РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.05.2021Справа № 910/1674/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Сервіс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Моторне (транспортне) страхове бюро України

про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 2 847 543,40 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Петрик М.М., ордер серія КС № 751915;

від відповідача: Мельник С.Р., ордер серія АА №1038023;

від третьої особи: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Перша" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Сервіс" про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 2 847 543,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка" № UA/144/12744942 від 27.04.2017, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 судом залишено позовну заяву без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом п`яти днів з дня вручення ухвали суду та спосіб їх усунення

16.02.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, визначено сторонам строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив; підготовче засідання призначено на 22.03.2021.

22.03.2021 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що представник ТОВ «М-Сервіс» адвокат Мельник С.Р. 22.03.2021 о 10:00 буде зайнята в судовому засіданні в Солом`янському районному суді м. Києва.

За наслідками підготовчого засідання, яке відбулося 22.03.2021 за присутності представників позивача та третьої особи судом, без виходу до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання про відкладення підготовчого судового засідання на 05.04.2021.

23.03.2021 через відділ діловодства суду від представника третьої особи надійшло клопотання про поновлення строку на подання відзиву, відзив та клопотання про розгляд справи без участі представника МТСБУ.

За змістом поданого відзиву третьою особою, який є поясненнями на позов, представник третьої особи зазначив, що для врегулювання дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася на території Федеративної Республіки Німеччина 27.12.2017 у МТСБУ заведена справа № 18997/17/144/D, номер справи врегулювальника - DE4018.0002.3156.3. Транспортний засіб винуватця ДТП був забезпеченим в розумінні п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підтвердженням чого є поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка" № UA/144/12744942 від 27.04.2017. Відповідно до умов та принципів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», з урахуванням положень Конвенції про право, що застосовується до ДТП, розмір шкоди визначається компетентним врегулювальником країни ДТП - у даній справі Interschaden GmbH, який і здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій стороні. Після виплати страхового відшкодування потерпілій стороні, компетентний врегулювальник виставив вимоги на компенсацію понесених ним витрат з урахуванням гонорару до страховика-емітента договору міжнародного страхування «Зелена картка» № UA/144/12744942. МТСБУ компенсувало врегулювальнику Interschaden GmbH понесені ним витрати від імені та за рахунок ПрАТ «СК «Перша». Станом на 18.03.2021 МТСБУ від імені та за рахунок ПрАТ «СК «Перша» здійснило 10 виплат на користь Interschaden GmbH на загальну суму 129 646,42 євро стосовно зазначеного страхового випадку.

Водночас, 23.03.2021 представником третьої особи подано клопотання про розгляд справи без участі представника МТСБ, в зв`язку з чим, суд здійснює розгляд справи за відсутності представника третьої особи, який про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

02.04.2021 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказав на необхідності закриття провадження у справі на підставі ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору і предмет спору був відсутній на час пред`явлення позовних вимог, зокрема, зазначив, що позивачем на підтвердження сплати страхового відшкодування надано платіжні доручення в іноземній валюті або банківських металах, де найменування платника зазначено МТСБУ. Жодного платіжного доручення чи будь-якого іншого документу на підтвердження виплати позивачем страхового відшкодування до позовної заяви не додано. Крім того позивачем не направлено на адресу відповідача належних копій документів, що були доданим ним до позовної заяви, зокрема, обвинувального акту та вироку суду, з перекладом на офіційну мову.

Також представником відповідача 02.04.2021 через відділ діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване неможливістю забезпечення явки адвоката у судове засідання 05.04.2021 у зв`язку із запровадженням в м. Києві з 05.04.2021 більш суворих карантинних обмежень, пов`язаних з епідемією коронавірусу, зокрема обмежень, пов`язаних з роботою громадського транспорту.

За наслідками підготовчого засідання, яке відбулося 05.04.2021 за присутності представника позивача судом, без виходу до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання про відкладення підготовчого судового засідання на 26.04.2021.

