ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2021 р. Справа№ 902/1118/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання: Пастернак О.С.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 25.05.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінерал Групп"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 26.02.2021 (повний текст складено - 03.03.2021)

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

у справі №902/1118/20 (суддя - Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінерал Групп"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю

"Виробничий комплекс "Камелот";

2) Державної служби геології та надр України;

3) Товарної біржі "Українська енергетична біржа"

про визнання недійсним договору

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мінерал Групп" (надалі - позивач, скаржник, ТОВ "Мінерал Групп") звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, відповідно до якого просив суд забезпечити позов шляхом заборони використовувати в будь-яких цілях Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Камелот" (надалі - відповідач-1, ТОВ "Виробничий комплекс "Камелот") родовищ Озаринецької ділянки піску, а також будь-яких інших родовищ піску та піщано-галькового матеріалу, що знаходяться у Могилів-Подільському районі Вінницької області та/або частково або повністю накладаються на межі ділянки Вендичанського родовища, що знаходиться у Могилів-Подільському районі Вінницької області до набрання рішенням суду законної сили.

Заява про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована тим, що по результатам проведення аукціону, опублікованого в системі електронних торгів "Прозорро.Продажі" з реєстраційним номером UA-PS-2020-05-29-000124-3, з переможцем ТОВ "Виробничий комплекс "Камелот" укладено договір №2/4-20 від 13.08.2020, яким надано дозвіл на користування надрами Озаринецької ділянки піску та пісково-галькового матеріалу, межі якої відповідають географічним межам іншого родовища - Вендичанського, яким користується позивач.

На думку позивача існує реальна необхідність вжиття заходів, які б заборонили відповідачу-1 здійснювати будь-які дії, спрямовані на користування надрами в будь-яких цілях Озаринецької ділянки піску, що знаходиться у Могилів- Подільському районі Вінницької області, оскільки невжиття таких заходів є передумовою несанкціонованого використання природних ресурсів, які є власністю українського народу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 у справі №902/1118/20 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінерал Групп" (надалі - позивач, скаржник, ТОВ "Мінерал Групп") про забезпечення позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення наступним:

- під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову суд не має можливості повною мірою оцінити та обґрунтувати дійсну наявність порушених прав позивача зі сторони відповідачів, оскільки під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову;

- вирішуючи спір за позовом про визнання договору недійним, суд встановлює наявність обставин, які свідчать про таку недійсність. Судовий захист полягає в усуненні невизначеності у правовідносинах між сторонами, і хоча стадія виконання рішення в таких спорах відсутня, однак, внаслідок визнання договору недійсним настають правові наслідки, пов`язані з такою недійсністю. Водночас, до вирішення такого спору судом у зв`язку з виконанням сторонами оспорюваного договору можуть мати місце обставини, які створюють загрозу порушення прав та інтересів позивача, та відповідно можуть нівелювати ефективність та достатність самого обраного позивачем способу судового захисту або обумовлювати необхідність застосування додаткових заходів на захист порушених прав шляхом подання інших позовів.

При цьому суд першої інстанції звернув увагу на те, що зі змісту заяви про забезпечення позову реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачами можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 у справі №902/1118/20, прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову. Стягнути з відповідача-1 на користь позивача судові витрати та витрати на правничу допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення не відповідає критеріям законності, оскільки прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що призвело до помилкових висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції. Відтак, оскаржувана ухвала прийнята із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що обраний спосіб забезпечення позову співвідноситься з предметом позову, відтак існує конкретний зв`язок між певним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

ТОВ "Мінерал Групп" наголошує, що у випадку надання третім особам спеціального дозволу на користування надрами з геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислова розробка піску та піщано-галькового матеріалу, що знаходиться у Могилів-Подільському районі Вінницької області, не лише унеможливить виконання рішення суду, прийнятого за результатами позовної заяви у цій справі, а також позбавить позивача ефективного способу захисту, який забезпечить поновлення належних йому порушених прав та інтересів, за захистом яких він звернувся.

Окрім того, скаржником у тексті апеляційної скарги викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, з обґрунтуванням причин такого пропуску.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Мінерал Групп" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Алданової С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ТОВ "Мінерал Групп" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 у справі №902/1118/20 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.

21.04.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли з Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали по справі №902/1118/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку задоволено, поновлено ТОВ "Мінерал Групп" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 у справі №902/1118/20.

Відкрито апеляційне провадження у справі №902/1118/20 за апеляційною скаргою ТОВ "Мінерал Групп" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25.05.2021.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України своїм правом не скористалися, відзиви на апеляційну скаргу до Північного апеляційного господарського суду не подали.

У судове засідання 25.05.2021 учасники справи представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Частиною 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представників учасників справи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

В силу приписів статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача, відповідачів.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 25.05.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мінерал Групп" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Камелот", Державної служби геології та надр України та Товарної біржі "Українська енергетична біржа" про:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами №2/4-20 від 13.08.2020, укладеного між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Камелот";

- застосування правових наслідків недійсності правочину, передбачених ст. 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ухвали Господарського суду Вінницької області від 23.11.2020 позовну заяву направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

05.01.2021 через канцелярію суду від позивача надійшли документи про усунення недоліків, які містять уточнену позовну заяву у прохальній частині якої позивач залишив одну позовну вимогу та просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами №2/4-20 від 13.08.2020, укладений між Державною службою геології та надр України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Камелот".

Крім того, до заяви про усунення недоліків позивач долучив клопотання про вжиття заходів забезпечення позову відповідно до якого просить забезпечити позов шляхом заборони використовувати в будь-яких цілях Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Камелот" родовищ Озаринецької ділянки піску, а також будь-яких інших родовищ піску та піщано-галькового матеріалу, що знаходяться у Могилів-Подільському районі Вінницької області та/або частково або повністю накладаються на межі ділянки Вендичанського родовища, що знаходиться у Могилів-Подільському районі Вінницької області до набрання рішенням суду законної сили.

Суд першої інстанції керуючись ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зі змісту заяви про забезпечення позову реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачами можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, з якими приписи ст.ст. 136, 137 ГПК України пов`язують можливість вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на таке.

За приписами ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Тобто положення Господарського процесуального кодексу України пов`язують вжиття заходу забезпечення з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Слід зазначити, що вирішуючи спір за позовом про визнання договору недійним, суд встановлює наявність обставин, які свідчать про таку недійсність, та судовий захист полягає в усуненні невизначеності у правовідносинах між сторонами, і хоча стадія виконання рішення в таких спорах відсутня, однак, внаслідок визнання договору недійсним настають правові наслідки, пов`язані з такою недійсністю.

Водночас, до вирішення такого спору судом у зв`язку з виконанням сторонами оспорюваного договору можуть мати місце обставини, які створюють загрозу порушення прав та інтересів позивача, та відповідно можуть нівелювати ефективність та достатність самого обраного позивачем способу судового захисту або обумовлювати необхідність застосування додаткових заходів на захист порушених прав шляхом подання інших позовів.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову у даній справі суд не має можливості повною мірою оцінити та обґрунтувати дійсну наявність порушених прав позивача зі сторони відповідачів, оскільки висновок про порушення прав ТОВ "Мінерал Групп" чи про відсутність таких порушень можливий лише за результатами повноцінного розгляду справи та дослідження, у тому числі, доводів інших учасників.

Скаржником на спростування наведених обставин не було надано жодного доказу, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зі змісту заяви про вжиття заходів забезпечення позову реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачами можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення питання про забезпечення позову у даній справі та правильність висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі.

Згідно зі статтею 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ТОВ "Мінерал Групп" не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 у справі №902/1118/20 має бути залишена без змін.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 282 Господарського процесуального кодексу України, згідно з пунктом 4 частини 1 якої, у резолютивній частині постанови зазначається, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягають покладенню на ТОВ "Мінерал Групп".

Керуючись ст.ст. 255, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мінерал Групп" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 у справі №902/1118/20 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 у справі №902/1118/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Мінерал Групп".

4. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 29.01.2021 у справі №902/1118/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 04.06.2021.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк