РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.06.2021Справа № 910/5446/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТАЛ-ПАВЕР"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "САМАРС"

про стягнення 3317,12 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕНТАЛ-ПАВЕР" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "САМАРС" про стягнення 3317,12 грн заборгованості, з яких: 3015,00 грн - основна сума заборгованості, 99,12 грн - пеня, 121,75 грн - 3% річних та 81,25 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару за договором поставки світлих нафтопродуктів №5 від 03.02.2020.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.04.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/5546/21, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

27.04.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо прохальної частини позову та довідка про стан боргу.

12.05.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач зазначив, що відсутність своєчасної сплати боргу перед позивачем зумовлена скрутним фінансовим становищем. Відповідач зазначив, що сплатив заборгованість 11.05.2021 та просив суд не нараховувати штрафні санкції та пеню.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕНТАЛ-ПАВЕР" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "САМАРС" (покупець, відповідач) укладений договір поставки світлих нафтопродуктів №5 (далі-договір), відповідно до умов якого покупець зобов`язується оплатити нафтопродукти, а постачальник зобов`язується передати у власність покупця нафтопродукти, а в подальшому "товар" у відповідності до умов договору та/або додаткових угод до нього.

Відповідно до п.1.2. договору, поставка товару здійснюється окремими партіями. Найменування, кількість та ціна товару, умови поставки на кожну окрему партію товару визначаються відповідними Заявками покупця, рахунками на оплату та/або додатковими угодами до цього договору, узгодженими сторонами, які після їх підписання є невід`ємними частинами цього договору.

Загальна кількість товару та вартість товару, який поставляється по цьому договору, визначається як сума кількості та вартості окремих партій товару (п.1.3. договору).

Відповідно до пункту 4.1 договору ціна товару, що поставляється за цим договором, визначається згідно встановлених постачальником цін на відповідні товари на день виставлення позивачем рахунку.

Згідно із п.4.2 договору покупець здійснює оплату товару на підставі виставленого постачальником рахунку протягом поточного банківського дня, тобто дня виставлення рахунку, що відповідає даті рахунку, або відповідно до умов, передбачених п. 4.2.1. договору.

Оплата товару покупцем здійснюється протягом 1 (одного) банківського днів з дати отримання рахунку на оплату товару (пп.4.2.1. договору).

Відповідно до п.5.4. договору в разі несплати або несвоєчасної оплати вартості відвантаженого товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення платежу від вартості несплаченого або несвоєчасно оплаченого товару за весь час прострочення до повного погашення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання умов договору згідно із видатковими накладними № 42 від 05.03.7020, № 183 від 11.06.2020, №347 від 11.09.2020, № 410 від 21.10.2020, № 424 від 30.10.2020, № 444 від 06.11.2020, № 461 від 19.11.2020, № 463 від 20.11.2020, №495 від 01.12.2020 поставив відповідачу товар на суму 43375,00 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару на суму 40760,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №372 від 05.03.2020, №75 від 17.06.2020, №145 від 15.09.202, №173 від 23.10.2020, №181 від 30.10.2020, №185 від 06.11.2020, № 197 від 20.11.2020, № 598 від 20.11.2020.

Позивач зазначає, що відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань не здійснив оплату поставленого згідно видаткової накладної № 495 від 01.12.2020 товару вартістю 3015,00 грн.

За обґрунтуваннями позивача, оскільки рахунок на оплату № 555 від 01.12.2020 відповідач отримав 01.12.2020, то відповідач мав здійснити оплату поставленого згідно видаткової накладної № 495 від 01.12.2020 товару 01.12.2020.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем заборгованості за договором поставки світлих нафтопродуктів №5 від 03.02.2020 позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості у сумі 3015,00 грн, пені у сумі 99,12 грн, 3% річних у сумі 121,75 грн та інфляційних втрат у сумі 81,25 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом, позивач на виконання взятих на себе зобов`язань за договором поставки світлих нафтопродуктів №5 від 03.02.2020 поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар на загальну суму 43375,00 грн, що підтверджується видатковими накладними № 42 від 05.03.7020, № 183 від 11.06.2020, №347 від 11.09.2020, № 410 від 21.10.2020, № 424 від 30.10.2020, № 444 від 06.11.2020, № 461 від 19.11.2020, № 463 від 20.11.2020, №495 від 01.12.2020.

У відповідності до ч.1, ч2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Як підтверджено наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями відповідач у період з 05.03.2020 по 20.11.2020 здійснив оплату поставленого товару на суму 40760,00 грн, у зв`язку із чим заборгованість відповідача перед позивачем станом на час звернення позивача до суду становила 3015,00 грн (борг за видатковою накладною № 495 від 01.12.2020).

Як встановлено судом, згідно із наданого відповідачем у матеріали справи платіжного доручення №291 від 11.05.2021 відповідачем на користь позивача було сплачено 3015,00 грн згідно із рахунку №555 за договором поставки світлих нафтопродуктів №5 від 03.02.2020.

Отже, після звернення позивача до суду з даним позовом та відкриття провадження у справі №910/5446/21 відповідачем було сплачено заявлену до стягнення позивачем суму основного боргу у розмірі 3015,00 грн, у зв`язку із чим предмет спору у цій частині відсутній.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

З огляду на наведене вище, оскільки на момент розгляду даної справи предмет спору в частині стягнення основного боргу у сумі 3015,00 грн припинив своє існування, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі у частині позовних вимог згідно із п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання позивач, позивачем заявлено до стягнення пеню у сумі 99,12 грн, 3% річних у сумі 121,75 грн та інфляційні втрати у сумі 81,25 грн. Нарахування пені та 3 % річних здійснено позивачем з 02.12.2020 по 27.03.2021, нарахування інфляційних втрат - за грудень 2020 року по лютий 2021 року включно. Також позивачем визначено, що заборгованість, на яку здійснюється нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат становить 2512,50 грн (без ПДВ).

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За змістом пункту 5.4. договору сторони погодили, що в разі несплати або несвоєчасної оплати вартості відвантаженого товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення платежу від вартості несплаченого або несвоєчасно оплаченого товару за весь час прострочення до повного погашення заборгованості.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З викладеного у позові розрахунку вбачається, що позивачем визначено строк оплати за поставлений за видатковою накладною № 495 від 01.12.2020 з 2 грудня 2020 року.

За умовами договору сторонами визначено, що оплата товару відповідачем здійснюється протягом 1 (одного) банківського днів з дати отримання рахунку на оплату товару (пп.4.2.1. договору).

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Частиною першою статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно із матеріалами справи рахунок на оплату № 555 від 01.12.2020 за видатковою накладною № 495 від 01.12.2020 відповідач отримав 01.12.2020. Наведені обставини відповідачем не заперечуються.

Отже, враховуючи наведені приписи цивільного законодавства та умови договору, граничним днем оплати товару поставленого згідно за видатковою накладною № 495 від 01.12.2020 є 02.12.2020.

Перебіг часу, за який нараховується пеня, 3% річних, у відповідності до норм законодавства починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане.

Отже, нарахування пені та 3% річних має здійснюватися з 03.12.2020.

За перерахунком суду, сума пені становить 96,46 грн, у зв`язку зі чим вимоги у цій частині суд задовольняє частково.

Позивач у позові нараховує річні у розмірі 15%, посилаючись на пп.9.2.1. договору. Однак, суд вважає безпідставним нарахування 15% річних, оскільки, умови договору не містять положень, у тому числі, пункту 9.2.1, якими встановлено інший розмір процентів. Окрім того, передбачена у пункті 5.4. відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді штрафу у розмірі 15% не є процентами річних, у розумінні ст.625 ЦК України.

Здійснивши перерахунок 3% річних судом встановлено, що позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню у сумі 23,73 грн.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року по справі № 910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, нарахованих за грудень 2020 року по лютий 2021 року судом встановлено, що розрахунок є арифметично правильним, у зв`язку із чим суд задовольняє позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у сумі 81,25 грн повністю.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, враховуючи встановлені вище судом обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТАЛ-ПАВЕР" до Товариства з обмеженою відповідальністю "САМАРС" в частині стягнення пені у сумі 96,46 грн, 3% річних у сумі 23,73 грн та інфляційних втрат у сумі 81,25 грн та закриття провадження у справі №910/5446/21 в частині стягнення заборгованості у розмірі 3015,00 грн на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (у даному випадку - витрати на правничу допомогу), у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений можливості звернутись до суду із клопотанням у порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір" про повернення судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі у частині позовних вимог.

Керуючись ст.73-74, 76-79, 86, 129-130, 231, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі №910/5446/21 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 3015,00 грн.

В іншій частині позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "САМАРС" (01054, місто Київ, ЧЕХОВСЬКИЙ ПРОВУЛОК, будинок 9, квартира 4, ідентифікаційний код 40228690) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТАЛ-ПАВЕР" (08200, Київська обл., місто Ірпінь, ВУЛИЦЯ УКРАЇНСЬКА, будинок 91, ідентифікаційний код 39708591) пеню у сумі 96,46 грн, 3% річних у сумі 23,73 грн, інфляційні втрати у сумі 81,25 грн та судовий збір у розмірі 137,85 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 09.06.2021.

Суддя С.О. Турчин