21.04.2021 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представником позивача зазначено, що з 2013 року врегулювання страхових випадків за договорами міжнародного страхування «Зелена картка», укладеними страховиками - повними членами (саме таким повним членом МТСБУ є й позивач) здійснюється централізовано МТСБУ за рахунок коштів цільових додаткових внесків до централізованого страхового резервного Фонду страхових гарантій МТСБУ. Зазначені кошти позивач перераховує щомісяця з призначенням платежу: «Цільові додаткові внески у Фонд страхових гарантій» за відповідний місяць. Вони обліковуються на балансі позивача як залишок коштів у централізованих страхових резервних фондах. Перерахування коштів за страховим випадком від позивача до МТСБУ по договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка" № UA/144/12744942 від 27.04.2017, за яким було застраховано транспортний засіб марки DAF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 підтверджується бухгалтерською довідкою від 19.04.2021 за вих. № 451. Крім того, представник позивача зазначив, що копії обвинувального акту прокуратури м. Менхенгладбах від 27.02.2018 та Вироку земельного суду м. Менхенгладбах від 25.07.2018 з їх нотаріальним перекладом були направлені на адресу відповідача, що підтверджується описом вкладення у цінний лист 569 та рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою відповідача про його отримання. Копія нотаріального перекладу документів, які були надані МТСБУ у відповідь на адвокатський запит були повторно направлені на адресу відповідача цінним листом 034.

22.04.2021 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що представник ТОВ «М-Сервіс» адвокат Мельник С.Р. 26.04.2021 о 09:45 буде зайнята в судовому засіданні в Печерському районному суді м. Києва.

У судове засідання 26.04.2021 представник позивача з`явився, представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явилися.

Суд, розглянувши у судовому засіданні 26.04.2021 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, заслухавши пояснення представника позивача, відхилив його, з огляду на наступне.

Із змісту ч. 2 ст. 183 ГПК України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 202 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Частиною 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

При цьому, частиною 3 ст. 202 ГПК України унормовано, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач втретє не направляє свого представника у судове засідання.

Разом з тим, суд також враховує, що явка представника відповідача обов`язковою у судове засідання не визнавалась і відповідач не був позбавлений можливості подати клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.

Також, судом враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що судом під час підготовчого провадження, та зокрема, у підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.05.2021.

07.05.2021 представником відповідача подано клопотання про відкладення судового засідання.

У судове засідання 17.05.2021 представник позивача з`явився, представники відповідача та третьої особи не з`явилися.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення судового засідання до 31.05.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 31.05.2021 представники позивача та відповідача з`явилися, представник третьої особи не з`явився.

Представник відповідача 31.05.2021 через відділ діловодства суду подав клопотання про залучення до участі у справі третьої особи ОСОБА_1 , якого визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 27.12.2017 на території Республіки Німеччина.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуюче те, що клопотання про залучення до участі у справі третьої особи було заявлено відповідачем вже під час розгляду справи по суті, без обґрунтування поважності причин неподання вказаного клопотання під час розгляду справи в підготовчому провадженні, суд дійшов висновку про залишення клопотання від 30.03.2021 без розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 31.05.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.04.2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «Перша» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «М-Сервіс» (страхувальник) було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», оформлений полісом № UA/144/12744942, за яким застраховано транспортний засіб - автомобіль марки «DAF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Строк дії договору з 13.05.2017 до 12.05.2018 (п. 1 договору).

Договір діє на умовах країни відвідання, зокрема в Федеративній Республіці Німеччина (п. 3 договору).

Інші умови договору страхування викладено на звороті цього поліса (п. 7 договору).

Предметом цього договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням страхувальником шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу на території країн, зазначених у розділі 6 цього поліса. Страховик забезпечує відшкодування шкоди, заподіяної потерпілим - третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася під час дії цього поліса (договору) і винуватцем якої був водій транспортного засобу, зазначеного у цьому полісі. Перелік страхових випадків, умови здійснення страхової виплати, причини відмови у страховій виплаті, права та обов`язки сторін, а також відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов цього договору визначається законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів країни відвідання, де стався страховий випадок. Зміна і припинення дії цього договору здійснюється у порядку, встановленому законодавством України.

27.12.2017 вищевказаний застрахований транспортний засіб потрапив у дорожньо-транспортну пригоду на території Федеративної Республіки Німеччина.

Відповідно до обвинувального акту прокуратури м. Менхенгладбах Федеративної Республіки Німеччина обвинувачений (Валерій Ярмолинський) виїхав 27.12.2017р. близько 21:00 на сідловому тягачі марки DAF типу ТЕ95ХF з реєстраційним номером НОМЕР_1 разом з напівпричепом з реєстраційним номером НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння на автобан ВАВ 61 в напрямку Кобленца.

В результаті нездатності керувати автомобілем, пов`язаної з алкогольним сп`янінням, обвинувачений спочатку проїхав декілька кілометрів вихляючи, потім зі швидкістю 71 км/год по смузі аварійної зупинки автобану 61 на ділянці 17 500 км. Тут він, не гальмуючи, своїм автопоїздом з причепом здійснив наїзд на патрульний поліцейський автомобіль марки ВМW з номерним знаком НОМЕР_3 , який стояв на смузі аварійної зупинки з включеними ближнім світлом, проблисковими маячками синього кольору і аварійними вогнями.

У патрульній машині знаходилися поліцейські Вінклер, Гільгерс і Нінгаус. У результаті цього зіткнення поліцейська Нінгаус отримала внутрішні травми, зокрема, черепно-мозкові, внаслідок чого вона померла. Поліцейська Вінклер отримала небезпечні для життя травми у вигляді крововиливу в мозок і переломів ключиці і носової кістки. Поліцейського Гільгерса також було травмовано. Він отримав різні синці і забій потилиці. Патрульну машину було повністю пошкоджено.

Зразок крові, взятий у обвинуваченого о 22:00, показав значення 2,58 проміле. Така концентрація алкоголю в крові в будь-якому випадку призводить до нездатності управляти автомобілем.

В результаті обвинувачений засвідчив свою непридатність до керування автотранспортними засобами.

Вироком Земельного суду міста Менхенгладбах від 25.07.2018р. № 22KLs-720Js 490/17-12/18 обвинуваченого визнано винним у скоєнні злочину та засуджено до позбавлення волі строком на два роки та десять місяців, а також за скоєння вбивства через необережність у поєднанні з необережним заподіянням тілесних ушкоджень у двох випадках та навмисним створенням аварійної ситуації на дорозі - обвинувачений позбавляється водійських прав. Протягом чотирьох років адміністративний орган забороняє обвинуваченому використовувати іноземні водійські права або отримувати нові німецькі водійські права. Обвинувачений покриває всі процесуальні витрати, а також необхідні видатки співпозивачів.

Враховуючи, що транспортний засіб марки DAF з державним номерним знаком НОМЕР_1 був застрахований за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» виплата страхового відшкодування здійснюється на умовах, визначених законодавством про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності автовласників країни, на території якої сталася ДТП.

У кожній країні, яка входить до складу Міжнародної системи функціонує Національне бюро, яке є єдиною компетентною організацією з усіх питань, пов`язаних із відшкодуванням шкоди, завданої з вини водія-нерезидента на території такої країни.

За фактом зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди Моторним (транспортним) страховим бюро України заведена відповідна страхова справа: 18997/17/144Б.

Міжнародним бюро врегулювання позовів Федеративної Республіки Німеччини Interschaden GmbH визначена загальна сума завданої шкоди (в тому числі моральна шкода потерпілим та родичам загиблої поліцейської) яка становить 1 567 000,00 Євро.

Позивачем через Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснено відшкодування шкоди завданої працівником відповідача на суму 95 797, 64 Євро, що еквівалентно 2 847 543,40 грн. та підтверджується копіями платіжних доручень: № 20189159 від 08.10.2018р. на суму 11500,00 Євро; № 201811656 від 22.12.2018р. на суму 11568,13 Євро.; № 201811657 від 22.12.2018р. на суму 5 964,52 Євро.; № 20195456 від 11.06.2019р. на суму 23992,15 Євро.; № 20195457 від 11.06.2019р. на суму 3 706,22 Євро.; № 201911265 від 29.10.2019р. на суму 15 500,00 Євро.; № 201911262 від 29.10.2019р. на суму 14550,00 Євро.; № 20203682 від 13.04.2020р. на суму 9 016,62 Євро.

Здійснені позивачем виплати за даним страховим випадком також підтверджуються бухгалтерською довідкою від 18.01.2021р. вих.№ 40.

В обґрунтування позову позивач посилається на ст. ст. 22, 1166, 1172, 1187, 1194 Цивільного кодексу України та п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під виливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Заперечуючи проти позову відповідач у відзиві на позовну заяву, вказав на необхідності закриття провадження у справі на підставі ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору і предмет спору був відсутній на час пред`явлення позовних вимог, зокрема, зазначив що позивачем на підтвердження сплати страхового відшкодування надано в іноземній валюті або банківських металах, де найменування платника зазначено МТСБУ. Жодного платіжного доручення чи будь-якого іншого документу на підтвердження виплати позивачем страхового відшкодування до позовної заяви не додано.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України "Про страхування" страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є обов`язковим.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки (п. 1.12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Статтею 10 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що одним з видів договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є договір міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Договори міжнародного страхування діють на території країн, зазначених у таких договорах. Договори міжнародного страхування, які діють на території країн-членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", посвідчуються відповідним уніфікованим сертифікатом "Зелена картка", що визнається і діє в цих країнах.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про страхування" у разі виїзду зареєстрованого в Україні автотранспортного засобу па територію іншої країни - члена міжнародної системи автострахування "Зелена картка", власник такого транспортного засобу зобов`язаний укласти договір обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника (користувача) транспортного засобу перед третіми особами, дія якого поширюється на ці країни, та отримати від страховика - повного члена Моторного (транспортного) страхового бюро страховий сертифікат "Зелена картка" єдиного зразка, який прийнятий у всіх країнах - членах міжнародної системи страхування.

Відповідно до п. 1.11. ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховий сертифікат "Зелена картка" - страховий сертифікат єдиної форми, що застосовується в країнах - членах міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", які зазначені і не викреслені у такому сертифікаті.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право укладення договорів міжнародного страхування надається тільки повним членам МТСБУ.

Як встановлено судом, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» є повним членом Моторного (транспортного) страхового бюро України і має його повноваження на видачу міжнародних сертифікатів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, дія яких поширюється на території країн - членів системи «Зелена картка», що підтверджується Свідоцтвом № 17-П про повне членство в Моторному (транспортному) страховому бюро України з 09.07.2010. Вказана інформація про повне членство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» в Моторному (транспортному) страховому бюро України також розміщена на офіційному сайті МТСБУ за посиланням http://www.mtsbu.ua/ua/about_us/full_members_list/.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «DAF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована відповідачем за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка»№ UA/144/12744942.

Строк дії договору з 13.05.2017 до 12.05.2018 (п. 1 договору).

Згідно з п. 10.3. ст. 10 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" договори міжнародного страхування діють на території країн, зазначених у таких договорах. Договори міжнародного страхування, які діють на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", посвідчуються відповідним уніфікованим сертифікатом "Зелена картка", що визнається і діє в цих країнах.

Отже, в разі страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автострахування «Зелена картка» безпосереднім значенням для визначення випадку страховим є визначення у договорі території країн на які поширюється дія полісу.

За змістом полісу № UA/144/12744942 вбачається, що договір діє на умовах країни відвідання, зокрема в Федеративній Республіці Німеччина.

Федеративна Республіка Німеччина входить до переліку країн на територію якої поширюється дія міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» http://www.mtsbu.ua/ua/green_card/96532/.

27.12.2017 застрахований транспортний засіб автомобіль марки «DAF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду на території Федеративної Республіки Німеччина.

Відповідно до обвинувального акту прокуратури м. Менхенгладбах Федеративної Республіки Німеччина водій забезпеченого Договором транспортного засобу - ОСОБА_1 виїхав 27.12.2017р. близько 21:00 на сідловому тягачі марки DAF типу ТЕ95ХF з реєстраційним номером НОМЕР_1 разом з напівпричепом з реєстраційним номером НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння на автобан ВАВ 61 в напрямку Кобленца.

В результаті нездатності керувати автомобілем, пов`язаної з алкогольним сп`янінням, обвинувачений спочатку проїхав декілька кілометрів вихляючи, потім зі швидкістю 71 км/год по смузі аварійної зупинки автобану 61 на ділянці 17 500 км. Тут він, не гальмуючи, своїм автопоїздом з причепом здійснив наїзд на патрульний поліцейський автомобіль марки ВМW з номерним знаком НОМЕР_3 , який стояв на смузі аварійної зупинки з включеними ближнім світлом, проблисковими маячками синього кольору і аварійними вогнями.

У патрульній машині знаходилися поліцейські Вінклер, Гільгерс і Нінгаус. У результаті цього зіткнення поліцейська Нінгаус отримала внутрішні травми, зокрема, черепно-мозкові, внаслідок чого вона померла. Поліцейська Вінклер отримала небезпечні для життя травми у вигляді крововиливу в мозок і переломів ключиці і носової кістки. Поліцейського Гільгерса також було травмовано. Він отримав різні синці і забій потилиці. Патрульну машину було повністю пошкоджено.

Зразок крові, взятий у обвинуваченого о 22:00, показав значення 2,58 проміле. Така концентрація алкоголю в крові в будь-якому випадку призводить до нездатності управляти автомобілем.

В результаті обвинувачений засвідчив свою непридатність до керування автотранспортними засобами.

Вироком Земельного суду міста Менхенгладбах від 25.07.2018р. № 22KLs-720Js 490/17-12/18 обвинуваченого визнано винним у скоєнні злочину та засуджено до позбавлення волі строком на два роки та десять місяців, а також за скоєння вбивства через необережність у поєднанні з необережним заподіянням тілесних ушкоджень у двох випадках та навмисним створенням аварійної ситуації на дорозі - обвинувачений позбавляється водійських прав. Протягом чотирьох років адміністративний орган забороняє обвинуваченому використовувати іноземні водійські права або отримувати нові німецькі водійські права. Обвинувачений покриває всі процесуальні витрати, а також необхідні видатки співпозивачів.

Пунктами 39.2.1-39.2.5 статті 39.2 Закону передбачено, що основними завданнями МТСБУ, зокрема є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом; управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при МТСБУ для забезпечення виконання покладених на нього функцій; забезпечення членства України в міжнародній системі автомобільного страхування "Зелена картка" та виконання загальновизнаних зобов`язань перед уповноваженими організаціями інших країн-членів цієї системи; збирання необхідної інформації про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності для узагальнення та внесення пропозицій щодо удосконалення механізму здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; співробітництво з уповноваженими організаціями інших країн у галузі страхування цивільно-правової відповідальності, координація обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників та/або водіїв транспортних засобів нерезидентів у разі в`їзду їх на територію України та власників та/або водіїв транспортних засобів резидентів - у разі їх виїзду за межі України.

Згідно з пунктом 40.1 статті 40 Закону МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди на території країн-членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ.

Відповідно до абзацу "б" пункту 41.2 статті 41 МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння власниками транспортних засобів, якщо такі власники надали відповідним уповноваженим органам інших країн страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ, та за умови, що такий страховик не відшкодував шкоду.

Повні члени МТСБУ зобов`язані здійснювати виплату страхового відшкодування у разі настання страхового випадку, який спричинили їх страхувальники на території інших держав, з уповноваженими організаціями з страхування цивільно-правової відповідальності яких МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Якщо виплату страхового відшкодування здійснило МТСБУ, повні члени відшкодовують йому цю виплату і сплачують пеню за період від дати виплати, здійсненої МТСБУ, до дати здійснення повним членом компенсаційного платежу на користь МТСБУ, з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за який нараховується пеня. Повні члени МТСБУ зобов`язані виконувати вимоги договорів про співпрацю між ними та МТСБУ, а також угод, укладених МТСБУ з уповноваженими організаціями інших країн з страхування цивільно-правової відповідальності. Норми статуту МТСБУ та рішення органів управління МТСБУ, прийняті в межах їхніх повноважень, є обов`язковими для виконання усіма членами МТСБУ та можуть містити додаткові вимоги до страховиків (пункти 51.4, 51.5 та 51.11 статті 51 Закону).

Ліміти відповідальності у країнах-членах міжнародної системи «Зелена картка», розміщені на офіційному сайті МТСБУ за посиланням http://www.mtsbu.ua/files/doc-001.jpg.

Зобов`язання членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена карта" регулюються нормативними актами цієї системи, у тому числі Процедурними правилами, ухваленими Генеральною асамблеєю на острові Крит 30.05.2002 (з урахуванням змін, внесених у місті Лісабоні 29.05.2008; далі - Процедурні правила) (постанова Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/18327/17).

Преамбулою Процедурних правил встановлено, що картка міжнародного автострахування "Зелена картка", яка офіційно визнається урядовими органами країн, які ухвалили цю Рекомендацію Організації Об`єднаних Націй, у кожній країні відвідання є доказом наявності обов`язкового страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортного засобу, інформація про який зафіксована у такій картці.

Відповідно до частини першої статті 3 Процедурних правил як тільки Бюро стає відомо про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася на території країни, що належить до компетенції цього Бюро, за участю автотранспортного засобу з іншої країни, таке Бюро має, не чекаючи формальної претензії, почати розслідування обставин такої пригоди. Бюро, якомога швидше, має повідомити про цю дорожньо-транспортну пригоду страховика, який видав "Зелену картку" або поліс страхування, або, якщо слушно, відповідне Бюро. Будь-яке упущення зробити вищезгадане не може бути використане проти цього Бюро.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 Процедурних правил після того, коли Бюро або відповідний призначений агент врегулювали усі претензії, що виникли в результаті однієї дорожньо-транспортної пригоди, на протязі періоду, що не перевищує один рік, починаючи з дати останнього платежу на користь потерпілої особи, до члена Бюро, який видав "Зелену картку" або поліс страхування, або якщо слушно, до відповідного Бюро, має бути надіслано факсом або електронною поштою вимога на компенсацію. Відповідні суми мають бути сплачені у країні, та у національній валюті, вигодонабувача, без його будь-яких додаткових витрат, протягом двох місяців з дати такої вимоги. Після закінчення цього терміну автоматично застосовується пеня, яка нараховується з дати такої вимоги до дати одержання такого грошового переказу банком вигодонабувача, за ставкою 12 % річних від суми, яка має бути сплачена.

Кожне Бюро повинне гарантувати компенсацію страховиками - його членами кожної суми, щодо якої відповідно до статті 5 Бюро країни дорожньо-транспортної пригоди, або відповідно призначений агент, виставили вимогу. Якщо страховик - член Бюро протягом двох місяців, передбачених статтею 5, упустить здійснення сплати, що вимагається, Бюро, членом якого є такий страховик, повинне саме, услід за надходженням гарантійного вимагання, здійсненного Бюро країни дорожньо-транспортної пригоди або відповідно призначеним агентом, здійснити відповідну компенсацію згідно з умовами, описаними нижче (частина перша статті 6 Процедурних правил).

За приписами статті 9 Процедурних правил будь-яка "Зелена картка", пред`явлена у країні щодо території якої вона може діяти, і яка сприймається як така, що видана з дозволу Бюро, має бути гарантована таким бюро, навіть якщо така картка є фальшивою, неправочинною або зміненою у незаконний спосіб.

Відповідно до підпункту "б" пункту 3.3 Положення про централізований страховий резервний фонд страхових гарантій, затвердженого Президією МТСБУ (протокол від 07.08.2014 N 320/2014) (далі - Положення про страховий фонд) Бюро за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, встановлених Законом, зокрема, у разі заподіяння шкоди власниками транспортних засобів, якщо такі власники надали відповідним уповноваженим органам інших країн страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховика - повного члена Бюро (в тому числі фальшивий, неправочинний або змінений у незаконний спосіб), та за умови, що такий страховик не відшкодував шкоду.

Згідно з пунктом 3.4 Положення про страховий фонд виплати за зобов`язаннями страховика - повного члена Бюро, передбачені підпунктом "б" пункту 3.3, крім виплат за фальшивими сертифікатами "Зелена карта", здійснюються в першу чергу за рахунок коштів, внесених цим страховиком до фонду страхових гарантій, а також за рахунок коштів, які виплачуються за договорами перестрахування, укладеними на умовах, встановлених Загальними зборами повних членів Бюро. У разі повного використання таких коштів, подальші виплати за цими зобов`язаннями та виплати за фальшивими сертифікатами "Зелена картка" розподіляються рівними частинами між страховиками-повними членами Бюро, в тому числі й тими, що раніше входили до складу Бюро як повні члени в межах залишку коштів, внесених ними до фонду страхових гарантій (пункт).

З метою врегулювання дорожньо-транспортної пригоди, що сталася на території Федеративної Республіки Німеччина 27.12.2017 у МТСБУ заведена справа № № 18997/17/144/D, номер справи врегулювальника - DE4018.0002.3156.3.

Відповідно до умов та принципів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», з урахуванням положень Конвенції про право, що застосовується до дорожньо-транспортних пригод (Україна приєдналася на підставі Закону № 3513-VI ( 3513-17) від 15.06.2011 року, розмір шкоди визначається компетентним врегулювальником країни ДТП - у даній справі Interschaden GmbH, який і здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій стороні. Після виплати страхового відшкодування потерпілій стороні, компетентний врегулювальник виставив вимоги на компенсацію понесених ним витрат з урахуванням гонорару до страховика-емітента договору міжнародного страхування «Зелена картка» № UA/144/12744942.

Судом встановлено, що позивачем через Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснено відшкодування шкоди завданої працівником відповідача на суму 95 797, 64 Євро, що еквівалентно 2 847 543,40 грн. та підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень: № 20189159 від 08.10.2018р. на суму 11500,00 Євро; № 201811656 від 22.12.2018р. на суму 11568,13 Євро.; № 201811657 від 22.12.2018р. на суму 5 964,52 Євро.; № 20195456 від 11.06.2019р. на суму 23992,15 Євро.; № 20195457 від 11.06.2019р. на суму 3 706,22 Євро.; № 201911265 від 29.10.2019р. на суму 15 500,00 Євро.; № 201911262 від 29.10.2019р. на суму 14550,00 Євро.; № 20203682 від 13.04.2020р. на суму 9 016,62 Євро.

Здійснені позивачем виплати за даним страховим випадком також підтверджуються бухгалтерською довідкою від 18.01.2021р. вих.№ 40.

У зв`язку з викладеним, не заслуговують на увагу заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо того, що позивачем до позовної заяви не додано жодного платіжного доручення чи будь-якого іншого документу на підтвердження виплати позивачем страхового відшкодування.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

При цьому, згідно з положеннями статті 11 ЦК України, заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

Так, потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні, згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

Отже, з огляду на положення ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для набуття позивачем права зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування є факт фактичної виплати страхового відшкодування потерпілому за наявності умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону.

Так, підпунктом "а" підпункту 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Аналізуючи правовий зміст даної норми закону, слід звернути увагу на те, що регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред`явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності.

Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов`язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов`язанні.

Аналогічних правових висновків дійшов і Верховний Суд України у своїй постанові від 23.03.2016 року у справі № 6-2598цс15.

Таким чином, положеннями ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено альтернативне право страховика після виплати страхового відшкодування на подання регресного позову позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, але тільки за умови керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зазначена правова норма не зобов`язує страховика звертатись саме до водія забезпеченого транспортного засобу, оскільки передбачає у випадках, якщо водій керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, наявність у страховика права на пред`явлення регресного позову або до страхувальника, або до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП.

Зі змісту мотивувальної та резолютивної частин вироку Земельного суду міста Менхенгладбах від 25.07.2018р. № 22KLs-720Js 490/17-12/18 та обвинувального акту прокуратури м. Менхенгладбах Федеративної Республіки Німеччина вбачається, що водій забезпеченого Договором транспортного засобу - ОСОБА_1 виїхав 27.12.2017р. близько 21:00 на сідловому тягачі марки DAF типу ТЕ95ХF з реєстраційним номером НОМЕР_1 разом з напівпричепом з реєстраційним номером НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння на автобан ВАВ 61 в напрямку Кобленца. Зразок крові, взятий у обвинуваченого о 22:00, показав значення 2,58 проміле. Така концентрація алкоголю в крові в будь-якому випадку призводить до нездатності управляти автомобілем. В результаті обвинувачений засвідчив свою непридатність до керування автотранспортними засобами, за що його було притягнуто до кримінальної відповідальності за § 267 абз. 4 Кримінально-процесуального кодексу та позбавлено волі строком на 2 роки 10 місяців.

Таким чином, позивач має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, відповідального за заподіяний збиток.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що її було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі № 905/1391/19, з аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Виходячи із наведених норм права шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі № 910/14685/17.

Як встановлено судом за матеріалами справи та відповідачем не заперечувалось, гр. ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки DAF 95XF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 разом з напівпричепом, державний номер НОМЕР_2 та якого визнано винним у вчиненні ДТП 27.12.2017 року, на час скоєння останнього перебував в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "М-Сервіс".

При цьому, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні повідомлення ТОВ "М-Сервіс" про викрадення транспортного засобу, що був учасником дорожньо-транспортної пригоди.

Частиною 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

З огляду на наведені приписи господарського процесуального закону та відсутність у відзиві Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Сервіс" вказівок щодо незгоди відповідача із твердженнями позивача, що ОСОБА_1 який керував автомобілем марки DAF 95XF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 разом з напівпричепом, державний номер НОМЕР_2 та якого визнано винним у вчиненні ДТП 27.12.2017 року, на час скоєння останнього перебував в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "М-Сервіс", суд дійшов висновку про те, що гр. ОСОБА_1 вчинив дорожньо-транспортну пригоду під час використання ним автомобіля марки DAF 95XF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 разом з напівпричепом, державний номер НОМЕР_2 у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків, а тому ТОВ "М-Сервіс" в силу приписів ст. 1187 Цивільного кодексу України є відповідальною особою за заподіяну внаслідок ДТП шкоду.

Відповідно до частини 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: протиправної поведінки; збитків та їх розміру; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Таким чином, оскільки станом на дату вчинення ДТП - 27.12.2017, цивільно-правова відповідальність осіб за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу марки DAF 95XF, державний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого - гр. Ярмолинський В., вчинив дорожньо-транспортну пригоду, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія «Перша», роботодавцем якого, як і страхувальником відповідно до чинного на момент скоєння ДТП (27.12.2017) Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», оформлений полісом № UA/144/12744942, за яким застраховано транспортний засіб - автомобіль марки «DAF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є Товариство з обмеженою відповідальністю «М-Сервіс» - відповідач у справі, та до позивача перейшло право вимоги на суму 95 797, 64 Євро, що еквівалентно 2 847 543,40 грн., з огляду на здійсненне позивачем через Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодування шкоди завданої працівником відповідача, позовні вимоги до ТОВ "М-Сервіс" в силу перелічених норм Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є обґрунтованими.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та достатніх доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму страхового відшкодування.

Враховуючи зазначене вище, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 2 847 543,40 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Щодо заявлених позивачем до відшкодування відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 56 985,00 грн. суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із вимогами п.п. 1-2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як свідчать матеріали справи, з метою належного захисту прав позивача та надання професійної правничої допомоги в господарському суді, 25.09.2017 між ПрАТ "Страхова компанія "Перша" та Адвокатським об`єднанням «Горпинченко, Петрощук і Партнери» був укладений договір про надання правової допомоги №96 з урахуванням змін та доповнень викладених у додатковій угоді № 7 від 02.10.2020 до договору, у відповідності до якого клієнт замовляє, а юрист приймає на себе щодо зобов`язання щодо юридичного супроводу та представництва інтересів клієнта у Господарському суді м. Києва, Північному апеляційному господарському суді, Касаційному господарському суді Верховного Суду, а також в подальшому щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «М-Сервіс» відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 2 847 543,40 грн. за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», оформлений полісом № UA/144/12744942, за яким застраховано транспортний засіб - автомобіль марки «DAF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Враховуючи положення статей 15, 26, 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", суд вважає, що за правовою природою договір від 25.09.2017 №96 є договором про надання правової допомоги.

Представником ПрАТ "Страхова компанія "Перша" у суді був адвокат Адвокатського об`єднання «Горпинченко, Петрощук і Партнери» Петрик Михайло Миколайович, повноваження якої підтверджуються ордером серії КС №751915 від 02.02.2021 та свідоцтвом від 29.08.2012 №5208 про право на заняття адвокатською діяльністю.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 2-6 ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала такі висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу:

1) за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу);

2) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи;

3) загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат;

4) під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд, розподіляючи витрати, понесені ПрАТ "Страхова компанія "Перша" на професійну правничу допомогу адвоката, зазначає, що надані копії договору про надання правової допомоги від 25.09.2017 №96, додаткової угоди №7 від 02.10.2020 до нього, акта приймання-передачі наданих послуг від 30.11.2020 № 90, рахунку на оплату №85 від 02.10.2020 і платіжного доручення від 19.10.2020 №2622 в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Таким чином, судом встановлено, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 56 985,00 грн. є підтвердженими, а відповідачем не доведено неспівмірності цих витрат відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України.

Отже, враховуючи складність справи та надані послуги, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заявленої позивачем вимоги про відшкодування йому витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі, що становить 56 985,00 грн.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Сервіс" (02092, м. Київ, вул. Алма-Атинська, буд. 14-А; ідентифікаційний код 24915678) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, буд. 30; ідентифікаційний код 31681672) страхове відшкодування у розмірі 2 847 543 (два мільйони вісімсот сорок сім тисяч п`ятсот сорок три) грн. 40 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 56 985 (п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 42 713 (сорок дві тисячі сімсот тринадцять) грн. 16 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 10.06.2021

Суддя О.А. Грєхова