ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" травня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3580/20

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.О. Липі

розглядаючи справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (вул. Саксаганського, буд. 70-А,м. Київ,01032) до відповідача: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "Виробничо-комерційна фірма "Електромобілі" (пр. Академіка Глушко, буд. 26, кв. 200,м. Одеса,65104) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення 64908,17 грн.;

за участю представників:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "Виробничо-комерційна фірма "Електромобілі", в якому просить господарський суд: про стягнення 64908,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ "Страхова компанія "УНІКА" на підставі ст. 27 Закону України "Про Страхування" було здійснено страхове відшкодування у розмірі 64908,17 грн., у зв`язку з чим позивач отримав право вимоги про відшкодування збитків у порядку суброгації .

Ухвалою суду від 21.12.2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та зобов`язано ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ" Виробничо-комерційна фірма "Електромобілі" надати доказ того, що у момент скоєння ДТП 30 червня 20109 року на вул. Катерининська в м. Одеса водій транспортного засобу ECARS номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 виконував свої трудові (службові) обов`язки у якості працівника Відповідача.

31.12.2020р. від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "Виробничо-комерційна фірма "Електромобілі" надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

11.01.2021р. від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач не погоджується з підставами викладеними у відзиві та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.02.2021р. вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та залучено до участі у справі №916/3580/20 в якості третьої осіби, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Ухвалою суду від 01.02.2021р. витребувано у ДПС України інформацію, що стосується відповідача та третьої особи.

26.02.2021р. від ДПС України надійшов лист з відповіддю (вх. 5476/21 від 26.02.2021р.)

Ухвалою суду від 22.03.2021р. продовжено строк підготовчого провадження до 05.05.2021р.

09.04.2021р. до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

Ухвалою суду від 26.04.2021р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду.

Представник позивача в судові засідання не з`являвся але просив розглядати справу без участі представника.

Представник відповідача у судові засідання не з`являвся, повідомлений належним чином, про причини нез`явлення суд не повідомлено проти задоволення позовних вимог заперечував.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

19 жовтня 2018 року між ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» (далі Позивач) та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №833001/4615/0000236, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом AUDI Q5 номерний знак НОМЕР_2 .

30 червня 2019 року на вул. Катерининська в м. Одеса, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ЕСARS номерний знак НОМЕР_1 , скоїв зіткнення з транспортним засобом AUDI Q5 номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Позивач вважає, що факт та обставини зазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджуються довідкою про дорожньо-транспортну пригоду Управління патрульної поліції в Одеській області за ідентифікатором картки ДТП в системі НПУ №153299 ; протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №155688 від 30.06.2019 року ; схемою місця ДТП Управління патрульної поліції в Одеській області від 30.06.2019 року ; поясненнями ОСОБА_1 від 30.06.2019 року

На підставі наведених документів та заяви ОСОБА_2 №00307658 про подію, що має ознаки страхового випадку від 01.07.2019 року. акту №00307658 огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 01.07.2019 року. ремонтної калькуляції №00307658 від 11.07.2019 року системи AUDATEX (ліцензований програмно-технічний комплекс з розрахунків вартості відновлювальних ремонтів транспортних засобів з використанням рекомендованих нормативів заводу виробника та цін на запасні частини, рекомендованих імпортером). рахунку-фактури ДП «АУДІ ЦЕНТР ВІПОС» № від 05.07.2019 року. страхового акту №00307658 від 18.07.2019 року. наказу №00307658 від 18.07.2019 року позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 64 908,17 грн., що підтверджується платіжним дорученням №099098 від 19 липня 2019 року (додаток 13).

Факт виконання відновлювальних робіт на загальну суму 64 908,17 грн. підтверджується Актом виконаних робіт ДП «АУДІ ЦЕНТР ВІПОС» № від 06.08.2019 року.

Винною особою в скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія транспортного засобу ЕСARS номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Приморського районного суду міста Одеси від 30 липня 2019 року по справі №522/12180/19

Таким чином, позивач вважає, що особою, безпосередньо відповідальною за завданні збитки, є ОСОБА_1 , а до Позивача (у порядку суброгації) переходить право вимоги до ОСОБА_1 у розмірі виплаченого страхового відшкодування, а саме у розмірі 64 908,17 грн.

Крім того, позивач зазначає, що ОСОБА_1 , під час скоєння ДТП, виконував свої трудові (службові) обов`язки у якості працівника ТОВ "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "ЕЛЕКТРОМОБІЛІ" то обов`язок щодо відшкодування збитків у розмірі 64 908,17 грн. покладається на Відповідача.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відносини у сфері страхування майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб регулюються Законом України «Про страхування» М85/96-ВР від 07 березня 1996 року (надалі «Закон Ы85/96-ВР») та загальними нормами цивільного права.

Статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону Ы85/96-ВР визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток (відшкодування збитків у порядку субооганії).

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ПК.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом; механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 статті 1187 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною першою статті 1172 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 137 ГК України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Судом встановлено, що 30 червня 2019 року на вул. Катерининська в м. Одеса, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ЕСARS номерний знак НОМЕР_1 , скоїв зіткнення з транспортним засобом AUDI Q5 номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Винною особою в скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія транспортного засобу ЕСARS номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Приморського районного суду міста Одеси від 30 липня 2019 року по справі №522/12180/19

Цивільно-правову відповідальність транспортного засобу ECARS номерний знак НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП не застраховано, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України сайту https://cbd.mtsbu.ua/ від 26.11.2020 року .

Позивач вважає, що оскільки цивільно-правову відповідальність транспортного засобу ECARS номерний знак НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП застраховано не було, то обов`язок щодо відшкодування збитків у розмірі 64 908,17 гри. у повному обсязі покладається на Відповідача.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 під час скоєння ДТП, виконував свої трудові (службові) обов`язки у якості працівника ТОВ "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА "ЕЛЕКТРОМОБІЛІ" то Відповідач має відшкодувати шкоду завдану їхнім працівником під час ДТП, що мала місце 30 червня 2019 року.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_1 є особою, що знаходилась в трудових відносинах з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Електромобілі» є хибними та судом до уваги не приймаються так як матеріалами справи не підтверджені.

Крім того, у листі Державної податкової служби України від 17.02.2021 № 1694/5/99-00-12-10-05 ( вх. № 5476 від 26.02.2021р.), який надійшов до Господарського суду Одеської області зазначено, що згідно з інформаційним фондом Державного реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 12.02.2021 ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) у II кварталі 2019 року отримував доходи тільки за ознакою « 101» (доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), крім доходів, зазначених в абзаці третьому пункту 4 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України (далі - Кодекс) (підпункт 164 2.1 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу) від Регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» (). Також повідомлено, що відомості щодо наявності трудових договорів чи договорів цивільно - правового характеру, укладених між юридичною особою та фізичною особою до контролюючих органів не надходять.

Отже, Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" не надано жодних належних доказів в обґрунтування своїх вимог, тому суд відмовляє позивачу в задоволені позову.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Інші посилання позивача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України".

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволені позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "Виробничо-комерційна фірма "Електромобілі" про стягнення 64908,17 грн.- відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Повний текст складено 07 червня 2021 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов