промсервіс" звернувся до страховика із заявою на виплату страхового відшкодування.

26.12.2017 позивачем складено страховий акт № 25/47313/2.1.5.1, за яким розмір страхового відшкодування складає 276 968,35 грн.

На підставі страхового акту № 25/47313/2.1.5.1 від 26.12.2017 АТ "СК "Країна" як страховик за діючим договором добровільного страхування наземного транспорту здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 276 968,35 грн (за платіжним доручення від 26.12.2017 № 16604 перераховано ТОВ "Промсервіс" 9 560,00 грн, за платіжним дорученням № 16605 від 26.12.2017 перераховано ТОВ "Автопассаж" 267 408,35 грн) власникові транспортного засобу "Peugeot".

Встановлений судом першої інстанції факт виплати АТ "СК "Країна" страхового відшкодування у розмірі 276 968,35 грн за пошкоджений автомобіль страхувальника в результаті ДТП, яка сталася з вини водія автомобіля "Fiat", реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ПП "Акрілат-Хімконтракт", не спростовано в суді апеляційної інстанції.

Місцевим господарським судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Fiat", реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ983141.

ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" сплачено на користь АТ "Страхова компанія "Країна" 100 000,00 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування).

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно із ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Стаття 29 наведеного Закону встановлює, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що Законами України "Про страхування" та "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15.

Отже, визначаючи розмір страхового відшкодування, яке відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у ДТП особи, зобов`язаний виплатити потерпілому, слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується не звітом про оцінку, як попереднього оціночного документу, а відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що АТ "Страхова компанія "Країна" у зв`язку з виплатою страхового відшкодування власнику пошкодженого у ДТП автомобіля "Peugeot", реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до ст. 993, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", набуло право вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду за вирахування суми страхового відшкодування покриту полісом № АМ983141, а саме 176 968,35 грн.

За загальним правилом ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

17.10.2019 набрав чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, внесено зміни до ГПК України: змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено саму статтю у новій редакції, фактично з впровадженням в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") Суд наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України", в якому Суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Оцінюючи надані сторонами докази, апеляційний суд вважає за необхідне застосовуючи стандарт "balance of probabilities" ("баланс ймовірностей"), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, аніж не мав місце.

Зважаючи на наведені процесуальні правила, а також встановлені та підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами фактичні обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність фактичних і правових підстав для задоволення позову в даній справі.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Скаржником не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог та підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Скаржником не було надано суду жодного обґрунтування своїх сумнівів у належності наданих позивачем доказів суми страхового відшкодування, розміру спричиненої ДТП шкоди та характеру пошкоджень автомобіля "Peugeot", реєстраційний номер НОМЕР_2 , їх зв`язку з ДТП.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Акрілат-Хімконтракт" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 у справі № 910/16126/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 у справі № 910/16126/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/16126/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко