ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2021 р. Справа№ 46/606

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко О.В.

секретар судового засідання Макуха О.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 14.03.2011 (суддя Омельченко Л.В.)

у справі № 46/606

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

до Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Надра Інвест»

2) Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Кабінет Міністрів України

про визнання договору укладеним

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство «Укрнафта», яке в подальшому змінило свою організаційно-правову форму на Публічне акціонерне товариства «Укрнафта» (далі - ПАТ «Укрнафта», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», яке в подальшому змінило свою організаційно-правову форму на Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз», відповідач) про визнання укладеним Договору зберігання природного газу № 659/10/ін. від 05.05.2010 у викладеній позивачем редакції. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неправомірну відмову відповідача від укладення Договору зберігання природного газу від 05.05.2010 строком дії до 15.04.2011 про умови зберігання і повернення переданого відповідачеві природного газу, видобутого позивачем за період січня-грудня 2007, січня-грудня 2008, січня-березня 2009, квітня-грудня 2009, січня-березня 2010, а також газу, що передаватиметься в період дії такого Договору відповідачеві для зберігання, який буде видобуто позивачем та/ або прийнято від третіх осіб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2010 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Надра-Інвест» (далі - ТОВ «Надра-Інвест», третя особа-1).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2011 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яке в подальшому змінило свою організаційно-правову форму на Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - АТ НАК «Нафтогаз України», третя особа-2).

Заперечуючи проти позову, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому стверджував про недоведеність позивачем факту видобутку та передачі відповідачеві природного газу в обсягах, вказаних в проекті спірного Договору, законодавче обмеження прав власника природного газу у зв`язку з нормою про формування ресурсу природного газу для задоволення потреб населення. За твердженнями відповідача, провадження у справі за заявленими позивачем вимогами підлягає припиненню через невірно обраний позивачем спосіб захисту прав та інтересів, а також неможливість постановлення судового рішення про визнання договору укладеним.

В наданих суду першої інстанції письмових поясненнях третя особа-1 підтримала позовні вимоги, вважаючи їх законними та обґрунтованими.

За змістом наданих місцевому господарському суду письмових пояснень по суті спору третя особа-2 підтримала правову позицію відповідача про те, позов не підлягає задоволенню, а спір - вирішенню по суті, тому провадження у справі слід закрити.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.03.2011 у справі № 46/606 позов Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» задоволено. Визнано укладеним договір №659/10/ін зберігання природного газу від 05.05.2010 в редакції, викладеній у рішенні суду. Присуджено до стягнення з Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» 85,00 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» оскаржила його в апеляційному порядку, просила скасувати та припинити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, суд першої інстанції за відсутності первинних документів, що підтверджують закачку природного газу позивача, видобутого в період з січня 2008 по березень 2010, до ПСГ відповідача, встановив факт знаходження таких обсягів газу в ПСГ відповідача, приймаючи як докази щодо цього судові рішення, які не є первинними документами в розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні». При цьому, суд залишив поза увагою, що загальний зміст рішення правління ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» №41 від 26.04.2008 та актів відбору природного газу №.421-41/2 та №421-41/3 від 26.04.2008 дає підстави стверджувати, що в 1-му кварталі 2008 третьою особою-2 було здійснено відбір природного газу саме ВАТ «Укрнафта», який обліковувався як газ «невизначеного власника». На переконання апелянта, відсутність доказів придбання третьою особою-2 у позивача обсягів природного газу, відібраних з ПСГ відповідача згідно вищезазначених актів відбору природного газу, не свідчать про нездійснення чи протиправність вказаної господарської операції, враховуючи, що відбір обсягів природного газу позивача третьою особою-2 здійснювався з метою забезпечення потреб населення в природному газі. Також апелянт стверджував, що суд першої інстанції проігнорував вимоги ч.2 ст.10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» та визнав в судовому порядку укладеним договір, укладання якого суперечить вимогам цього Закону, порушивши тим самим положення ч. 7 ст. 319 ЦК України, ст. 10 вказаного Закону, які підлягали застосуванню при вирішенні цього спору. Крім цього апелянт вказував, що вжиття чи невжиття третьою особою-2 заходів щодо купівлі у позивача природною газу власного видобутку для формування ресурсу природного газу для задоволення потреб населення не надає права позивачу в судовому порядку визнавати укладеним Договір зберігання природного газу, укладання якого напряму заборонено Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу», адже цей Закон забороняє передачу позивачем природного газу шляхом укладання будь-якого договору іншим суб`єктам господарювання, крім ПАТ «Національна акціонерна компанія Нафтогаз України». За твердженнями апелянта, вимоги позивача про визнання Договору зберігання природного газу укладеним не є способом захисту порушеного права або інтересів, отже провадження у справі підлягало припиненню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2011 (колегією судді у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., суді Отрюх Б.В., Тищенко А.І.) у справі № 46/606 прийнято апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до провадження. Розгляд справи призначено на 26.05.2021.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач подав відзив на позовну заяву, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що факт передачі до ГТС відповідача 287,958 тис. куб.м. природного газу видобутку січня 2008 - березня 2010 підтверджено наявними в матеріалах справи доказами. Крім цього, в матеріалах справи наявний лист Об`єднаного диспетчерського управління відповідача № 64-2162/2 від 25.11.2010, за змістом якого підтверджується, що починаючи з квітня 2008 весь природний газ, що видобувається по Договорах спільної діяльності з ВАТ «Укрнафта» (за виключенням оператора Договору № 35/71-СД - СП «УкрКарпатОйл»), закачується до ПСГ відповідача. Тобто, вищезазначені спірні обсяги природного газу, видобутого за Договором № 5/56 від 21.12.2000 про спільну діяльність, починаючи з квітня 2008 також закачуються до ПСГ відповідача. При цьому, позивач вказував, що він не є «невизначеним власником», тому відбір газу «невизначеного власника» не може вважатися відбором газу позивача як учасника Договору № 5/56 від 21.12.2000 року про спільну діяльність. На переконання позивача, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що забезпечення потреб населення у природному газі в січні 2007 року та 1-му кварталі 2008 дійсно відбувалося за рахунок видобутого позивачем та не реалізованого ним протягом 2007 газу. За твердженнями позивача, з аналізу приписів Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» вбачається, що цей Закон не обмежує позивача як учасника Договору № 5/56 від 21.12.2000 про спільну діяльність в реалізації його права на зберігання газу в ПСГ відповідача; не дає будь-якій особі права в односторонньому порядку вчиняти дії (правочини), спрямовані на позбавлення позивача як учасника Договору про спільну діяльність права власності на природний газ; розпорядження газом позивача можливе виключно за його згодою та на підставі договорів з визначеною в них ціною; обов`язок та правила продажу природного газу не стосується тих обсягів, які видобуто до набрання чинності цим Законом; не встановлює порядок, за яким має відбуватись такий щомісячний продаж власником газу та обов`язку саме власника газу на ініціювання оформлення продажу газу. Також позивач акцентував увагу, що підставою звернення з даним позовом до суду стало те, що відповідач своїми діями (бездіяльністю) порушив суб`єктивне право позивача на доступ до підземних сховищ газу шляхом укладення Договору зберігання природного газу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2011 (колегією судді у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., суді Отрюх Б.В., Тищенко А.І.) розгляд справи № 46/606 відкладено на 14.06.2011.

В наданих апеляційному суду поясненнях відповідач (апелянт) зазначив, що в протоколі Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» №77 від 20.04.11 встановлено, що в лютому і березні 2011 населенням України було спожито, у тому числі 2 170 мли.куб.м. природного газу, видобутого позивачем самостійно та за договорами спільної діяльності з ПАТ «Укрнафта», передача якого Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» всупереч вимогам норм Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» та постанови КМУ №1729 від 27.12.2001 «Про забезпечення споживачів природним газом» не була оформлена відповідними договорами та актами приймання-передачі. На переконання апелянта, рішення Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», які відображені в протоколі №77 від 20.04.2011 по своїй суті не є протиправними, оскільки приймались лише на виконання вимог законодавства України. При цьому, апелянт зазначав, що оскільки протокольне рішення Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» №77 від 20.04.2011 було прийняте після ухвалення рішення судом першої інстанції, очевидним є те, що відповідач не міг його надати місцевому суду або разом з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2011 (колегією судді у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., суді Отрюх Б.В., Тищенко А.І.) продовжено строк вирішення спору. Залучено до участі у справі Кабінет Міністрів України, як третю особу-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Розгляд справи відкладено на 30.06.2021.

В наданих апеляційному суду додаткових поясненнях позивач зазначив, що протоколом №77 від 20.04.2011 оформлене рішення лише «взяти до уваги, що населення України використало певний газ». При цьому, позивач вказував, що на дату оформлення цього протоколу первинні документи, якими б підтверджувався відбір природного газу саме позивача з газотранспортної системи не існували, як не було й первинних документів, які б підтверджували факт здійснення господарської операції - постачання природного газу населенню. Апелянт також акцентував увагу, що єдиним документом на підтвердження факту надходження природного газу до ПСГ є акт приймання-передачі природного газу, однак ні НАК «Нафтогаз України», ні ДК «Укртрансгаз» не надано жодних актів приймання-передачі природного газу, видобутого на підставі договору спільної діяльності № 5/56 від 21.12.2000 року з ресурсів 2009, 2010 та 2011 років, тобто не надано доказів споживання саме природного газу, видобутого за Договором про спільну діяльність № 5/56 від 21.12.2000 з ресурсів 2009, 2010 та 2011 років.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2011 (колегією судді у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., суді Отрюх Б.В., Тищенко А.І.) продовжено строк вирішення спору. Розгляд справи 3 46/606 відкладено на 12.07.2011.

01.07.2011 до Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про зупинення провадження у справі № 46/606 до розгляду та вирішення по суті справ № 8/88, № 31/101, які знаходяться в провадженні Господарського суду міста Києва, а також клопотання про призначення економічної експертизи у справі № 46/606 з метою визначення та встановлення факту наявності та/або відсутності природного газу ПАТ «Укрнафта» в підземних сховищах газу ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», видобутого за Договором № 5/56 від 21.12.2000 про спільну діяльність з освоєння та розробки нафтогазоконденсатних родовищ в Полтавському нафтогазопромисловому районі без створення юридичної особи, укладеного між ПАТ «Укрнафта» та ТОВ «Надра-Інвест».

08.07.2011 до Київського апеляційного господарського суду надійшли доповнення Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до клопотання про зупинення провадження у справі, а 12.07.2011 надійшли заперечення позивача на подані відповідачем клопотання про зупинення провадження та призначення експертизи у даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2011 (колегією судді у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., суді Отрюх Б.В., Тищенко А.І.) призначено у справі судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На вирішення експертизи постановлено наведене в ухвалі питання. Зупинено апеляційне провадження у справі № 46/606.

24.02.2012 до Київського апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 46/606 разом висновком Київського науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 8132/11761/11-45 судово-економічної експертизи від 18.01.2012 у господарській справі № 46/606, відповідно до якого підтвердити факт наявності або відсутності природного газу ПАТ «Укрнафта» в підземних сховищах газу ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», видобутого за Договором № 5/56 від 21.12.2000 про спільну діяльність з освоєння та розробки нафто газоконденсатних родовищ в Полтавському нафтогазопромисловому районі без створення юридичної особи, укладеного між ПАТ «Укрнафта» та ТОВ «Надра-Інвест» не видається за можливе з наведених в дослідженні причин. За наданими документами значиться отримання від ВАТ «Укранафта» для зберігання в ПСГ ДК «Укртрансгаз» газ, який видобутий протягом січня-грудня 2007 за Договором № 5/56 від 21.12.2000, в обсягах 169,784 тис.куб.м. Факт відбору природного газу із ПСГ ДК «Укртрансгаз» встановити не видається за можливе з причин, наведених в досліджені. За наданими документами за Договором № 5/56 від 21.12.2000 за січень 2008 - березень 2010 виготовлено та передано в систему магістральних газопроводів ДК «Укртрансгаз» 287,958 тис.куб.м. нафтового (попутного) газу. Обсяги видобутого газу, передбачені для задоволення потреб населення, підтвердити документально не можливе, так як вони не оформлені актом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2012 (колегією судді у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., суді Отрюх Б.В., Тищенко А.І.) поновлено провадження у справі № 46/606. Розгляд справи № 46/606 призначено на 03.04.2012.

В наданих апеляційному суду поясненнях, які надійшли 03.04.2012, відповідач (апелянт) просив врахувати, що в експертному висновку вказується про відсутність належним чином оформлених первинних документів, які б підтверджували факт закачки природного газу позивача, видобутого за Договором спільної діяльності у 2008-2009, до ПГС відповідача. На переконання відповідача, зміст висновку експертизи свідчить про неможливість підтвердження факту того, що обсяги природного газу позивача, видобутого за Договором № 5/56 від 21.12.2000 про спільну діяльність, які є предметом спірного договору, знаходяться в ПСГ відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2012 (колегією судді у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., суді Отрюх Б.В., Тищенко А.І.) відкладено розгляд справи на 19.04.2012.

05.04.2012 до Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про призначення повторної судової економічної експертизи у справі № 46/606 з метою визначення та встановлення факту наявності або відсутності природного газу ПАТ «Укрнафта» в підземних сховищах газу ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», видобутого за Договором № 5/56 від 21.12.2000 про спільну діяльність з освоєння та розробки нафто газоконденсатних родовищ в Полтавському нафтогазопромисловому районі без створення юридичної особи, укладеного між ПАТ «Укрнафта» та ТОВ «Надра-Інвест».

За змістом наданих апеляційному суду додаткових пояснень, які надійшли 19.04.2012, позивач зазначав, що загальні принципи та процедури доступу до ГТС та газорозподільних мереж України, в т.ч. до ПСГ, особливості доступу до ГТС та газорозподільних мереж, в т.ч. до ПСГ, вимірювання та обліку природного газу, документального оформлення приймання-передачі природного газу визначені в Порядку доступу до газотранспортної системи, затвердженому наказом НАК «Нафтогаз України» № 79 від 26.03.2001, положення якого підтверджують, що операція з відбору природно газу з ГТС, в т.ч. з ПСГ, супроводжується оформленням численних документів, починаючи від заявок на відбір та закінчуючи оформленням актів приймання-передачі природного газу та складанням відповідних реєстрів. При цьому, позивач вважав, що наявні в матеріалах справи документи свідчать про надходження газу, визначеного предметом Договору № 659/10/ін зберігання природного газу від 05.05.2010, редакція якого викладена в резолютивній частині оскаржуваного відповідачем рішення, до ГТС ДК «Укртрансгаз», зокрема, до ПСГ ДК «Укртрансгаз», а також про відсутність фактів відбору з ГТС, в т.ч. ПСГ, природного газу, видобуту за Договором № 5/56 СД від 21.12.2000, та споживання населенням України цього газу. Також позивач вказував на відсутність підстав для припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2012 (колегією судді у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., суді Отрюх Б.В., Тищенко А.І.) у справі № 46/606 призначено повторну судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України в іншому складі експертів. На вирішення експертизи поставлено наведене в ухвалі питання. Зупинено апеляційне провадження у справі № 46/606 до отримання висновку експерта.

08.11.2012 на адресу Київського апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи разом з висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України повторної судової економічної експертизи № 5265/5266/12-45 від 18.10.2012.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2012 (колегією судді у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., суді Отрюх Б.В., Тищенко А.І.) поновлено апеляційне провадження у справі № 46/606. Розгляд справи призначено на 06.12.2012.

За змістом додаткових пояснень, які надійшли до апеляційного суду 06.12.2012, позивач стверджував, що наявні в матеріалах справи докази, а також встановлені фактичні дані за результатами повторного експертного дослідження наявних в матеріалах справи документів в черговий раз підтверджують факт видобутку позивачем 457,742 тис.куб.м. природного газу, що є предметом Договору №659/10/ін. зберігання природного газу від 05.05.2010, а також факт передачі позивачем та прийняття відповідачем зазначеного обсягу природного газу до ГТС, балансоутримувачем якого є останній, та закачування в ПСГ на зберігання. Спростувати наявність в ГТС та, зокрема, ПСГ спірного обсягу природного газу позивача не виявилось за можливе, оскільки така операція, як відбір природного газу, супроводжується оформленням численних документів, зокрема, актів відбору, приймання-передачі природного газу, оформлених безпосередньо з власником природного газу. Жодних належних та допустимих доказів, які б містили дані про відбір спірного обсягу природного газу та підтверджували інформацію про відсутність газу позивача в ГТС та ПСГ матеріали справи не містять.

В наданих цього ж дня (06.12.2012) апеляційному суду поясненнях відповідач (апелянт) зазначив, що згідно експертного висновку від 18.10.2012 немає однозначного та чіткого висновку щодо знаходження в ПСГ відповідача 457,742 тис.куб.м. природного газу позивача, видобутого за Договором про спільну діяльність №5/56 від 21.12.2000 у відповідні періоди, оскільки експерт лише передбачав, що вказані обсяги газу можуть знаходиться в ПСГ відповідача. В цілому, на переконання відповідача, за змістом висновку експертизи неможливо підтвердити того факту, що обсяги природного газу позивача, видобуті за Договором про спільну діяльність №5/56 від 21.12.2000 у відповідні періоди, які є предметом спірного договору, знаходяться в ПСГ відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2012 зупинено апеляційне провадження у справі №46/606 до набрання законної сили рішенням господарського суду міста Києва у справі № 5/77.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті «Голос України» № 185 (6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

У разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено ( ч. 5 ст. 31 ГПК України).

Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу № 46/606 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2018 апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Суліма В.В., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018 (колегією суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Сулім В.В., Чорногуз М.Г.) прийнято апеляційну скаргу Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2011 у справі №46/606 до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Суліма В.В., Чорногуза М.Г. Справу №46/606 залишено в стані зупинення провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2020 (колегією суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Сулім В.В., Чорногуз М.Г.) заяву судді Іоннікової І.А. про самовідвід від розгляду справи №46/606 задоволено. Матеріали справи №46/606 передано на повторний автоматизований розподіл відповідно до ст. 32 ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, замінено склад колегії суддів у справі № 46/606 та визначено наступний склад колегії суду: головуючий суддя: Дикунська С.Я., судді Тарасенко К.В., Куксов В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2020 справу № 46/606 за апеляційною скаргою Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2011, провадження по якій зупинено ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2012, прийнято до провадження Північного апеляційного господарського суду у складі суддів: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Тарасенко К.В., Куксов В.В.

11.08.2020 Північним апеляційним господарським судом направлено сторонам лист-вимогу про повідомлення апеляційного суду щодо наявності/відсутності обставин, які зумовили зупинення провадження у справі та надати процесуальні рішення (набрали законної сили) за результатами розгляду позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Надра Інвест», Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про зобов`язання укласти протягом 2011 договори поставки природного газу власного видобутку для потреб населення у редакції, запропонованій позивачем у справі № 5/77.

27.08.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшов лист Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», за текстом якого останній повідомив, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2020 у справі № 5/77 рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у цій справі залишено без змін. 06.08.2020 Акціонерне товариство «Укртрансгаз» подало касаційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі № 5/77 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2020 у справі № 5/77.

27.08.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов лист Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», згідно якого останній повідомив про набрання 15.07.2020 рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі № 5/77 законної сили в зв`язку з ухваленням Північним апеляційним господарським судом постанови про залишення апеляційних скарг Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Акціонерного товариства «Укртрансгаз» без задоволення, а вищезгаданого судового рішення - без змін. Станом на 25.08.2020 Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Акціонерним товариством «Укртрансгаз» подано до Верховного Суду касаційні скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2020 від 15.07.2020 у справі № 5/77.

З огляду на наведене та набрання 15.07.2020 законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 по справі № 5/77, провадження по даній справі підлягало поновленню та призначенню справи до розгляду.

В зв`язку з перебуванням суддів Тарасенко К.В. та Куксова В.В., які входять до складу колегії суддів, у відпустці, на підставі службової записки судді Дикунської С.Я. від 31.08.2020, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2020 замінено склад колегії суддів у справі № 46/606 та визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Станік С.Р., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 поновлено апеляційне провадження у справі № 46/606 за апеляційною скаргою Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2011 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Станік С.Р., Тищенко О.В., призначено розгляд справи на 13.10.2020.

29.09.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли пояснення відповідача (апелянта), в яких останній зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме, ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України, адже в спірному Договорі відсутній предмет Договору (ПАТ «Укрнафта» не передавала відповідних обсягів природного газу на зберігання до підземних сховищ газу АТ «Укртрансгаз»), відсутня ціна Договору, тобто вартість послуг зі зберігання природного газу, сторонами не погоджено строку дії Договору, адже цей Договір стосується періодів зберігання, які мали місце в минулому (2010-2011). Також відповідач (апелянт) стверджував, що зазначений в позовній заяві проект Договору не відповідає вимогам постанови НКРЕКП від 30.09.2015 № 2499 про затвердження типового договору зберігання (закачування, відбору) природного газу. При цьому, судом невірно застосовано положення ст. ст. 13, 15, 16 ЦК України та порушено приписи ст. 5 ГПК України.

12.10.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли пояснення позивача, за текстом яких останній зазначив, що судом першої інстанції правомірно встановлено статус спірного Договору як такого, обов`язок укладення якого передбачено законодавчими нормами. За твердженнями позивача, обсяг природного газу, який позивач передає відповідачу на зберігання за Договором (п. 2.1 Договору) становить 457,742 тис.куб.м., що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Вартість послуг відповідача по зберіганню природного газу, на переконання позивача, передбачено розділом 3 згаданого Договору, що в свою чергу свідчить, що ціна як істотна умова спірного правочину є узгодженою. Позивач також стверджував, що строк дії Договору (розділі 9 Договору) встановлено в частині зберігання газу до 15.04.2011, а частині проведення розрахунків за надані послуги - до повного виконання тощо.

12.10.2020 до Північного апеляційного господарського суду надійшов лист позивача про те, що з метою всебічного та об`єктивного розгляду обставин даної справи вважає за необхідне надати суду Угоду про внесення змін та доповнень від 28.04.2011 до Договору № 5/56 від 21.12.2000.

Судове засідання 13.10.2020 не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Дикунської С.Я. з 12.10.2020 до 23.10.2020 у відпустці, відтак питання призначення справи до розгляду здійснювалось після виходу судді з відпустки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 розгляд справи № 46/606 за апеляційною скаргою Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2011 призначено на 10.11.2020.

10.11.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Кабінету Міністрів України про відкладення розгляду справи в зв`язку з переведенням працівників, зокрема, Департаменту з питань судової роботи на дистанційну роботу (коронавірус SARS-CoV-2), внаслідок чого виникли складнощі щодо можливого забезпечення самопредставництва інтересів Уряду в судових справах.

В зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р., який входить до складу колегії суддів у відпустці, на підставі службової записки судді Дикунської С.Я. від 10.11.2020, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду 10.11.2020 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2020 замінено склад колегії суддів у справі № № 46/606 та визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2020 справу №46/606 за апеляційною скаргою Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2011 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю. Розгляд справи №46/606 за апеляційною скаргою Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2011 призначено на 15.12.2020.

Судове засідання 15.12.2020 не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді Дикунської С.Я. з 14.12.2020 до 18.12.2020 у відпустці, відтак питання про призначення справи до розгляду здійснювалось після виходу головуючого суддів з відпустки.

На підставі службової записки головуючого судді від 23.12.2020 та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 в зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) та входить до складу суду, на лікарняному з 17.12.2020 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 46/606.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2020 замінено склад колегії суддів у справі № 46/606 та визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 справу №46/606 за апеляційною скаргою Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2011 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В. й розгляд справи призначено на 09.02.2021.

14.01.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Надра Інвест» про розгляд справи без особистої участі представника.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про процесуальне правонаступництво у справі № 46/60. Здійснено процесуальне правонаступництво у даній справі та замінено позивача - Відкрите акціонерне товариство «Укрнафта» на його правонаступника - Публічне акціонерне товариство «Укрнафта». Здійснено процесуальне правонаступництво у справі № 46/606 та замінено відповідача - Дочірню компанію «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» його правонаступником - Акціонерним товариством «Укртрансгаз». Здійснено процесуальне правонаступництво у справі № 46/606 та замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» його правонаступником - Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». В судовому засіданні 09.02.2021 оголошено перерву у розгляді справи на 16.03.2021.

11.03.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача - СІД № 5/56 від 21.12.2000 - уповноваженої особи НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта», в якому останній з метою всебічного та об`єктивного розгляду обставин даної справи вважав за необхідне долучити до матеріалів справи в якості доказів та прийняти до уваги копії актів прийому-передачі газу в газотранспортну систему від 01.04.2009, від 01.05.2009, від 01.10.2009, від 01.11.2009, від 01.12.2009, від 01.01.2010, від 01.02.2010, від 01.03.2010, вказуючи на те, що раніше ці документи не могло бути надано, оскільки позивач не мав окремого укладеного Договору з відповідачем (філією) на транспортування газу. Належним чином засвідчені копії цих актів було отримано від ПАТ «Укрнафта» напередодні оформлення даного клопотання, при цьому частину оригіналів актів було віднайдено ПАТ «Укрнафта» 15.02.2021, а іншу частину лише 22.02.2021. Зазначені документи, на переконання позивача, додатково підтверджують той факт, що природний газ СІД № 5/56 від 21.12.2000 ресурсу березня-квітня 2009, вересня-грудня 2009 та січня-лютого 2010 у відповідному обсязі було передано до газотранспортної системи.

В зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів у відпустці, на підставі службової записки судді Дикунської С.Я. від 15.03.2021, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду 15.03.2021 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2021 замінено склад колегії суддів у справі № 46/606 та визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Тарасенко К.В., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 справу №46/606 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2011 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Тарасенко К.В.,Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 оголошено перерву у розгляді справи № 46/606 на 06.04.2021.

02.04.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення третьої особи-2 на клопотання про долучення додаткових доказів, в якому ставилося питання щодо безпідставності та необґрунтованості наведених заявником обґрунтувань неможливості подання доказів, адже за змістом доданих актів їх складено в 6-ти примірниках по 3 кожній стороні. Оскільки такі акти підписано, в тому числі й ВАТ «Укрнафта», як уповноваженою за Договором СІД № 5/56 від 21.12.2000 особою, останньому було відомо про ці докази та вони на момент подання позовної заяви були в наявності у ПАТ «Укрнафта», однак не були надані суду. При цьому, за твердженнями третьої особи-2, клопотання про долучення доказів не містить прохання про поновлення строку на подання таких доказів. Разом з цим, на думку третьої особи-2, надані позивачем акти не підтверджують факту наявності газу ПАТ «Укрнафта» в підземних сховищах газу АТ «Укртрансгаз», згідно цих актів природний газ передавався Качанівським ГПЗ ВАТ «Укрнафта» для подальшого транспортування, а не передавався/не закачувався до підземних сховищ газу для зберігання.

06.04.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення відповідача (апелянта) на клопотання про долучення доказів, які аналогічні за своїм змістом запереченням третьої особи-2.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2021 оголошено перерву на 18.05.2021.

В зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В., яка входить до складу колегії суддів у відпустці, на підставі службової записки судді Дикунської С.Я. від 18.05.2021, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду 18.05.2021 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2021 замінено склад колегії суддів у справі №46/606 та визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Тищенко О.В., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 справу №46/606 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2011, прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Тищенко О.В., Станік С.Р.

18.05.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення третьої особи-2 на клопотання позивача про долучення додаткових доказів, які за своїм змістом аналогічні запереченням, які надійшли на адресу апеляційного суду 06.04.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 задоволено клопотання представника позивача - Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про оголошення перерви в судовому засіданні у справі №46/606 та оголошено перерву на 01.06.2021.

В зв`язку з перебуванням судді Станіка С.Р., який входить до складу колегії суддів у відпустці, на підставі службової записки судді Дикунської С.Я. від 01.06.2021, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду 01.06.2021 призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2021 замінено склад колегії суддів у справі №46/606 та визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2021 справу №46/606 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2011, призначену на 01.06.2021, прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.

В судове засідання апеляційної інстанції 01.06.2021 з`явились представники позивача, відповідача (апелянта) та третьої особи-2, представники третіх осіб 1 та 3 не з`явились не зважаючи на їх належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення їм відповідної ухвали суду про оголошення перерви, яку згідно даних з офіційного сайту Укрпошти за штрих кодовим ідентифікатором 281 отримано уповноваженим представником третьої особи-3 25.05.2021. Направлена третій особі-1 ухвала згідно сайту Укрпошти за штрих кодовим ідентифікатором 290 станом на 01.06.2021 знаходиться в точці видачі/доставки.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 01.06.2021 представники третіх осіб 1 та 3, явка яких в судове засідання обов`язковою не визнавалась, не з`явилися не зважаючи на вчинення судом всіх дій щодо їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, враховуючи наявне в матеріалах справи клопотання третьої особи-1 про розгляд справи за відсутності її представника, а також відсутність клопотань про відкладення розгляду справи суду, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Представники відповідача (апелянта) та третьої особи-2 в даному судовому засіданні надали пояснення, в яких підтримали апеляційну скаргу відповідача, просили її задовольнити за наведених в ній підстав, а оскаржуване рішення скасувати.

Представник позивача в вданому судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача (апелянта) та третьої особи-2, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 24.11.2000 між Нафтогазовидобувним управлінням «Полтаванафтогаз» Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Надра-Інвест» укладено Договір № 1215/00-СД про спільну діяльність з освоєння та розробки нафтогазоконденсатних родовищ в Полтавському нафтогазопромисловому районі без створення юридичної особи.

Відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності із зберігання природного газу, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України (далі - НКРЕ) від 13.01.2010 № 8 (далі - Ліцензійні умови) зберіганням газу є вид господарської діяльності з надання послуг із закачування, зберігання та відбору газу замовникам, що проводиться ліцензіатом відповідно до Ліцензійних умов за встановленими законодавством України правилами ціноутворення; підземне сховище газу -це технологічний комплекс, штучно створений у природній або штучній ємності надр, накопичувач газу і технологічно поєднані з ним споруди, які призначені для періодичного наповнення, зберігання і відбирання газу для постачання споживачам.

За змістом ст. 4 Закону України «Про трубопровідний транспорт» зберігання вуглеводнів є одним із призначень трубопровідного транспорту, що належить до єдиної транспортної системи України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нафту і газ» транспортна послуга - це виробничі операції з приймання, переміщення, здавання, тимчасового зберігання і перевантаження нафти, газу та продуктів їх переробки.

Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених в ч.1 цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, й інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг) (ч. 6 ст. 179 ГК України), законом можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів.

З огляду на наведене, для зберігання природного газу обов`язковим є укладення договору з належним зберігачем, який має відповідну ліцензію.

Як правомірно встановлено місцевим судом, обов`язковість укладання відповідачем договорів зберігання природного газу зумовлюється також тим, що відповідно до розміщеного на офіційному веб-сайті Антимонопольного комітету України переліку суб`єктів природних монополій (http://www.amc.gov.ua), ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» є суб`єктом природної монополії в товарній групі «транспортування природного газу магістральними газопроводами».

За приписами ст. 5 Закону України «Про природні монополії» діяльність суб`єктів природних монополій у сфері зберігання природного газу в обсягах, що перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності із зберігання природного газу (ліцензійними умовами) регулюється нормами цього Закону.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про природні монополії» одним із обов`язків суб`єктів природних монополій є дотримання умов та правил здійснення підприємницької діяльності, визначених у ліцензіях на здійснення підприємницької діяльності у сферах природних монополій та на суміжних ринках.

Згідно п. 3.3, п.п. 3.4.3 п. 3.4 Ліцензійних умов ліцензіат здійснює зберігання газу на договірних засадах і зобов`язаний забезпечувати рівні права щодо доступу до підземних сховищ газу для всіх замовників.

Укладення господарського договору в силу приписів ч. 3 ст. 179 ГК України є обов`язковим для сторін, якщо його виконання є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом.

Таким чином, оскільки вимоги забезпечення рівних прав доступу до підземних сховищ газу включає в себе забезпечення доступу до підземних сховищ газу як такого, обов`язковість укладання договору зберігання природного газу для відповідача з позивачем як споживачем його послуг зумовлюється законодавчими приписами, а саме, ч. 6 ст. 179 ГК України й ч. 3 цієї статті. Тобто, позивач вправі передавати газ в газотранспортну систему та на зберігання в ПСГ, а відповідач зобов`язаний щорічно або на інший період укладати договори зберігання та приймання газу в газотранспортну систему та ПСГ та не може відмовляти споживачам у наданні цих послуг та оформленні актами обсягів газу, які фактично надійшли до газотранспортної системи та підземних сховищ газу.

Відповідно до даних уповноваженого державного органу - НКРЕ (станом на момент виникнення спірних правовідносин) єдиним підприємством на материковій території України, яке має ліцензію на право провадження господарської діяльності зі зберігання природного газу в підземних сховищах газу, які знаходяться на його балансі є ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» (лист НКРЕ № 6422/08/17-07 від 06.11.2007).

При цьому, відповідач (апелянт) жодним чином не спростував посилань позивача на те, що ліцензія на право провадження господарської діяльності зі зберігання природного газу в ПСГ в Україні (станом на момент виникнення спірних правовідносин) наявна лише у ДК «Укртрансгаз».

Зважаючи на законодавчо встановлену потребу укладення позивачем договорів зберігання природного газу з відповідачем, 13.04.2007. між ними було укладено договір № 117-72/448/07/ін зберігання природного газу, за умовами п. 2.2 якого при отриманні газу на зберігання в ПСГ (підземних сховищах газу) відповідач не набуває права власності на отриманий для зберігання газ.

Враховуючи зміни та доповнення, внесені Додатковою угодою № 1 від 15.04.2007 до Договору № 117-72/448/07/ін від 13.04.2007, строк зберігання газу позивача в ПСГ в сезонах зберігання 2006-2007 років та 2007-2008 років визначається з моменту закачування газу в ПСГ або передачі газу відповідачу (зберігачу) в ПСГ до завершення періоду відбору, але не пізніше 15.04.2008.

01.07.2008 між позивачем та відповідачем укладено Договір зберігання природного газу № 118-235, за умовами якого відповідач зобов`язався за плату протягом строку, встановленого цим договором зберігати в ПСГ природний газ, переданий йому позивачем і повернути поклажодавцеві (позивачеві) в схоронності рівну кількість газу зазначеної в Договорі якості, а позивач зобов`язався внести плату за зберігання в установлені Договором строки.

Відповідно до п. 2.6 Договору строк зберігання газу позивача в ПСГ в сезоні зберігання газу 2008-2009 років визначається з моменту початку закачування газу в ПСГ або передачі газу зберігачу в ПСГ до завершення періоду відбору, але не пізніше 15.04.2009.

Цей Договір (№ 118-235 від 01.07.2008) згідно п. 9.1 набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме: з 16.04.2008 і діє в частині зберігання газу до 15.04.2009, а в частині проведення розрахунків за надані зберігачем послуги -до повного виконання поклажодавцем (позивачем) своїх зобов`язань.

Як встановлено матеріалами справи, 06.05.2010 Відкрите акціонерне товариство «Укрнафта» в особі відокремленого структурного підрозділу (філії) Нафтогазовидобувного управління «Полтавнафтогаз», як управляючий за Договором № 1215/00-СД про спільну діяльність від 24.11.2000, листом № юр/2059 від 05.05.2010 направило відповідачеві підписаний зі своєї сторони проект Договору № 659/10/ін зберігання природного газу від 05.05.2010.

Даний лист та проект Договору відповідач отримав 11.05.2010, що підтверджується відміткою на поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідач Договір зберігання природного газу № 659/10/ін від 05.05.2010 не підписав, протоколу розбіжностей не склав, відмови від Договору позивачеві не надіслав, в зв`язку з цим останній звернувся з даним позовом до суду й просив визнати укладеним Договір зберігання природного газу № 659/10/ін від 05.05.2010 в редакції проекту договору, наведеного в прохальній частині позовної заяви.

В свою чергу, відповідач не спростував факту ігнорування ним отриманого від позивача листа № юр/2059 від 06.05.2010 з проектомДоговору, обставин такого ігнорування суду не повідомив, однак заперечував позовні вимоги, вказуючи на невірно обраний позивачем спосіб захисту прав та інтересів, а також законодавчу заборону укладення договорів згідно ст. 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу».

Договором згідно ст. 626 є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Загальний порядок укладання господарських договорів визначено ст. 181 ГК України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається в формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі, якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні в двох примірниках.

За приписами ч. 3 ст. 181 ГК України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини 1 цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Укладення господарських договорів на підставі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених ст. 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст. 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (ч. 3 ст. 184 ГК України).

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, які визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

З огляду на наявні договори сторін від 13.04.2007 та 01.07.2008, а також проект договору від 05.05.2010, такі угоди за своєю правовою природою відносяться до договорів зберігання, загальними нормами регулювання яких є глава 66 ЦК України, відповідно до якої укладання договору зберігання вимагає узгодження наступних умов: предмету (обсягу товару, що передається на зберігання, із зазначенням номенклатури, асортименту), вартості послуг, строк дії договору.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач заперечень щодо таких істотних умов договору зберігання як ціна та строк його дії не навів, проте під час апеляційного розгляду вказував на неузгодження цих істотних умов в запропонованому позивачем проекті Договору.

Погодження вартості послуг відповідача передбачено в розділі 3 Договору № 659/10/ін зберігання природного газу від 05.05.2010, відповідно до якого:

3.1. Тариф на закачування 1000 куб. м газу в ПСГ установлюється в розмірі 9,00 грн, в тому числі ПДВ - 1,50 грн.

3.2. Тариф на зберігання 1000 куб. м газу в ПСГ на один сезон зберігання газу установлюється в розмірі 21,60 грн, в тому числі ПДВ - 3,60 грн.

3.3. Тариф на відбір 1000 куб. м газу з ПСГ установлюється в розмірі 9,00 грн, в тому числі ПДВ - 1,50 грн.

3.4. Тарифи, зазначені в пунктах 3.1, 3.2 та 3.3 даного договору, змінюються за рішенням Національної комісії регулювання електроенергетики України.

У випадку зміни тарифів нові тарифи є обов`язковими для сторін за даним договором з моменту введення їх в дію. Зміна тарифів оформлюється додатковою угодою до даного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Вартість послуг відповідача по зберіганню природного газу підлягала визначенню на підставі постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 11.05.2006 № 575, прийнятої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 № 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів місцевих рад щодо регулювання цін (тарифів)», ст. 4 Закону України «Про ціни і ціноутворення».

При цьому, постанова Національної комісії регулювання електроенергетики України від 11.05. 2006 № 575 втратила чинність згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 26.06.2013 № 741, яка в свою чергу втратила чинність згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 19.06.2018 № 480, яка в свою чергу втратила чинність згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.06.2020 № 1150.

За змістом ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, які виникли з моменту набрання ним чинності.

На даний час діє постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.06.2020 № 1150 «Про встановлення тарифів на послуги зберігання (закачування, відбору) природного газу в підземних сховищах газу АТ «Укртрансгаз», відповідно до якої визначені тарифи відповідача на закачування, зберігання, відбір природного газу.

Разом з цим, постанова Національної комісії регулювання електроенергетики України від 11.05.2006 № 575 за предметом регулювання тотожна постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24 червня 2020 № 1150.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що встановлення ціни Договору, яка є його істотною умовою, відповідає вимогам законодавства, адже умови Договору визначають чинність тарифів, встановлених контролюючим органом, з моменту введення їх в дію. Відповідно доводи апелянта в цій частині як безпідставні та необґрунтовані відхиляються апеляційним судом.

З приводу узгодження такої істотної умови як строк дії Договору слід зазначити, що Договір згідно п. 9.1 набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє в частині зберігання газу до 15.04.2011, а в частині проведення розрахунків за надані послуги - до повного виконання поклажодавцем своїх зобов`язань за Договором.

У разі, якщо жодна із сторін не повідомить іншу сторону за один місяць до закінчення строку його дії про припинення Договору, Договір вважається пролонгованим на наступний відповідний період зберігання газу із застосуванням до нього правил зберігання, які діяли відносно попереднього сезону зберігання.

Крім цього, в проекті Договору від 05.05.2010 вказується, що поклажодавець передає зберігачу газ на зберігання в обсязі 457 742 тис. куб.м., а також інші обсяги газу, які поклажодавець планує видобути та передати зберігачу для зберігання в ПСГ протягом дії Договору та/або прийняти від третіх осіб.

Відповідно до п.п. 2.1.1 та п.п. 2.1.2 проекту Договору до обсягів в розмірі 457 742 тис. куб.м відносяться 169 784 тис. куб.м природного газу, який видобутий у січні - грудні 2007 та переданий на зберігання в ПСГ; 287 958 тис. куб.м природного газу, який переданий в газотранспортну систему та який поклажодавець планує передати на зберігання в ПСГ, з них: 129 717 тис. куб.м, який видобутий у січні- грудні 2008, 31 869 тис. куб.м, який видобутий у січні - березні 2009, 96 463 тис. куб. м, який видобутий у квітні - грудні 2009 року, 29 909 тис. куб. м, який видобутий у січні - березні 2010.

Відповідач (апелянт) заперечив зазначені позивачем обсяги, вказані в п.п. 2.1.1 та п.п. 2.1.2 проекту Договору з мотивів недоведеності факту видобутку і передачі, а також з огляду на те, що 244 млн. куб.м. природного газу, видобутого по спільній діяльності позивачем у 2006-2007 роках і який знаходився в ПСГ відповідача було відібрано Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та реалізовано населенню у 1-му кварталі 2008 року.

Як встановлено матеріалами справи, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» вирішено оформити акти відбору вже відібраного та реалізованого населенню для забезпечення його потреб у січні 2007 та 1-му кварталі 2008 видобутого в Україні природного газу, який знаходився у ПСГ відповідача як газ невизначеного власника (протокол засідання правління Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 26.04.2008 р. № 41 в матеріалах справи).

В протоколі № 41 від 26.04.2008, зокрема, зазначено, що:

- відповідно до розпоряджень Кабінету Міністрів України «Про затвердження прогнозованого балансу надходження та розподілу природного газу на 2008 рік» та «Про закупівлю природного газу, видобутого ВАТ «Укрнафта» у 2006-2007 роках» від 09.01.2008 № 57 та від 09.01.2008 № 58 газ, видобутий позивачем, включаючи газ спільної діяльності, що знаходився в ПСГ, підлягає продажу третій особі-2 для подальшого забезпечення потреб населення;

- частина природного газу, видобутого позивачем і не реалізованого протягом 2007 року, була закачана до ПСГ відповідача, але документально не оформлена і він рахувався як газ невизначеного власника;

- третя особа-2 неодноразово направляла позивачу договори купівлі-продажу природного газу власного видобутку, але останнім їх підписано не було;

- через неможливість зупинення споживання газу населенням для повного забезпечення його потреб у січні 2007 та 1-му кварталі 2008 з газотранспортної системи (в тому числі ПСГ) було використано 4 013,5 мл. к.м природного газу;

- документи щодо оформлення використаного природного газу відсутні.

На підставі вищенаведених обставин Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» 26.04.2008 складено акт відбору природного газу з ПСГ Дочірньої компанії «Укртрансгаз України» № 421-41/2 та 421-41/3, згідно якого третя особа-2 в 1-му кварталі 2008 відбирає з підземних сховищ газу відповідача природний газ невизначеного власника в обсязі кб.м та 2101316 куб.м для забезпечення потреб населення в цьому періоді.

Доказів на підтвердження того, що забезпечення потреб населення у природному газі в січні 2007 та 1-му кварталі 2008 відбувалося за рахунок видобутого позивачем і не реалізованого ним протягом 2007 газу (договору купівлі-продажу або інших первинних документів) матеріали справи не містять.

З огляду на наведене та відсутність в матеріалах справи доказів придбання третьою особою-2 у позивача природного газу в обсягах, вказаних у протоколі Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 26.04.2008 р. № 41; відсутність в матеріалах справи доказів відбору за актами № 421-41/2 від 26.04.2008 р. та № 421-41/3 природного газу, що належить саме позивачеві; мотиви прийняття рішення про документальне оформлення відбору газу; вказаний в актах від 26.04.2008 р. № 421/42/2 та № 421-41/3 об`єм природного газу невідомого власника; наявні в матеріалах справи акти закачки природного газу за договорами позивача та відповідача від 13.04.2007 та 01.07.2008 (№ 65 (03/2) від 03.05.2007, № 66 (03/2) від 03.05.2007, № 67 (03/2) від 03.05.2007, 5 (01) від 03.05.2007, № 31 (01) від 31.05.2007, № 72 (03/2) від 31.05.2007, № 58 (01) від 30.06.2007, № 82 (01) від 31.07.2007, № 112 (01) від 31.08.2007, № 149 (01) від 30.09.2007, № 88 (03/2) від 31.10.2007, № 125 (03/2) від 30.11.2007, № 155 (03/2) від 31.12.2007); наявні в матеріалах справи чинні судові рішення зі спорів між тими ж сторонами, що й у даній справі, де було встановлено обсяги закачаного до ПСГ природного газу, видобутого позивачем; встановлений судом факт зберігання відповідачем (єдиним утримувачем відповідної ліцензії на зберігання природного газу) всього видобутого позивачем газу, зокрема з 2006, суд першої інстанції правомірно відхилив заперечення відповідача щодо об`ємів природного газу, вказаних позивачем у п.п. 2.1.1 та п.п. 2.1.2.

