РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.04.2021Справа № 910/20724/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛИКА ОРБІТА"

до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ"

про стягнення боргу за договором поставки у розмірі 1 364 010,18 грн,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 12.04.2021,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2020 року Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛИКА ОРБІТА" (далі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (далі- відповідач, Компанія) про стягнення боргу за договором поставки у розмірі 1 364 010,18 грн, з якої 1 315 530,00 грн сума основного боргу, 37 158,00 грн інфляційні втрати та 11 322,18 грн три проценти річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача (Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція") договірних обов`язків згідно договору поставки товару № 53-122-012009761 від 04.06.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/20724/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.01.2021 та встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив та інших доказів.

21.01.2021 та 26.01.2021 від відповідача надійшли заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За результатами судового засідання 27.01.2021 суд ухвалив відкласти підготовче засідання у справі на 03.03.2021.

29.01.2021 та 09.02.2021 до суду надійшла заява відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції

11.02.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

22.02.2021 та 02.03.2021 до суду надійшли заяви відповідача про долучення доказів часткової оплати боргу.

23.02.2021 від відповідача надійшло клопотання про вирішення питання про повернення судового збору у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті.

03.03.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив.

За наслідками судового засідання 03.03.2021 суд ухвалив відкласти підготовче засідання у справі на 15.03.2021.

11.03.2021 до суду надійшла заява позивача про судові витрати.

15.03.2021 до суду від відповідача надійшла заява з доказами часткової сплати заборгованості.

У підготовче засідання 15.03.2021 прибули представники сторін та надали пояснення.

За наслідками підготовчого засідання 15.03.22021 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті в судовому засіданні 12.04.2021.

Під час судового зсідання 12.04.2021 представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позові.

Представник Компанії у свою чергу просив врахувати часткову оплату суми боргу.

Відповідно статті 233 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) рішення у даній справі прийняте в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

04.06.2020 Товариство, як переможець процедури закупівлі відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 №922-VIII, та Відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «ЕНЕРГОАТОМ» (далі - ДП НАЕК «Енергоатом» або Відповідач) уклали договір поставки №53-122-01-20-09761 (далі - Договір).

За Договором Позивач, як постачальник, зобов`язався в порядку та на умовах, визначених Договором, поставити продукцію (спецвзуття бахіли), а Відповідач, як замовник, зобов`язався оплатити продукцію за кількістю і цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору) (див. пункти 1.1 та 1.2 Договору).

Загальна вартість продукції, що поставлялася за Договором, становить 1315530,00 грн, включаючи податок на додану вартість у розмірі 219 255,00 грн, яка є остаточною і змінам не підлягає (пункти 2.1 - 2.4 Договору).

Кількість та асортимент продукції визначається у специфікації №1 (додаток №1 до Договору) (пункт 4.1 Договору).

16.07.2020 Позивач, виконуючи умови Договору, повністю поставив на користь Відповідача зазначену в Договорі продукцію, що підтверджується, зокрема, (1) підписаною уповноваженими представниками сторін Договору видатковою накладною №РН-0000012 від 16 липня 2020 року та (2) товарно-транспортною накладною №12ТТН від 15 липня 2020 року.

Оплата за поставлену продукцію мала бути здійснена Відповідачем за умови реєстрації Позивачем податкової накладної у ЄРПН (Єдиному реєстрі податкових накладних) шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Позивача протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС» (пункт 6.1 Договору).

Податкову накладну №4 від 16 липня 2020 року Позивач зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується рішенням податкового органу від 02 жовтня 2020 року №1998360/35644849 про реєстрацію податкової накладної.

27 липня 2020 року Відповідач на поставлену Позивачем продукцію оформив ярлик на придатну продукцію №1-1-120, про що повідомив Позивача своїм листом від 28 липня 2020 року №11264/041.

Ураховуючи прийняття Відповідачем поставленої йому продукції та оформлення ним 27 липня 2020 року ярлика на придатну продукцію, встановлений пунктом 6.1 Договору сорока п`ятиденний строк для здійснення оплати за поставлену продукцію сплив 10 вересня 2020 року.

З огляду на те, що Відповідач не виконав свої договірні зобов`язання з оплати поставленої продукції, Позивач направив претензію №1 від 25 листопада 2020 року з вимогою погасити заборгованість.

Відповідаючи на зазначену претензію, Відповідач своїй листом від 16 грудня 2020 року №18981/001 підтвердив наявність заборгованості перед Позивачем у розмірі 1 315 530,00 грн за поставлену за Договором продукцію, однак на момент пред`явлення позову Відповідач свою заборгованість перед Позивачем не погасив.

Під час судового розгляду, Компанія проти наявності заборгованості не заперечувала та здійснила часткову сплату суми основного боргу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, щодо позову господарський суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільний кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Норми вказаної статті кореспондуються із приписами статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

У силу вимог частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Так, умовами пункту 6.1. договору сторонами погоджена оплата протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що товар поставлений позивачем відповідачу 16.07.2020, ярлик оформлений 27.07.2020, граничний строк виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за спірним договором настав 10.09.2020.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок невиконання обов`язку з оплати поставленого товару в повному обсязі, за відповідачем станом на день відкриття провадження у справі обліковується заборгованість спірним договором у розмірі 1 315 530,00 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Разом з тим, Компанія під час судового провадження здійснила наступні оплати на користь позивача: 50 000,00 грн - 09.02.2021, 100 000,00 грн - 19.02.2021, 100 000,00 грн - 10.03.2021, 100 000,00 грн - 26.03.2021, 100 000,00 грн - 02.04.2021, 100 000,00 грн - 09.04.2021. Відповідні платіжні доручення наявні в матеріалах справи. Факт оплати сторонами не заперечується.

З огляду на вказане суд вважає за можливе закрити провадження у справі в частині стягнення 550 000,00 грн суми основного боргу на підставі пункту 2 частини1 статті 231 ГПК України, якою передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі в разі відсутності предмета спору.

У той же час, сума основного боргу в розмірі 765 530,00 грн підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 11 322,00 грн та інфляційні втрати в розмірі 37 158,00 грн за період з 11.09.2020 по 24.12.2020.

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних та інфляційної складової боргу, суд дійшов висновку про те, що до стягнення з відповідача підлягає три проценти річних у розмірі 11 322,18 грн та інфляційні втрати в розмірі 30 428,21 грн.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, позовні вимоги Товариства, є обґрунтованими, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, а в частині судового збору за вимогами в яких провадження підлягає закриттю, в силу приписів частини 1 статті 130 ГПК України та частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» 8250,00 грн підлягає поверненню з Державного бюджету.

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛИКА ОРБІТА" до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення боргу за договором поставки у розмірі 1 364 010,18 грн закрити в частині стягнення 550 000,00 грн основного боргу.

2. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛИКА ОРБІТА" до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення боргу за договором поставки у розмірі 814 010,18 грн задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛИКА ОРБІТА" (04212, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЗОЇ ГАЙДАЙ, будинок 12/10, квартира 97; ідентифікаційний код 35644849) 765 530,00 грн (сімсот шістдесят п`ять тисяч п`ятсот тридцять гривень 00 копійок) основного боргу, 11 322,18 грн (одинадцять тисяч триста двадцять дві гривні 18 копійок) три проценти річних, 30 428,21 грн (тридцять тисяч чотириста двадцять вісім гривень 21 копійку) інфляційних втрат та 12 109,21 грн (дванадцять тисяч сто дев`ять гривень 21 копійку) судового збору.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ВЕЛИКА ОРБІТА" (04212, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЗОЇ ГАЙДАЙ, будинок 12/10, квартира 97; ідентифікаційний код 35644849) з Державного бюджету України 8 250,00 грн (вісім тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 копійок) сплаченого судового збору згідно платіжного доручення № 363 від 24.12.2020, оригінал якого міститься в матеріалах справи.

5. У іншій частині в позові відмовити.

6. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 02.06.2021.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