ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
08.06.2021 Справа № 905/958/18
Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор`євій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні
скаргу Приватного акціонерного товариства Агропромислова компанія, м.Мелітополь, Запорізька область б/н від 20.05.2021 на бездіяльність державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Зарагулової Н.В. під час виконання судового рішення у справі №905/958/18
за позовом: Приватного акціонерного товариства Агропромислова компанія, м.Мелітополь, Запорізька область
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Аленгез Фармінг, м.Маріуполь, Донецька область
про стягнення 243548,61грн.
від стягувача: не з`явився
від боржника: не з`явився
від органу ДВС: не з`явився
Рішенням Господарського суду Донецької області від 28.08.2018 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Агропромислова компанія, м.Мелітополь, Запорізька область до Товариства з обмеженою відповідальністю Аленгез Фармінг, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення безпідставно набутих коштів в сумі 243548,61грн., задоволені; стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 243548,61грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12600,00грн., судовий збір в сумі 3653,23грн.

19.09.2018 на виконання вказаного рішення Господарським судом Донецької області видано відповідний наказ.

28.05.2021 до суду надійшла скарга Приватного акціонерного товариства Агропромислова компанія, м.Мелітополь, Запорізька область б/н від 20.05.2021 на бездіяльність державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Зарагулової Н.В. У поданій скарзі заявник просить суд розглянути скаргу за відсутності його представника на підставі поданих матеріалів.

Ухвалою від 31.05.2021 вказану скаргу прийнято та призначено до розгляду в судовому засідання 08.06.2021. Про місце, час та дату засідання суду учасники судового процесу були повідомлені шляхом направлення копії ухвали від 31.05.2021 на їх поштові та електронні адреси.

07.06.2021 до канцелярії суду від державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Харків) Зарагулової Н.В. надійшов відзив на скаргу.

У судове засідання 08.06.2021 представник боржника та державний виконавець не з`явилися.

Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно із частинами 1, 2 статті 342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на обмеженість розгляду скарги процесуальним строком, підстави для відкладення розгляду скарги відсутні.

Отже, враховуючи те, що всіх учасників судового процесу належним чином було повідомлено про місце, час та дату розгляду скарги, а також з огляду на те, що відповідно до статті 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд вважає можливим розглянути скаргу за наявними матеріалами.

Розглянувши скаргу та додані до неї документи суд встановив наступне:

В обґрунтування поданої скарги скаржник зазначає, що на виконанні Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) знаходиться виконавче провадження №62437220 з примусового виконання наказу №905/958/18, виданого 19.09.2018 Господарським судом Донецької області, проте після 12.02.2021 державний виконавець не здійснює виконавчі дії систематично, у періоди, визначені частиною 8 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець не здійснює належних, на думку скаржника, дій щодо розшуку майна боржника, рішення суду не виконується.

За твердженнями скаржника державним виконавцем Зарагуловою Н.В. порушені строки щодо виявлення рахунків, рухомого та нерухомого майна боржника, як це передбачено пунктом 8 статті 48 Закону; не витребувано від Центру державного земельного кадастру, районного управління земельних ресурсів, сільської (селищної) ради інформації щодо наявності у власності чи в оренді боржника земельних ділянок, не здійснено їх опису та арешту; не направлено, з метою отримання відповідної інформації, запитів до ДП Національні інформаційні системи, Державної авіаційної служби України, Міністерства економічного розвитку та торгівлі, Державної фіскальної служби України, Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, їх структурних підрозділів районного підпорядкування, районного (та/або обласного) відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційних служб Головного управління юстиції Міністерства юстиції України та до територіального (районного та/або обласного) управління Державної міграційної служби України, ГУ Держпродспоживслужби в Донецькій області. Також не здійснено заходів, зокрема, передбачених пунктами 19 та 21 частини 3 статті 18, частиною 5 статті 26, частиною 2 статті 36, статтею 53, частиною 2 статті 76 Закону України Про виконавче провадження.

Скаржник вважає таку бездіяльність державного виконавця, щодо невжиття заходів примусового виконання, незаконною та такою, що порушує права і законні інтереси стягувача.

З огляду на вищевказане, скаржник просить суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Зарагулової Н.В. щодо виконання наказу Господарського суду Донецької області від 19.09.2018 №905/958/18, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій із урахуванням норм Закону України Про виконавче провадження.

Отже, як вбачається зі змісту поданої скарги, предметом оскарження є саме бездіяльність державного виконавця Зарагулової Н.В. Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) у період після 12.02.2021, яка полягає у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій, передбачених Законом України Про виконавче провадження, та безпосередньо пов`язана з порушенням прав стягувача.

Оцінивши подані докази, суд, на підставі приписів чинного законодавства, дійшов висновку, що подана скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Відповідно до приписів статті 1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Суд зазначає, що законодавцем передбачений чіткий порядок вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні. Державний виконавець наділений відповідними повноваженнями, він повинен дотримуватись цих вимог законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад, передбачених статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, такими засадами є - верховенство права, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність, гласність та відкритість виконавчого провадження. Разом з тим, порушення зазначених засад має наслідком порушення безпосередньо прав сторін виконавчого провадження.

При цьому вчинення державним виконавцем дій, які визначені законом для виконання судового рішення, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 19.08.2019 у справі №913/438/16).

Водночас статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано здійснення виконавчого провадження з дотриманням розумності строків.

Хоч визначення поняття "розумності строків" даний Закон не містить, проте зволікання у вчиненні виконавчих дій не свідчить про дотримання зазначеного вище принципу.

Відповідно до положень статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти Інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (часина 1 статті 13 Закону України Про виконавче провадження).

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна (частина 4 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно вимог частин 1, 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

В той же час, чітко визначена законом процедура здійснення виконавчого провадження не може бути змінена або доповнена виконавцем на власний розсуд.

Частиною 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначений широкий перелік прав, наданих законодавцем виконавцю задля належного виконання рішення суду.

Згідно частини 5 статті 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням (частина 2 статті 36 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з частиною 8 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого і рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб (частина 1 статті 53 Закону).

За наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи в інший спосіб порушує вимоги закону про виконавче провадження, виконавець складає акт про порушення і звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення частина 2 статті 76 Закону).

Періодичність проведення таких перевірок чітко визначено Законом України "Про виконавче провадження", тобто такі перевірки мають вчинятися державним виконавцем систематично, а не одноразово. При цьому сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин того, що державним виконавцем проводилася перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою частиною 8 статті 48 Закону, не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення. У свою чергу, відсутність обґрунтованого висновку стосовно належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо розшуку майна боржника дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника (подібний за змістом правовий висновок наведено у постановах Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №915/1294/13, від 23.08.2018 у справі №911/167/17, від 19.08.2019 у справі №913/438/16, від 17.02.2021 у справі № 904/3525/18).

Висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника, майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №910/25970/14).

Як вбачається з матеріалів скарги, 30.06.2020 на підставі заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Зарагуловою Наталією Володимирівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62437220 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 19.09.2018 №905/958/18.

До матеріалів скарги скаржником долучено постанову про відкриття виконавчого провадження №62437220, в тому числі інформацію, яка отримана з Автоматизованої системи виконавчого провадження, та яка, в силу наведених вище приписів, має містити достовірні та повні відомості щодо стану спірного виконавчого провадження.

Згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчого провадження після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем 16.07.2020 винесене постанову про арешт коштів боржника.

Судом встановлено, що станом на час звернення стягувача до суду із скаргою від 20.05.2021 на бездіяльність державного виконавця рішення Господарського суду Донецької області у цій справі, на виконання якого видано наказ від 19.09.2018 виконано не було.

Доказів перевірки майнового стану боржника в оскаржуваний період після 12.02.2021, що передував зверненню стягувача до суду зі скаргою, в установленому законом порядку та з установленою законом періодичністю суду не надано.

Згідно з відзивом на скаргу державним виконавцем було вчинено наступні дії з примусового виконання судового рішення: - направлено звернення до ГУ ДФС у Донецькій області стосовно надання відомостей щодо директора підприємства; - направлено запит до Управління державного архітектурно-будівельного контролю ММР щодо надання інформації про наявність будь-якого майна, що зареєстроване за боржником; - направлено запит до Державної авіаційної служби України щодо надання інформації про наявність повітряних суден, що зареєстровані за боржником; - отримано інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта; отримано відомості з інформаційної системи ДПС щодо подання боржником станом на 27.07.2020 податкової декларації з прибутку на прибуток та фінансової звітності за 2019 рік.

Проте частина вказаних заходів вчиненні державним виконавцем за період до 12.02.2021. Та відповідним діям державного виконавця вже надавалася оцінка судом під час розгляду скарги стягувача, зокрема, від 12.02.2021, про що постановлено ухвалу суду від 24.02.2021.

Відомості щодо вжиття державним виконавцем інших заходів, передбачених Законом України Про виконавче провадження, та про які зазначає скаржник, у період після 12.02.2021 відсутні.

Разом з тим державний виконавець зазначає про те, що 27.05.2021 виконавчий документ було повернуто стягувачу без виконання.

Отже, суд звертає увагу, що отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, про що вказує у відзиві державний виконавець та яка додана до відзиву, остання була отримана державним виконавцем 01.06.2021, тобто вже після повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно наявної в матеріалах справи відповіді податкового органу у боржника наявні банківські рахунки в банківських установах АБ «Південний», АТ «Райффайзен Банк Аваль».

У відзиві на скаргу державним виконавцем зазначено про те, що останнім була винесена постанова про арешт коштів боржника, яка направлена для виконання до банківських установ, у яких відкриті рахунки боржника. Проте згідно відповідей АБ «Південний», АТ «Райффайзен Банк Аваль» постанова не може бути прийнята на виконання з причин відсутності в базі даних банку підприємства боржника.

Однак такі документи, про які зазначає державний виконавець, останнім суду не надані.

Також у відзиві державний виконавець зазначає про отримання довідок Управління державного архітектурно-будівельного контролю ММР, Державної авіаційної служби України та довідки ГУ ДПС у Донецькій області щодо директора підприємства та відомостей з інформаційної системи ДПС України станом на 07.07.2020 щодо податкової звітності.

Проте доказів вчинення в оскаржуваний період передбачених законом заходів щодо вчасного та повного виконання рішення суду, матеріали справи взагалі не містять, що свідчить про несистематичність вчинення державним виконавцем виконавчих дій та порушення ним положень частини 8 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження".

Натомість виконавець повинен періодично проводити перевірки з метою належного виконання рішення суду і такі перевірки мають вчинятися виконавцем не одноразово, а систематично.

Ураховуючи те, що спірним періодом оскарження бездіяльності державного виконавця є період з 12.02.2021 по 20.05.2021, суд зазначає, що, пославшись здебільшого на вчинення починаючи з 30.06.2020 та до 12.02.2021 переважної частини виконавчих дій, державний виконавець належним чином не спростував викладених у скарзі доводів стягувача.

За таких обставин само по собі здійснення державним виконавцем заходів, про які зазначає останній у період, який не охоплюється вимогами скарги, не може свідчити про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо систематичного вчинення державним виконавцем виконавчих дій, та, як наслідок, про доведеність вжиття усіх необхідних заходів для своєчасного, неупередженого, ефективного і повного виконання рішення суду в цій справі.

Таким чином, за наслідками розгляду скарги судом встановлено, що державним виконавцем у виконавчому провадженні №62437220 належних, повних та об`єктивних виконавчих дій щодо примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 19.09.2018 у справі №905/958/18 в оскаржуваний період не вчинено, що свідчить про бездіяльність державного виконавця. Доказів зворотнього суду не надано.

Також суд звертає увагу, що згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 4, 5 статті 91 ГПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 N55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, засвідчуватись повинна кожна сторінка документа з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи".

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.07.2018 у справі №904/8549/17, за якою незасвідчені або неправильно засвідчені копії документів можуть бути належними, проте є недопустимими доказами у справі і є підставою для скасування судового рішення.

До відзиву на скаргу доданні копії документів, в тому числі постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, яка взагалі не засвідчена, а також постанови про відкриття виконавчого провадження та інформаційної довідки, які не містять назви посади особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Щодо тверджень державного виконавця про не можливість внести всі документи виконавчого провадження до Автоматизованої системи виконавчого провадження з технічних причин, то вказані обставини ніяким чином не впливають на правомірність його дій з проведення виконавчих заходів в межах строків, встановлених статтею 48 Закону.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 344 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

У поданій скарзі заявник просить суд витрати на правову допомогу в сумі 2000,00грн. покласти на Кальміуський відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).

До скарги додано: копію договору про надання правових послуг адвоката від 19.05.2021, укладеного між ПрАТ Агропромислова компанія та адвокатом Кальченко А.В., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №657 від 28.12.2007, копію акту від 20.05.2021 виконаних робіт про надання правової допомоги до договору про надання правових послуг адвоката від 19.05.2021 (детальний опис послуг, наданих адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги).

За умовами пункту 3.3. договору про надання правових послуг адвоката сторони погодили, що вартість послуг, наданих адвокатом складає: 1000,00грн. за одну годину роботи, 2000,00грн. за участь у одному судовому розгляді, але не повинна перевищувати суму в розмірі 5000,00грн.

Відповідно до частини 1 пункту 1 частини 3 статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2020 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Згідно з актом виконаних робіт про надання правової допомоги від 20.05.2021, підписаним без жодних зауважень замовником та виконавцем, виконавець передав, а замовник прийняв відповідно до договору такі роботи та надані послуги: підготовка скарги на бездіяльність Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Зарагулової Н.В., щодо виконання наказу Господарського суду Донецької області від 19.09.2018 №905/958/18., вартість яких склала 2000,00грн.

Державним виконавцем та органом державної виконавчої служби не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Враховуючи висновок суду про задоволення скарги, суд дійшов висновку про покладення на Кальміуський відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) судових витрат скаржника на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00грн.

Керуючись статтями 3, 13, 73, 74, 76-79, 86, 123, 126, 234, 235, 339, 342, 343, 344 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Приватного акціонерного товариства Агропромислова компанія, м.Мелітополь, Запорізька область б/н від 20.05.2021 на бездіяльність державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Зарагулової Наталії Володимирівни під час виконання судового рішення у справі №905/958/18, задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Зарагулової Наталії Володимирівни щодо виконання наказу Господарського суду Донецької області від 19.09.2018 №905/958/18, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій визначених нормами Закону України Про виконавче провадження.

Стягнути з Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (87513, Донецька область, м.Маріуполь, 24 квартал, буд. 17; ) на користь Приватного акціонерного товариства Агропромислова компанія (72319, Запорізька область, м.Мелітополь, вул.Героїв України, 175; ) 2000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала набрала законної сили 08.06.2021 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у строки, встановлені ГПК України.

Ухвалу складено та підписано 08.06.2021.

Суддя М.О. Лейба