Як вище згадувалось, з метою визначення та встановлення факту наявності або відсутності природного газу ПАТ «Укрнафта» в підземних сховищах газу ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», видобутого за Договором № 5/56 від 21.12.2000 про спільну діяльність з освоєння та розробки нафтогазоконденсатних родовищ в Полтавському нафтопромисловому районі без створення юридичної особи, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Надра Інвест», апеляційним судом у даній справі призначались первинна та повторна судово-економічні експертизи.

Згідно Висновку № 8132/11761/11-45 судово-економічної експертизи від 18.01.2012 у господарській справі № 46/606 підтвердити факт наявності або відсутності природного газу ПАТ «Укрнафта» в підземних сховищах газу ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України», видобутого за Договором № 5/56 від 21.12.2000 про спільну діяльність з освоєння та розробки нафто газоконденсатних родовищ в Полтавському нафтогазопромисловому районі без створення юридичної особи, укладеного між ПАТ «Укрнафта» та ТОВ «Надра-Інвест» не видається за можливе з причин, наведених в дослідженні. За наданими документами значиться отримання від ВАТ «Укранафта» для зберігання в ПСГ ДК «Укртрансгаз» газу, який видобутий протягом січня-грудня 2007 за Договором № 5/56 від 21.12.2000 в обсягах 169 784 тис.куб.м Факт відбору природного газу із ПСГ ДК «Укртрансгаз» встановити не видається за можливе з причин, наведених в досліджені. За наданими документами за Договором № 5/56 від 21.12.2000 за січень 2008 - березень 2010 виготовлено та передано в систему магістральних газопроводів ДК «Укртрансгаз» 287 958 тис.куб.м нафтового (попутного) газу. Обсяги видобутого газу передбачені для задоволення потреб населення підтвердити документально не видається за можливе, так як вони не оформлені актом.

Разом з цим, за висновками повторної судової економічної експертизи № 5265/5266/12-45 від 18.10.2012 за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів: документально підтверджується передача природного газу в обсязі 169 784 тис..куб. м, видобутого у січні - грудні 2007 року за Договором № 5/56 СД від 21.12.2000 про спільну діяльність, на зберігання до ПСГ ДК «Укртрансгаз»; наданими на дослідження документами (актами прийому-передачі газу на підготовку Качанівському ГПЗ, довідкою щодо обсягів товарного газу за Договором № 5/56 СД від 21.12.2000 ресурсу видобутку 2007, 2008, 2009, 1 кварталу 2010 тюків станом на 17.10.2011, листами ДК «Укртрансгаз» від 23.06.2007 № 6797/64-004, від 01.03.2010 №2483/64-004, від 05.07.2010 №7671/64-004) підтверджується, що в систему магістральних газопроводів ДК «Укртрансгаз» підготовлено та передано видобутий по Договору № 5/56 СД від 21.12.2000 року природний газ в обсязі 287 958тис.куб.м, а саме: в 2008 році - 129 717тис.куб.м в 2009 році - 128 332тис. куб.м; в січні-березні 2010 року - 29 909тис. куб. м.

Таким чином, можливо дійти висновку, що в систему магістральних газопроводів та ПСГ ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» передано природний газ в обсязі 457 742 тис. куб. м (169 784+287 958), видобутий за Договором № 5/56 від 21.12.2000 про спільну діяльність з освоєння та розробки нафтогазоконденсатних родовищ в Полтавському нафтогазопромисловому районі без створення юридичної особи, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Надра-Інвест».

Наявними в матеріалах справи актами відбору природного газу із ПСГ ДК «Укртрансгаз» документально не підтверджується, що із ПСГ ДК «Укртрансгаз» здійснено відбір саме природного газу, видобутого за Договором № 5/56 від 21.12.2000.

З огляд на наведене, з наданих на дослідження матеріалів видно, що в системі магістральних газопроводів та в ПСГ ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» повинен бути наявним природний газ в обсязі 457 742 тис. м. куб., видобутий за Договором № 5/56 від 21.12.2000 про спільну діяльність з освоєння та розробки нафтогазоконденсатних родовищ в Полтавському нафтогазопромисловому районі без створення юридичної особи, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Надра-Інвест».

При цьому, в матеріалах справи наявний лист Об`єднаного диспетчерського управління відповідача від 25.11.2010 № 64-2162/2 щодо руху в ПСГ відповідача природного газу, видобутого по Договорах спільної діяльності з ВАТ «Укрнафта», відповідно до якого залишок газу, видобутого в 2006 - 2007 по Договорах спільної діяльності з ВАТ «Укрнафта» і оформленого з відповідачем становить 89 961 741 тис. куб. м., а починаючи з квітня 2008 року, природний газ, що видобувається по Договорах про спільну діяльність з ВАТ «Укрнафта» закачується в ПСГ відповідача.

Разом з цим, з приводу наданого відповідачем (апелянтом) протокольного рішення Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» №77 від 20.04.2011 та наданих позивачем Угоди про внесення змін та доповнень від 28.04.2011 до Договору № 5/56 від 21.12.2000 та копії актів прийому-передачі газу в газотранспортну систему від 01.04.2009, від 01.05.2009, від 01.10.2009, від 01.11.2009, від 01.12.2009, від 01.01.2010, від 01.02.2010, від 01.03.2010 слід зазначити, що в силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких наведено в ст.ст. 13, 14, 74 ГПК України, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладено виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ст. 80 цього Кодексу чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи, зокрема, на підставі ч.ч. 2, 3 цієї статті позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву на позовну заяву.

За змістом ч. 4 згаданої статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 5 цієї статті у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання цих доказів.

Таким чином, за змістом наведених положень закону всі докази, які підтверджують заявлені позовні вимоги мають бути подані позивачем одночасно з такою заявою, а докази, які підтверджують заперечення відповідача мають бути подані ним одночасно з відзивом на позовну заяву, неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем та відповідачем відповідно до суду та належним чином обґрунтована.

За приписами ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, які стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на наведене, системний аналіз положень ст.ст. 80, 269 ГПК України свідчить, що докази, якими позивач обґрунтовує вимоги позовної заяви, а відповідач - свої заперечення повинні існувати на момент звернення до суду з відповідною заявою, й саме на сторін покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з відповідною заявою, а саме, позовною заявою чи відзивом на позовну заяву відповідно.

Відсутність доказів як на момент подання позову, так на момент подання відзиву на позовну заяву, а тим більше на момент ухвалення судом оскаржуваного рішення, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів в порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених приписів процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність в діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 910/10002/19.

Оскільки надані позивачем та відповідачем (апелянтом) до апеляційного суду докази не були подані ними суду першої інстанції й місцевий суд не давав їм оцінки, більше того частина із зазначених доказів, зокрема, протокольне рішення Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» №77 від 20.04.2011 та Угода про внесення змін та доповнень від 28.04.2011 до Договору № 5/56 від 21.12.2000 взагалі не існували на момент розгляду справи судом першої інстанції та на момент ухвалення оскаржуваного рішення, апеляційний суд не знаходить підстав для прийняття наданих як позивачем, так й відповідачем (апелянтом) доказів по справі.

При цьому, вказуючи на те, що вищезгадані акти не могли бути надані раніше, оскільки позивач - СІД № 5/56 від 21.12.2000 не мав окремого укладеного Договору з (філією) відповідачем на транспортування газу, а згадані акти були отримані від ПАТ «Укрнафта» лише 15.02.2021 та 22.02.2021, позивач не надав жодних доказів на підтвердження викладених ним обставин, а саме, відповідного Договору з (філією) на транспортування газу, а також будь-яких доказів отримання цих актів саме 15.02.2021 та 22.02.2021.

З приводу тверджень відповідача (апелянта) про те, що звернувшись з даним позовом до суду про визнання укладеним договору зберігання природного газу, позивач проігнорував вимоги ч. 2 ст. 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» та намагався в судовому порядку визнати укладеним договір, укладення якого суперечить приписам даного закону, слід зазначити, що Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу» встановлено, що підприємства, частка держави в статутному фонді яких становить 50 відсотків та більше, господарські товариства, 50 відсотків та більше акцій (часток, паїв) яких перебувають у статутному фонді інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій яких володіє держава, а також дочірні підприємства, представництва та філії таких підприємств і товариств, учасники договорів про спільну діяльність та/або особи, уповноважені договорами про спільну діяльність, укладеними за участю зазначених підприємств, щомісяця здійснюють продаж усього товарного природного газу, видобутого на підставі спеціальних дозволів на користування надрами в межах території України, континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони, для формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб населення, безпосередньо суб`єкту, уповноваженому Кабінетом Міністрів України на формування такого ресурсу, за закупівельними цінами, які для кожного суб`єкта господарювання - власника спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами щороку встановлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України згідно із затвердженим нею Порядком формування, розрахунку та встановлення цін на природний газ для суб`єктів господарювання, що здійснюють його видобуток (ч. 1 ст. 10).

Передача видобутого природного газу суб`єктами, визначеними в частині першій цієї статті, на умовах договорів комісії, давальницької переробки, інших договорів, що не передбачають передачу права власності на нього безпосередньо суб`єкту, уповноваженому Кабінетом Міністрів України, не допускається (ч. 2 ст. 10).

Факт приналежності позивача до підприємств (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу») позивачем не заперечується та підтверджується матеріалами справи.

Посилання відповідача та третьої особи на те, що положення ч. 2 ст. 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» підлягають застосування до обсягів газу, видобутого позивачем до вступу цього нормативно-правового акту в законну силу, так і після, правомірно відхилені судом першої інстанції, оскільки як встановлено п. 1 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» він набирає чинності з дня його опублікування, за винятком окремих положень, щодо яких цим розділом передбачено інші строки набрання чинності. Цей Закон набрав чинності з 24.07.2010.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

За змістом ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

З огляду на наведене та виходячи зі змісту вищезгаданих Законів України, які не містять норм щодо поширення їх дії на ресурси газу попередніх періодів, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що положення Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» регулюють порядок розпорядження видобутим після набрання цими Законами України чинності у 2010 природним газом, не є підставою виникнення в 2010 обов`язку позивача здійснювати продаж газу видобутку попередніх періодів у 2010, а отже, позивач має право вільно і без обмежень розпоряджатися у 2010 природним газом, видобутим, але нереалізованим ним у 2007-2009, в тому числі для забезпечення потреб промислових споживачів виробників азотних мінеральних добрив.

Крім цього, виходячи з норм прямої дії ст.ст. 13, 41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Наведене кореспондується із вимогами ст.ст. 317, 319 та 321 ЦК України. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, оскільки згідно ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що після одержання відповідачем проекту Договору від 05.05.2010 уповноважений Кабінетом Міністрів України суб`єкт оформив у встановленому порядку з позивачем правочин про щомісячний продаж позивачем товарного природного газу для формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб населення. Згаданий Закон не встановлює порядку, за яким має відбуватися такий щомісячний продаж власником газу, видобутого ним товарного природного газу, як і обов`язку саме власника газу на ініціювання оформлення продажу.

За наведених підстав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що запропонований позивачем проект Договору від 05.05.2010 не може бути визнаний неприйнятним для укладення з відповідачем.

Крім цього, ч.ч.1 та 4 ст. 15 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» встановлено, що зберігання (закачування, відбір) природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким газозберігаюче підприємство зобов`язується зберігати у сховищах природний газ, переданий йому власником такого газу або іншою особою, яка має право на передачу газу для зберігання, і повернути його особі, яка має право на отримання зазначеного газу, у схоронності та у строк, зазначений у договорі, а особа, яка передала газ на зберігання, зобов`язується оплатити вартість послуги із зберігання газу в розмірі та порядку, визначених Договором.

Газозберігаюче підприємство забезпечує в т.ч. рівні права доступу до потужностей для зберігання природного газу всім суб`єктам ринку природного газу, тобто власнику природного газу, газодобувному, газорозподільному, газотранспортному підприємству (оператору), замовнику, постачальнику, споживачу та іншим фізичним або юридичним особам, відносини між якими встановлюються на підставі договорів (ст. 1 Закону).

Відповідач як газозберігаюче підприємство і суб`єкт природних монополій не має права відмовитися від укладення Договору зберігання природного газу позивачеві, якому належить природний газ на праві, яке виникло з Договору про спільну діяльність № 410/95 від 14.09.1995.

Положеннями п. 2.4 проекту Договору зберігання (в редакції, наведеній в тексті позовної заяви) визначено, що при отриманні газу на зберігання в ПСГ, зберігач не набуває права власності на отриманий для зберігання газ. Зберігач не має права без письмової згоди поклажодавця здійснювати відбір та будь-яким чином розпоряджатися газом поклажодавця, переданим на зберігання в ПСГ.

Підставою звернення позивача до суду стало те, що відповідач своїми діями (бездіяльністю) порушив право позивача на доступ до ПСГ (шляхом укладання договору зберігання природного газу) як таке, а не право на зберігання якогось конкретного обсягу природного газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1134 ЦК України внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена в результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників.

З огляду на наведене, застосування до Договору про спільну діяльність приписів ст. 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» призведе також і до порушень права власності третьої особи-1.

Твердження відповідача (апелянта) про те, що зазначений в позовній заяві проект Договору не відповідає вимогам постанови НКРЕКП від 30.09.2015 № 2499 про Затвердження типового договору зберігання (закачування, відбору) природного газу, відхиляються апеляційним судом, адже ця постанова прийнята після звернення позивача з даним позовом до суду, відповідно наведена ним редакція Договору не могла відповідати типовому договору, затвердженому цією постановою НКРЕКП.

З приводу обраного позивачем способу захисту слід зазначити, що положеннями ст. 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003у справі № 1-12/2003 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 3 ст. 120, ч. 6 ст. 234, ч. 3 ст. 236 КПК України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002у справі № 1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що ч. 2 ст. 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб`єкти правовідносин, в т.ч. юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб`єктів правовідносин, в т.ч. в судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Особа має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Кожна особа згідно ст. 15 ЦК України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згадана стаття не встановлює вичерпного переліку способів захисту цивільного право, вказуючи на те, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В свою чергу, ч. 2 ст. 20 ГК України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

За змістом ст. 1 ГПК України (в редакції, чинній на момент звернення позивача з даним позовом до суду та ухвалення оскаржуваного рішення) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (в тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 10 ГПК України (в редакції, чинній на момент звернення позивача з даним позовом до суду та ухвалення оскаржуваного рішення) спори, які виникають при укладенні господарських договорів, можуть бути подані на вирішення господарського суду.

Таким чином, передумовами та матеріальними підставами для захисту права в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи, за захистом якого вона звернулась до суду,а також факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права.

Відповідно до ст. 187 ГК України спори, які виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі, якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Оскільки судом встановлено обставини, що зумовлюють обов`язковість укладення позивачем і відповідачем Договору зберігання природного газу з вищенаведених підстав, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання договору укладеним є належним способом захисту, який забезпечить належний захист прав та інтересів сторін.

З огляду на наведене, апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для визнання укладеним Договір №659/10/ін зберігання природного газу від 05.05.2010 в редакції резолютивної частини оскаржуваного рішення суду, які доведено позивачем належними та допустимими доказами, не спростовано відповідачем, відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апелянта з приводу неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення, а також з приводу невідповідності висновків місцевого суду обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За рішенням від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2011 у справі № 46/606 - без змін.

Матеріали справи № 46/606 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 08.06.2021

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Є.Ю. Шаптала

О.В. Тищенко