номер провадження справи 32/15/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2021 Справа № 908/130/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя господарського суду Запорізької області Колодій Н.А. при секретарі судового засідання Зеленцовій К.Ю., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Профіт Поінт, (69005, м.Запоріжжя, вул. Патріотична, буд. 64Д, офіс 6, поштова адреса: 69011, м. Запоріжжя, вл.Жуковського, буд. 59)

до відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства Деметра, (72150, с.Новопавлівка, Приморський район, вул. Петра Григоренка, буд. 68)

про стягнення суми 449095 грн. 21 коп.,

За участю представників сторін:

Від позивача Малюка В.С., ордер № 1050067 від 04.06.2021

Від відповідача Книш В.В. директор.

Дулов І.А. вільний слухач

Суть спору

12.01.2021 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява про стягнення суми 449095,21грн за договором поставки № 29-04/2020-13 від 29.04.2020, що складається з 391259,15грн неустойки, 19196,06 3% річних, 38640,00грн втрат від інфляції.

Ухвалою суду від 16.01.2021 судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

15.02.2021 до Господарського суду запорізької області надійшла заява про забезпечення позовних вимог, шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна ПСП Деметра.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву передано до розгляду раніше визначеному судді Колодій Н.А.

Ухвалою від 16.02.2021 судом винесено ухвалу про розгляд справи №908/130/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 04.03.2021. Підготовче засідання відкладалось на 06.04.2021, 21.04.2021. Продовжувався строк підготовчого провадження на 30 днів. Розгляд заяви про забезпечення позовних вимог (вх.30/08-11/21 від 15.02.2021), що надійшла разом з позовом, також було призначено до розгляду в судовому засіданні.

Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні 21.04.2021 представник позивача пояснив, що необхідність в забезпеченні позовних вимог на день судового засідання вже відпала, у зв`язку з чим позивач не підтримав заяву про забезпечення позовних вимог.

Враховуючи викладене, судом було винесено відповідну ухвалу про залишення заяви позивача про забезпечення позовних вимог (вх.30/08-11/21 від 15.02.2021) без розгляду та повернення позивачу з державного бюджету суми судового збору в розмірі 1135грн 00коп. (платіжне доручення № 14 від 05.02.2021), сплачену за подачу заяви про забезпечення позовних вимог.

21.04.2021 судом було закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 17.05.2021. В судовому засіданні оголошувалась перерва до 08.06.2021.

Відповідач не визнав заявлені позовні вимоги з підстав викладених в відзиві на позовну заяву (вх. 3327/08-08/21 від 16.02.2021). 22.03.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з урахуванням заяви про забезпечення позовних вимог.

01.04.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив (долучено до матеріалів справи).

17.05.2021 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог на 100%. В обґрунтування поданого клопотання відповідача вказує на те, що за порушення строків розрахунків за договором на поставку гороху майбутнього врожаю від 29.04.2020 № 29-04/2020-13 на відповідача вже було покладено відповідальність - постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.03.2021 по справі 908/1958/20. Стягнення додаткових штрафних санкцій призведене ускладнення виконання судового рішення та можливого банкрутства підприємства відповідача.

Позивач заперечив проти даної заяви.

08.04.2021 позивачем була подана заява про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16550,00грн.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою засобів технічної фіксації судового процесу.

В судому засіданні 08.06.2021 судом, в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи представників сторін та дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

29.04.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю Профіт-Поінт (покупець, позивач) та Приватним сільськогосподарським підприємством Деметра (продавець, відповідач) укладено договір на поставку гороху майбутнього врожаю № 29-04/2020-13.

Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах цього договору продавець у визначений сторонами строк передає покупцю у власність горох врожаю 2020 року, вирощений та зібраний на земельній ділянці/ділянках сільськогосподарського призначення продавця загальною посівною площею 128 га (товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його.

Період поставки: товар поставляється в термін з 01 липня 2020 року до 06 липня 2020 року. Поставка вважається здійсненою в момент підписання акту приймання-передавання товару на базисі поставки відповідно до умов цього договору або видаткової накладної (п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 1.5. договору, кількість товару: на момент укладення договору сторони визначили початкову (базову) кількість товару у розмірі 250 тонн.

Згідно з п. 1.7. договору загальна вартість товару: сторони визначили базову загальну вартість товару за договором у розмірі 1 380 000,00 грн, в т.ч. ПДВ.

Пунктом 3.1. договору сторони обумовили, що покупець до 07.05.2020 включно зобов`язується перерахувати попередню оплату за товар, передбаченої у п. 1.7. договору, у розмірі 1 380 000,00 грн.

Остаточний розрахунок вартості товару здійснюється з урахуванням загальної вартості поставленого товару, визначеної у п. 1.7. договору (п. 3.2. договору).

Платіжними дорученнями № 933 від 30.04.2020 на суму 1 380 000,00 грн позивачем перераховано відповідачеві оплату за товар за договором № 29-04/2020-13. У графі «призначення платежу» було допущено технічну помилку щодо дати укладення договору, а саме зазначено невірно 30.04.2020 замість правильної дати 29.04.2020, однак номер договору, сторони і сума повністю збігаються.

Відповідач свої обов`язки за договором не виконав, врожай гороху, в розмірі 250 тон, не поставив.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині поставки товару стало підставою звернення позивача до суду.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.11.2020 у справі №908/1958/20 за позовом ТОВ «Профіт-Поінт» до ПСП «Деметра» задоволено повністю.

Вказаним рішенням вирішено стягнути з ПСП «Деметра» до ТОВ «Профіт-Поінт»: суму попередньої оплати товару в розмірі 1 380 000,00 гривень; суму неустойки в розмірі 394 700,00 гривень; штраф в розмірі 138 000,00 гривень; судовий збір у розмірі 28690,50 гривень; витрати на правничу допомогу в розмірі 27600,00 гривень.

Крім того, вказаним рішенням встановлені обставини невиконання ПСП «Деметра» умов договору на поставку гороху майбутнього врожаю № 29-04/2020-13 від 29.04.2020, а також обставини виконання ТОВ «Профіт-Поінт» умов зазначеного договору, тому позивач, у відповідності до ч.4 ст.75 ГПК України, звільнений від повторного доказування цих обставин.

Пунктом 5.4. договору сторони обумовили, що у разі виконання покупцем п. 3.1. договору та невиконання продавцем пунктів 1.1.-1.5. цього договору, з продавця стягується договірна неустойка у розмірі 0,5% від вартості недопоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 10 днів додатково стягується штраф у розмірі 10 відсотків вартості недопоставленого товару.

За рішенням суду від 23.11.2020 вирішувалася позовна вимога про стягнення неустойки, нарахованої за період з 07.07.2020 по 27.10.2020, у даній справі позивачем пред`явлено до стягнення сума неустойки в розмірі 391259,15грн, нарахованої за період з 28.10.2020 по 10.12.2020 на суму 303600,00грн та з 11.12.2020 по 28.12.2020 на суму 87659,15грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В той же час відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

Перевіривши розрахунок неустойки пред`явлений позивачем до стягнення за період з 28.10.2020 по 10.12.2020 на суму 303600,00грн та з 11.12.2020 по 28.12.2020 на суму 87659,15грн., суд вважає його правильним, а заявлений позивачем розмір пені у сумі 391259,15 грн. доведеним.

Відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Враховуючи заяву відповідача про зменшення суми неустойки, а також беручи до уваги всі обставини справи, суд дійшов висновку, що стягнення 391259,15грн. порушує принцип розумності та справедливості, та є надмірно великим тягарем для відповідача, основним видом діяльності якого є вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур, результати якого залежать у тому числі від агрометеорологічних умов, та є сезонним видом діяльності.

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що нараховані позивачем штрафні санкції в розмірі 391259,15грн. є надмірно великі, а тому підлягають зменшенню та стягненню на користь позивача у розмірі 50 000,00 грн.

Крім того позивачем пред`явлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 19196,06грн. та втрат від інфляції в розмірі 38640,00грн.

Згідно з частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 ст. 625 ЦК України.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат заявлено позивачем обґрунтовано та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Сторонами надано всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Відповідачем належних та допустимих доказів в обґрунтування заперечень на позов не надано.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір на підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

За змістом поданої заяви (вх. 7233/08-08/21 від 08.04.2021), позивач просить стягнути з відповідача 16550,00грн судових витрат на правничу допомогу.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, відповідно до приписів ч. 5 ст. 129 ГПК України, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи з аналізу вказаних статей, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд повинен виходити з критеріїв складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта, а також виходити з принципів розумності з врахуванням витраченого адвокатом часу за для надання такої допомоги.

Відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою ними послуг адвоката з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю Профіт-Поінт та Адвокатським об`єднанням «Гладкий, Яценко та Партнери» укладений договір про надання правової (професійної правничої) допомоги № 13.

Відповідно до п. 1.1. договору Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу (далі - правова допомога) в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, у господарських справах за позовами Клієнта до Приватного сільськогосподарського підприємства «Деметра» про стягнення суми попередньої оплати товару, а також неустойки та штрафу.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивачем надано Акт № 000301 виконаних робіт від 29.03.2021, рахунок №000301 від 29.03.2021, платіжне доручення №50 від 02.04.2021 на суму 16550,00грн.

Згідно з Актом № 000301 здачі-прийняття наданих послуг від 29.03.2020 заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16550,00 грн

Враховуючи викладене суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16550,00 грн.

Керуючись ч. 1 ст. 233 ГК України, ст. ст. 129, 202, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства Деметра, (72150, с.Новопавлівка, Приморський район, вул. Петра Григоренка, буд. 68, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Профіт Поінт, (69005, м.Запоріжжя, вул.Патріотична, буд. 64Д, офіс 6, поштова адреса: 69011, м. Запоріжжя, вл.Жуковського, буд. 59, )

- суму неустойки в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00коп.;

- суму 3% річних в розмірі 19196 (дев`ятнадцять тисяч сто дев`яносто шість) грн. 06коп;

- суму індексу інфляції в розмірі 38640 (тридцять вісім тисяч шістсот сорок)00грн.;

- суму судового збору 6736 (шість тисяч сімсот тридцять шість) грн 43 коп.

- суму витрат на професійну правничу допомогу 16550 (шістнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Після набрання рішення законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 84, 85 ГПК України 11" червня 2021 р.

Суддя Н.А. Колодій