РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.06.2021Справа № 910/5282/21
За позовом Фізичної особи-підприємця Рой Вікторії Миколаївни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГУСТО ДІ ІТАЛІЯ"

про стягнення 870748,05 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГУСТО ДІ ІТАЛІЯ" (далі - Відповідач) на користь Фізичної особи-підприємця Рой Вікторії Миколаївни (далі - Позивач) боргу та санкцій за договором оренди нежитлового приміщення від 01.10.2018, разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань вчасно та повністю оплатити орендну плату за користування нежитловим приміщенням.

Ухвалою суду від 05.04.2021 відкрито провадження у справі №910/5282/21 за вказаними позовними вимогами та призначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову (відзив), або будь-які інші письмові заперечення чи пояснення по справі та/або заяви процесуального характеру.

В матеріалах справи наявне повідомлення про вручення поштового відправлення, яке підтверджує факт того, що відповідачем 12.04.2021 було отримано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі.

За відсутності відзиву суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2018 року між Позивачем (Орендодавець) та Відповідачем (Орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення (далі - Договір).

За умовами п. 1.1 Договору орендар передає, а орендодавець приймає в строкове, без права подальшого викупу, платне користування нежитлове приміщення загальною площею 129,90 кв.м. (об`єкт оренди), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6а.

Орендодавець володіє об`єктом оренди на підставі договору позички від 30.08.2018, про що вказано у п. 2.2 Договору.

Зі змісту п. 4.1 Договору вбачається, що розмір орендної плати за користування об`єктом оренди становить 3000 грн. в місяць, яку орендар повинен сплачувати щомісячно, не пізніше 5-го числа поточного місяця шляхом безготівкового перерахування грошових коштів.

У подальшому, шляхом укладання додаткових угод до Договору, сторони за взаємною згодою збільшували розмір орендної плати.

Додатковою угодою №4 до Договору сторони погодили, що з серпня 2019 року орендна плата складає 76000 грн. за кожний місяць оренди.

Позивач зазначив, що станом на момент звернення до суду з цим позовом, розмір орендної плати залишився незмінним (76000 грн).

Так, на підставі акту приймання-передачі приміщення в оренду від 01.10.2018, копія якого наявна у матеріалах справи, позивачем було передано у користування відповідачу об`єкт оренди.

Строк договору оренди становить 35 місяців (п.5.2 Договору), однак, 16.03.2021 позивач засобами поштового зв`язку направив на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору оренди нежитлового приміщення, докази чого надано до позову.

Передумовою для розірвання позивачем Договору в односторонньому порядку стала заборгованість відповідача з орендної плати.

Відповідно до п.3.4.1 Договору орендар зобов`язаний належним чином сплачувати орендну плату.

Згідно з п.3.1.2 Договору орендодавець має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку невнесення орендної плати протягом більше як 5-ти днів, і комунальних та експлуатаційних послуг протягом більш ніж 30-ти днів.

Пунктом 6.2.1 Договору передбачено, що договір підлягає достроковому розірванню на вимогу орендодавця у випадках: затримки сплати орендарем орендної плати строком більше ніж 5 днів і комунальних та експлуатаційних послуг протягом більш ніж 30 днів.

Порядок одностороннього розірвання орендодавцем Договору регламентований п. 6.3 Договору: при настанні одного з випадків, вказаних в п. 6.3 договору, орендодавець письмово повідомляє орендаря про дострокове розірвання договору за 30 (тридцять) календарних днів. В день закінчення строку оренди, орендар зобов`язаний звільнити об`єкт оренди, вивезти своє майно та передати об`єкт оренди по акту прийому-передачі орендодавцю. На дату підписання акту прийому-передачі, орендар зобов`язаний сплатити заборгованість, пов`язану з використанням об`єкту оренди, перед орендодавцем, комунальними службами тощо, в повному обсязі.

З наведеного вбачається, що строк дії Договору сплив 16.04.2021.

Так, згідно тверджень позивача та наданих ним до справи копій актів здачі-приймання (надання послуг), копій квитанцій та роздруківок з системи Приват24 останній підтверджує, що відповідачем у період з листопада 2019 по лютий 2021 належним чином не виконувалися зобов`язання за Договором в частині повної оплати суми орендної плати за користування ним об`єкту оренди. Станом на день звернення із позовом до суду за відповідачем у вказаний період рахується борг з орендних платежів у сумі 792952 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджено, що в спірний період відповідач користувався орендованим нерухомим майном.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Як було зазначено вище, умовами Договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем щомісячно, не пізніше 5-го числа поточного місяця шляхом безготівкового перерахування грошових коштів (п. 4.1 Договору).

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Згідно з розрахунком, який було надано позивачем до матеріалів справи та перевірено судом, за користування об`єктом оренди за період з листопада 2019 року по лютий 2021 року, сума заборгованості за орендними платежами становить 792952 грн.

Доказів на спростування, на момент звернення позивача до суду з позовом, заборгованості з орендної плати в сумі 792952 грн. відповідачем не надано.

Таким чином, позовна вимога про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 792952 грн підлягає задоволенню.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків сплати орендної плати передбачена в п.7.1 Договору, згідно із яким, у разі прострочення або сплати в неповному обсязі орендної плати, передбаченої в п. 4.1 орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу від несплаченої суми.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем здійснено нарахування пені в розмірі 12565,49 грн. за період з 06.10.2020 по 22.03.2021, інфляційних втрат у розмірі 38907,22 грн. та 3% річних у розмірі 13609,12 грн. за період з 06.11.2019 по 22.03.2021.

Заперечень щодо здійснених позивачем нарахувань та наведених ним сум, а також контррозрахунку нарахованої заборгованості та штрафних і фінансових санкцій, відповідачем суду надано не було.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, інфляційних втрат та 3 % річний суд вважає, щого арефметично правильним, а отже заявлені суми підлягають стягненню з відповідача повністю.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 10000 грн. за решітки фасадних вікон, на тій підставі, що між сторонами було укладено Додаткову угодою до Договору у якій вони домовились, що при поверненні приміщення від орендаря орендодавцю згідно розділу 3 п. 3.4.8 Договору, решітки з фасадних вікон приміщення в кількості 5 шт. будуть повернуті в належний стан (вигляд) та встановлені на свої попередні місця на вікна або буде сплачена сума в розмірі 2000 грн за 1 шт.

Позивач зауважив, що станом на момент звернення з цим позовом решітки на фасадних вікнах відсутні, а відтак з відповідача підлягає стягненню обумовлена Додатковою угодою сума у розмірі 10000 грн.

Станом на день ухвалення рішення Договір є розірваним і за відповідачем виник обов`язок передбачений умовами Додаткової угоди, копію якої надано з позовом, встановити рішітки в кількості 5 шт., або відшкодувати 2000 грн. за кожну решітку.

Зі сторони відповідача жодних заперечень стосовно заявленої позивачем вимоги про стягнення вартості решіток, або доказів на підтвердження встановлення цих решіток на вікна об`єкта оренди, суду надано не було, а отже заявлена позивачем вимога про стягнення 10000 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 2714,22 грн., що є заборгованістю за комунальні послуги, а саме 714,22 грн. за надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через мережі та 2000 грн. за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. На підтвердження наявності вказаного боргу позивачем надано копії відповідних рахунків (рахунок на оплату № від 23.02.2021, рахунок на оплату №7758 від 16.03.2021).

Так, за умовами п. 4.2 Договору всі витрати за користування телефонним зв`язком, електроенергією, за експлуатаційні та комунальні послуги сплачується орендарем самостійно згідно із наданими відповідною службою рахунками. Комунальні платежі мають здійснюватися до 20-числа поточного місяця відповідно до отриманих рахунків.

Приймаючи до уваги умови Договору та надані позивачем рахунки, а також відсутність жодних заперечень від відповідача, щодо суми боргу з комунальних послуг чи доказів на спростування вказаного, заявлена позивачем сума боргу за комунальні послуги підлягає стягненню з відповідача у повному розмірі.

Згідно зі статтею 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на вищенаведені норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем їх не спростовано, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 792952 грн. заборгованості з орендної плати, 12565,49 грн. пені, 13609,12 грн. 3% річних, 38907,22 грн. інфляційних втрат, а також 10000 грн. за решітки та 2714,22 грн. заборгованості за комунальні платежі.

Судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, то судом враховано наступне.

Позивачем до позову було надано попередній орієнтовний розрахунок суми витрат на правничу домогу у сумі 19381,04 грн. та пізніше від позивача надійшло клопотання про долучення доказів понесення витрат на правову допомогу у сумі 30067,10 грн.

На підтвердження факту понесення цих витрат позивачем до матеріалів справи додані (у копіях) наступні належні та допустимі докази:

- договір про надання правничої (правової) допомоги № 20210317/1 від 17.03.2021 підписане позивачем та Адвокатським бюро «Ципін і партнери»;

- додаток №2 від 23.03.2021 до договору № 20210317/1 від 17.03.2021;

- договір доручення від 12.05.2021;

- платіжне доручення від 12.05.2021 на суму 30067,10 грн.;

- ордер від 29.03.2021 про надання правничої (правової) допомоги адвокатом Суткович М.А., яка працює у Адвокатському бюро «Ципін і партнери».

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Так, позивачем та адвокатським бюро було погоджено у додатку №2 від 23.03.2021 до договору № 20210317/1 від 17.03.2021, що за виконання цього доручення клієнт здійснює оплату за тарифом 1384,36 грн. за годуну, що є еквівалентом 50 дол. США за курсом НБУ, встановленим на день укладання цього доручення. Сторони узгодили, що розмір оплати у гривнях, зазначений у цьому додатку, змінюється пропорційно зміненню курсу долара США по відношенню до гривні України відповідно до курсу НБУ на дату здійснення оплати або виставлення рахунку (якщо рахунок було надано).

Крім того позивачем та адвокатським бюро у додатку №2 від 23.03.2021 до договору № 20210317/1 від 17.03.2021 встановлено, що за цим дорученням клієнт доручає бюро надання правової допомоги клієнту у господарській справі за позовом Фізичної особи-підприємця Рой Вікторії Миколаївни до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГУСТО ДІ ІТАЛІЯ" про стягнення заборгованості за Договором оренди від 01.10.2018.

Досліджуючи зміст робіт, які були надані позивачу адвокатом, суд зауважує, що останнім включено до витрат на правничу допомогу в межах даного спору послуги, які не пов`язані з витратами на розгляд даної справи (15.03.2021 у кількості 7 годин - надання правничої допомоги під час звільнення об`єкту оренди майна орендаря за адресою: м. Київ, вул. Леонтовича, 6а; 15.03.2021 у кількості 1 година - складання заяви до ТОВ «ГУСТО ДІ ІТАЛІЯ» про розірвання договору оренди нежитлового приміщення. Ознайомлення з договором оренди нежитлового приміщення; 16.03.2021 у кількості 5 годин - надання правничої допомоги під час звільнення об`єкту оренди майна орендаря за адресою: м. Київ, вул. Леонтовича, 6а; 18.03.2021 у кількості 1 година - виконання доручення клієнта щодо надання правничої допомоги на випадок приїзду поліції під час відкриття приміщення для підключення охоронної сигналізації).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 10488,52 грн.

Керуючись статтями 126, 129, 165, 178, 233, 237-238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГУСТО ДІ ІТАЛІЯ" (02232, м. Київ, вул. Бальзака, будинок 80, кв. 40; ідентифікаційний код 38371445) на користь Фізичної особи-підприємця Рой Вікторії Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 792952 (сімсот дев`яносто дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. заборгованості з орендної плати, 12565 (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 49 коп. пені, 13609 (тринадцять тисяч шістсот дев`ять) грн. 12 коп. 3% річних, 38907 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот сім) грн. 22 коп. інфляційних втрат, 10000 (десять тисяч) грн. за решітки фасадних вікон, 2714 (дві тисячі сімсот чотирнадцять) грн. 22 коп. заборгованості за комунальні послуги, а також 13061 (тринадцять тисяч шістдесят одну) грн. 22 коп. судового збору та 10488 (десять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 52 коп. витрат на правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.