РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.06.2021Справа № 910/4388/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства "Місто Банк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Матриця" про стягнення 2 750,64 грн.,

без виклику представників учасників процесу (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2021 року публічне акціонерне товариство "Місто Банк" (далі - Банк) звернулося до Господарського суду міста Києва з даним позовом, посилаючись на те, що 21 листопада 2016 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Матриця" (далі - Компанія) було укладено договір оренди нежилого приміщення № 4/738, за умовами якого відповідачу в тимчасове платне користування було передано об`єкт оренди - нежиле приміщення загальною площею 14,00 кв.м, що розташоване за адресою: місто Київ, провулок Несторівський, будинок 6. Оскільки відповідач взяті на себе за вказаним договором зобов`язання по сплаті орендних платежів за період з жовтня 2019 року по листопад 2019 року належним чином не виконав, заборгувавши таким чином позивачу 2 240,00 грн., останній, посилаючись на статті 526, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 188, 193, 222, 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просив суд стягнути з Компанії вищезазначену суму боргу, а також 342,01 грн. пені, 77,69 грн. трьох процентів річних та 90,94 грн. інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 березня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

6 квітня 2021 року до суду надішли документи позивача для усунення недоліків позовної заяви.

У зв`язку з наведеними обставинами ухвалою Господарського суду міста Києва від 8 квітня 2021 року вищенаведену позовну заяву Банку прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4388/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

В силу положень статті 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 8 квітня 2021 року про відкриття провадження у справі № 910/4388/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 6.

Проте поштовий конверт із копією зазначеної ухвали було повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення Компанії у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 статті 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина 1 статті 4 цього Закону).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду від 8 квітня 2021 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Проте Компанія в установлений судом строк відзиву на позовну заяву не подала, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направила.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Беручи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2016 року між Компанією та Банком було укладено договір оренди нежилого приміщення № 4/738, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у тимчасове платне користування нежиле приміщення загальною площею 14,00 кв.м, яке знаходиться за адресою: місто Київ, провулок Несторівський, будинок 6, - для проведення господарської діяльності, яка не заборонена діючим законодавством України.

Зазначений договір підписаний уповноваженим представниками його сторін, а також скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Вартість об`єкта оренди - 412 436,36 грн. (пункт 1.3.3 договору).

Згідно з пунктом 3.1 цього правочину приміщення повинно бути передане орендодавцем та прийняте орендарем протягом трьох днів з моменту підписання договору шляхом складання акта приймання-передачі нежилого приміщення, де має бути зазначений його стан (його справність, цілісність, комплексність).

Відповідно до пункту 5.1 наведеної угоди з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі нежилого приміщення у відповідності до пункту 3.1 договору орендар сплачує орендодавцю орендну плату за приміщення. Сплата сум за електроенергію, сум тепловодопостачання, вивозу сміття, утримання будинку, в якому знаходиться приміщення, на орендаря не покладається.

Орендна плата разом з ПДВ становить 1 400,00 грн. за місяць користування приміщення (пункт 5.2 договору).

Плата за оренду сплачується орендарем в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця щомісяця на підставі виставленого орендодавцем до оплати рахунку, не пізніше 10 числа поточного місяця (пункт 5.3 договору).

Строк дії договору починається з моменту прийняття приміщення за актом приймання-передачі нежилого приміщення і діє до 18 листопада 2019 року включно (пункт 4.1 цього правочину).

З матеріалів справи вбачається, що 21 листопада 2016 року позивач та відповідач підписали відповідний акт приймання-передачі нежилого приміщення.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що Компанія своїх зобов`язань за вищевказаним договором оренди належним чином не виконала, внаслідок чого в останньої виникла заборгованість перед позивачем, яка становить 2 240,00 грн. та складається з орендних платежів за жовтень 2019 року в розмірі 1 400,00 грн. та листопад 2019 року в сумі 840,00 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за договором оренди, яка складає 2 240,00 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Компанія на момент прийняття рішення не надала документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про задоволення вимог Банку до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу.

Також у зв`язку з несвоєчасним виконанням Компанією передбаченого укладеним між сторонами договором оренди обов`язку щодо сплати орендних платежів позивач просив суд стягнути з відповідача 342,01 грн. пені, нарахованої на загальну суму заборгованості з орендної плати у розмірі 2 240,00 грн. за період з 16 січня 2020 року по 16 січня 2021 року.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 11.2 договору оренди передбачено, що у випадку прострочення сплати орендної плати, що визначена цим правочином, орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, підлягає сплаті за кожний день прострочення.

У той же час суд звертає увагу на положення частини 6 статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів, які свідчать про встановлення законом чи укладеними між сторонами договорами більш тривалого строку нарахування цієї штрафної санкції, ніж встановлений частиною 6 статті 232 ГК України, суд дійшов висновку про те, що нараховування пені на заборгованість з орендної плати за кожен місяць окремо за кожен день прострочення має припинитися через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Беручи до уваги вказані норми чинного законодавства, суд встановив, що пеня за прострочення по сплаті орендної плати за жовтень 2019 року має нараховуватись з 11 жовтня 2019 року по 11 квітня 2020 року, а за листопад 2019 року - з 11 листопада 2019 року по 11 травня 2020 року.

Судом здійснено перерахунок пені, та встановлено, що стягненню з відповідача підлягає 130,18 грн. пені, з яких: 73,79 грн. - пеня, нарахована на суму боргу за жовтень 2019 року в розмірі 1 400,00 грн. за період з 16 січня 2020 року (початкова дата нарахування пені, визначена позивачем у його розрахунку) по 11 квітня 2020 року; 56,39 грн. - пеня, нарахована на суму боргу за листопад 2019 року в розмірі 840,00 грн. за період з 16 січня 2020 року (початкова дата нарахування пені, визначена позивачем у його розрахунку) по 11 травня 2020 року.

Разом із тим, у задоволенні вимог Банку про стягнення з відповідача пені у розмірі 211,83 грн. слід відмовити.

Слід також зазначити, що за пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки сторони у даній справі не заявляли про застосування позовної давності щодо стягнення суми пені, то позовна давність до даної позовної вимоги судом не застосовується.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати орендних платежів позивач також просив суд стягнути з Компанії три проценти річних у розмірі 77,69 грн. та 90,94 грн. інфляційних втрат, нарахованих на загальну суму основного боргу в розмірі 2 240,00 грн. за період з 21 листопада 2019 року по 16 січня 2021 року.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлені Банком до стягнення розміри трьох процентів річних та інфляційних втрат є арифметично вірними, відповідають вимогам чинного законодавства та положенням договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаних сум компенсаційних виплат підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин.

За таких обставин вимоги Банку підлягають частковому задоволенню.

Водночас відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Матриця" (04053, місто Київ, провулок Несторівський, будинок 6; ідентифікаційний код 34881532) на користь публічного акціонерного товариства "Місто Банк" (65009, місто Одеса, Фонтанська дорога, будинок 11; ідентифікаційний код 20966466) 2 240 (дві тисячі двісті сорок) грн. 00 коп. основного боргу, 130 (сто тридцять) грн. 18 коп. пені, 77 (сімдесят сім) грн. 69 коп. трьох процентів річних, 90 (дев`яносто) грн. 94 коп. інфляційних втрат, а також 2 095 (дві тисячі дев`яносто п`ять) грн. 18 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 7 червня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко