ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2021 р. Справа № 910/7884/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Управління справами"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 (повний текст складено 23.02.2021)

у справі №910/7884/20 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дзенгуляр"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 3722863,61 грн.

за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача Приянчук І.В., адвокат, свід. №21/2480 від 12.02.2020; Манько Т.О., адвокат, свід. №001491 від 24.05.2019;

- відповідача повідомлений, але не з`явився;

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дзенгуляр" (надалі позивач/ТОВ «Дзенгуляр») звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (надалі відповідач/скаржник/ДП «Енергоатом») 3540709,47 грн. основної заборгованості зі сплати орендної плати, комунальних послуг, сервісних послуг, відшкодування ПДВ, 182154,14 грн. пені, 52158,30 грн. інфляційних втрат, 26970,05 грн. 3% річних.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 21.02.2019 між сторонами укладений договір оренди №10-125-08-19-00595, відповідно до якого позивач передав відповідачу у користування майно - нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 63А, загальною площею 3039,52 кв. м, зі строком дії з 01.02.2019 по 01.02.2020 (п. 4.2.). Проте, відповідач повідомив позивача про намір в односторонньому порядку розірвати договір оренди та про звільнення приміщення. Позивач, в свою чергу, не погодився із одностороннім розірванням відповідачем договору оренди та запропонував скласти акт приймання-передачі (повернення) приміщення 31.01.2020. Позивач посилається на те, що жодних додаткових угод щодо зміни строку оренди та дострокового припинення дії договору сторонами не укладалось, тому нарахування за договором здійснено по січень 2020 року включно, до кінцевої дати дії договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дзенгуляр" 2587633,69 грн. заборгованості, 136955,58 грн. пені, 24003,32 грн. інфляційних втрат, 21911,95 грн. - 3% річних, 41557,57 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині в позові відмовлено повністю.

Судове рішення мотивовано тим, що матеріали справи не містять належного повідомлення відповідачем позивача в порядку п. 18.4. договору про розрівняння (припинення) договору оренди за три місяці до такого припинення, як це передбачено вказаним пунктом договору. Лист відповідача про розірвання договору мотивований п. 18.2. останнього, який передбачає взаємну згоду сторін на дострокове припинення договору і якої (згоди) немає, а відтак з відповідача підлягають стягненню передбачені договором оренди платежі (орендна плата, комунальні, тощо). Відмовляючи в частині позову, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем невірно обраховані періоди, за які підлягають стягненню інфляційній, 3% річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою та уточненням вимог апеляційної скарги на вказане рішення суду, яке просить скасувати і в позові відмовити. В обґрунтування підстав апеляційної скарги відповідач посилається на те, що статтею 188 ГК України та статтею 651 ЦК України передбачено право на дострокове розірвання договору, яким і скористався відповідач, направивши позивачу відповідний лист 09.10.2019, в якому повідомив позивача про розірвання договору оренди з 16.12.2019, позаяк, у відповідача відсутній обов`язок сплачувати орендну плату за січень 2020 року, на що місцевий господарський суд увагу не звернув. Крім того, скаржник посилається на те, що судом не досліджено акти звірки між позивачем та відповідачем станом на 22.09.2020, при цьому посилається на постанову Верховного Суду у справі №916/1727/17.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.

Разом з апеляційною скаргою скаржник подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021. В обґрунтування підстав пропуску строку скаржник посилається на те, що копію повного рішення суду було отримано скаржником 04.03.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Управління справами" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №910/7884/20; розгляд справи №910/7884/20 призначено на 19.05.2021.

У судовому засіданні 19.05.2021 оголошено перерву на 07.06.2021.

Позиції учасників справи.

Позивач 22.04.2021 подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому заперечував проти її задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

21.02.2019 між ТОВ "Дзенгуляр" (орендодавець) та ДП "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Управління справами" (орендар) укладений договір оренди №10-125-08-19-00595 (№1676/07-УС) (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець надає орендарю у користування нерухоме майно: нежилі приміщення, які знаходяться у нежилому будинку за адресою: м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 63А, загальною площею 3039,52 кв. м, з яких 2738,72 кв. м площа загального користування та 300,8 кв. м складське приміщення (що становить 94,54% від загальної площі нежитлового будинку, яка складає 3215,00 кв. м), надалі разом іменовано "будинок" або "об`єкт оренди".

Згідно з п. 1.2 договору ціль оренди - розміщення офісного персоналу орендаря.

Відповідно до п. 2.1 договору орендодавець передає орендарю, а орендар приймає нежилі приміщення будинку за актом приймання-передачі. Акт приймання-передачі підписується уповноваженими представниками сторін і з моменту його підписання вважається додатком до цього договору та його невід`ємною частиною. Об`єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі об`єкту оренди.

Сторонами не подано та матеріали справи не містять акта приймання-передачі позивачем об`єкта оренди в орендне користування відповідачу, проте, керуючись статтею 75 ГПК України та враховуючи, що позивач та відповідач не заперечують передання та прийняття будинку в орендне користування, обставина передачі будинку за договором в оренду відповідачу не підлягає доведенню.

Відповідно до п. 4.2 договору строк дії договору - з 01.02.2019 по 01.02.2020.

Згідно з п. 18.1 договору він набирає чинності з моменту підписання і поширює свою дію відповідно до статті 631 ЦК України на правовідносини, які виникають між сторонами з 01.02.2019 по 01.02.2020, але в будь-якому випадку до повного і належного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до п. 5.1. договору орендна плата повинна сплачуватися орендарем щомісячно в національній валюті України протягом перших 25 календарних днів з моменту отримання рахунку та акту, місяця наступного за місяцем, за який здійснюється оплата, відповідно до наступної формули: орендна плата = орендна ставка + ПДВ (20%), де орендна ставка становить 1580706,154 грн. на місяць без ПДВ, 1896847,37 грн. з ПДВ.

Загальна вартість договору складає 18968473,68 грн., крім того, сума ПДВ 3793694,74 грн., що разом становить 22762168,42 грн. (п. 5.2. договору).

Аналогічні розрахунки містяться і в протоколі погодженої базової договірної ціни, підписаного сторонами, який є додатком №4 договору.

Відповідно до п. 7.1. договору орендодавець надає послуги з обслуговування та утримання приміщень будинку згідно розрахунку вартості та переліку послуг сервісного обслуговування, які визначаються сторонами в додатку №3 до договору.

Додатком №3 до договору оренди встановлено, що орендар відшкодовує затрати, які понесені власником приміщення, на підставі наданих документів за сплату сервісного обслуговування у розмірі 176808,88 грн. на місяць без ПДВ та 212170,65 грн. з ПДВ, до якої входить: надання послуг спостереження сигналізації термінового виклику наряду УПО - 1078,58 грн. без ПДВ, охорона будівлі - 54000,00 грн. без ПДВ, прибирання будівлі - 78000,00 грн. без ПДВ; надання комплексних послуг з обслуговування будівлі ТОВ "Дзенгуляр", а саме: комплекс робіт по обслуговуванню газового обладнання; експлуатаційне-оперативне обслуговування електроустановок, заміна ламп та комплектуючих; забезпечення та техобслуговування засобів протипожежної безпеки (включно з забезпеченням та технічним обслуговуванням вогнегасників), системи протипожежної охорони та сигналізації, що є необхідними для протипожежної безпеки та/або вимагаються органами пожежного нагляду; забезпечення та обслуговування необхідного сигналізаційного обладнання та систем безпеки, включно з відео спостереженням; миттям вікон; забезпечення боротьби зі шкідниками; технічне обслуговування та ремонт систем опалення та кондиціонування; утримання та ремонт зовнішньої та внутрішньої частини будинку; забезпечення та ремонт сантехніки із заміною відповідних комплектуючих - 43.730,30 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 21.1 договору сторони визнають, що електрична енергія, вода і інші комунальні послуги поставляються відповідними комунальними службами міста як частина послуг.

Пунктом 21.2 договору визначено, що орендар координує з відповідними постачальниками надання таких послуг, а вартість таких послуг компенсується орендарем орендодавцю.

Орендар зобов`язується щомісячно протягом 10 календарних днів з моменту отримання рахунку від орендодавця сплачувати орендодавцю плату за комунальні послуги, що надаються третіми особами (комунальним організаціями) надалі - комунальні платежі на підставі рахунку, отриманого від орендодавця та акту виконаних робіт із додатком, що містить перелік і варість фактично наданих послуг (п. 7.2.).

Пунктом 8.2. договору сторони погодили, що плата за сервісне обслуговування нараховується з дати початку дії договору з 01.02.2019 до дати закінчення дії договору.

Пунктом 15.1 договору визначено, що у випадку, якщо орендар не виконає будь-якого грошового зобов`язання, він повинен сплатити орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період невиконання грошового зобов`язання, за кожний день прострочення від суми порушеного зобов`язання, якщо воно порушено більш ніж на 5 (п`ять) робочих днів від обумовленої дати.

Відповідно до п. 18.2. договору останній може бути достроково припинений за згодою сторін, а також у випадках, передбачених договором.

Згідно з п. 18.3 договору договір може бути достроково припинений за домовленістю сторін, якщо сторона заявить про намір його припинити у термін за 20 днів до закінчення строку дії договору.

Пунктом 18.4 договору визначено, що сторони мають право на дострокове припинення/розірвання цього договору за умови письмового повідомлення іншої сторони про припинення цього договору не менше за 3 (три) місяці до дати такого припинення/розірвання.

Відповідач звернувся до позивача з листом №25/1000 від 09.10.2019, у якому, посилаючись на те, що «…на даний час виникла виробнича необхідність переміщення персоналу Компанії», а також на п. 18.2 договору та ч. 2 статті 188 Господарського кодексу України, запропонував розірвати договір з 16.12.2019.

Як вказувалося вище, п. 18.2. договору містить погоджену сторонами умову про можливість дострокового його припинення лише за згодою сторін.

У відповідь на лист №25/1000 від 09.10.2019 позивач листом №15/10/01 від 15.10.2019 повідомив про відхилення пропозиції відповідача про дострокове розірвання договору, оскільки відсутні правові підстави для розірвання договору та зазначив, що запропонована дата припинення договору є неможливою.

Листом від 15.11.2019 №15/11/01 позивач повідомив відповідача про те, що згідно з пунктами 18.2.-18.4. договору, дострокове припинення (розірвання) договору можливе лише за згодою сторін, яку (згоду) позивач не надає.

Листом від 19.12.2019 №25/1266 відповідач (орендар) повідомив позивача (орендодавця) про те, що у зв`язку з великою кількістю речей у компанії звільнення орендованих приміщень відбудеться до кінця 2019 року.

Листом від 28.12.2019 №25/1309 відповідач повідомив позивача про звільнення об`єкта оренди та долучив до нього акт приймання-передачі (повернення приміщення) згідно з п. 19.1. договору

На вказаний лист відповідача, позивач листом від 10.01.2020 повідомив, що він не надавав згоди на дострокове припинення договірних відносин, як це передбачено п.п. 18.2.-18.4. договору; повернув відповідачу разом з листом акти від 31.12.2019 та просив дотримуватися положень договору оренди і до 31.01.2020 (до закінчення строку договору оренди, передбаченого у договорі) підготувати акти повернення приміщень, датовані останнім днем строку оренди.

Листом від 31.01.2020 №20/01/31-1 позивач повідомив відповідача, що строк дії договору оренди закінчився 31.01.2020; разом з листом направив акт надання послуг №1 від 31.01.2020 (оренда приміщень за січень 2020 року); рахунок на оплату №1 від 31.01.2020 (за оренду приміщень за січень 2020 року); акт надання послуг №2 від 31.01.2020 (відшкодування витрат за сервісні послуги за січень 2020 року); рахунок на оплату №2 від 31.01.2020 (відшкодування витрат за сервісні послуги за січень 2020 року); акт надання послуг №3 від 31.01.2020 (відшкодування витрат за комунальні послуги за січень 2020 року); рахунок на оплату №3 від 31.01.2020 (відшкодування витрат на комунальні послуги за січень 2020 року); розрахунок комунальних послуг, що підлягають відшкодуванню ВП Управління справами ДП «Енергоатом» за січень 2020 року; акт №34758018/1/1 від 31.01.2020 прийняття-приймання товарної продукції за січень 2020 року (ТОВ «Київські енергетичні послуги»); акт №34758018/1/2 від 31.01.2020 (ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі»); акт приймання-передачі послуг №16268/5-1- від 31.01.2020 (ПАТ «Акціонерна компанія «Київвводоканал»); акт приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 31.01.2020 (АТ «Київгаз»); акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2020 («КиївГаз Трейд»); акт надання послуг №4 від 31.01.2020 (відшкодування витрат по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за жовтень 2019-січень 2020; рахунок на оплату №4 від 31.01.2020 (відшкодування витрат по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за жовтень 2019 - січень 2020); акт звірки взаємних розрахунків за період: січень 2019-січень 2020.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснено часткову оплату рахунку №39 від 31.12.2019 (орендну плату за грудень 2019 року) в загальному розмірі 1.192.278,75 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями

№ 552 від 06.03.2020 на суму 238.477,73 грн,

№ 675 від 13.03.2020 на суму 200.000,00 грн,

№ 734 від 17.03.2020 на суму 300.000,00 грн,

№ 805 від 31.03.2020 на суму 100.000,00 грн,

№ 888 від 13.04.2020 на суму 53.801,02 грн,

№ 910 від 22.04.2020 на суму 200.000,00 грн,

№ 989 від 29.04.2020 на суму 100.000,00 грн.

Орендар зобов`язався у разі закінчення строку оренди повернути об`єкт оренди орендодавцю за актом приймання-передачі у визначений цим договором строк (п. 6.6.7 договору).

Як вказувалося вище, даний спір виник в зв`язку з тим, що як зазначає позивач, відповідачем в порушення умов договору не сплачено орендні платежі у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 3.540.709,47 грн, що складається з: 2.867.427,51 грн боргу по орендній платі за грудень 2019 року та січень 2020 року, 424.341,32 грн боргу за сервісні послуги за грудень 2019 року та січень 2020 року, 170.324,98 грн боргу за комунальні послуги за грудень 2019 року та січень 2020 року, 78.615,66 грн відшкодування податку за землю за жовтень 2019 року - січень 2020 року. Також за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано пеню в розмірі 182.154,14 грн, інфляційні втрати в розмірі 52.158,30 грн та 3% річних в розмірі 26.970,05 грн.

Відповідач, в свою чергу, стверджує, що договір оренди припинив свою дію 31.12.2019 на підставі його листів, а відтак, у нього відсутні правові підстави здійснювати платежі як за оренду приміщення, так і за інші послуги, передбачені договором, за січень 2020 року.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. Висновки суду апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України).

За змістом статей 626- 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно зі статтею 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Частиною 1 статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 статті 631 ЦК України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Відповідно до статті 784 ЦК України наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі та у разі, якщо наймодавець не виконує свого обов`язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Із встановлених обставин та фактів, наведених в розділі даної постанови «Обставини справи….», вбачається, що наведені у статті 784 ЦК України законодавчо передбачені підстави для дострокового розірвання договору оренди не були наведені відповідачем у його листі від 09.10.2019 про дострокове розірвання договору оренди .

Як вказувалося вище, підставами для розірвання договору, наведеними відповідачем у вказаному листі є пункт 18.2. договору та ч. 2 статті 188 ГК України.

Проте, відповідачем не враховано, що відповідно до ч. 1 статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Частина ж 2 вказаної статті регулює порядок розірвання договору оренди у разі передбаченої законом або договором можливості одностороннього розірвання договору.

Згідно з ч.ч. 1 та 3 статті 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановленого договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, враховуючи наведені норми, колегія суддів зазначає, що за загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому статтею 188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором.

Позаяк, ініціатива однієї із сторін договору щодо припинення його дії без отримання згоди на це іншої сторони в контексті наведених положень законодавства не тягне за собою таких правових наслідків як дострокове припинення дії договору.

Отже, за відсутності згоди позивача про розірвання договору, у суду відсутні підстави вважати договір розірваним з 16.12.2019 на підставі листа відповідача від 09.10.2019, в якому як вказувалося вище, останній послався на п.18.2 договору, який передбачає беззаперечну згоду іншої сторони на дострокове припинення договору оренди.

Так само, відсутні підстави вважати договір достроково розірваним з 01.01.2020 на підставі листа відповідача №25/1266 від 19.12.2019, оскільки останній не містить жодного пункту договору, який надавав би право орендарю на односторонню відмову від договору, а містить лише посилання на лист №25/1266 від 19.12.2019, обґрунтований, як вже зазначалося, п.18.2. договору, який, в свою чергу, вимагає одержання згоди орендодавця на дострокове розірвання договору з 01.01.2020, і якої (згоди), як свідчать матеріали справи отримано не було.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами 1, 3 статті 74 зазначеного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до статті 89 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що жодних доказів звернення орендаря до орендодавця з повідомленням про припинення/розірвання договору з посиланням на п. 18.4 договору із зазначенням, що договір припиняється через три місяці не подано ( матеріали справи не містять).

Стосовно доводів відповідача про те, що зважаючи на обставину повідомлення відповідачем позивача про припинення договору, зокрема листом №25/1000 від 09.10.2019, такий договір є припиненим/розірваним в силу положень п. 18.4 договору після спливу 3-х місячного строку з моменту письмового повідомлення про таке відповідачем 09.10.2019, тобто з 09.01.2020, колегія суддів зазначає наступне.

Обчислення відповідачем закінчення строку дії договору зі спливом трьох місяців з моменту звернення з листом №25/1000 від 09.10.2019, тобто з 09.01.2020, є неправомірним, оскільки у даному листі відповідач звертався з пропозицією розірвати договір в порядку, що передбачає згоду обох сторін, якої не досягнуто (матеріали справи не містять).

Таким чином, враховуючи наведене вище, у суду відсутні підстави вважати дію договору припиненою раніше, ніж визначений у договорі строк, тобто з 01.02.2020.

Згідно з п.п. 1, 4, 5, 6 статті 762 ЦК України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Отже, наведена норма передбачає звільнення орендаря від сплати орендної плати у разі настання обставин, за які останній не відповідає.

В даному випадку, враховуючи відсутність згоди орендодавця на дострокове розірвання договору, а також належним чином відповідно до умов договору оренди оформленого акта повернення приміщення з оренди достроково, приймаючи до уваги відсутність доказів настання обставин, що перешкоджали відповідачу перебувати у приміщенні до закінчення строку дії договору оренди, наявність яких би звільнила відповідача від сплати орендної платив порядку статті 762 ЦК України, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для звільнення виконання відповідачем зобов`язань по сплаті орендної плати, а також за сервісне обслуговування приміщення та плати за землю, як передбачено умовами договору оренди.

Як вказувалося у розділі даної постанови «Обставини справи….», позивач виставляв, а відповідач частково сплачував рахунки за грудень 2019 - січень 2020, зі сплати орендної плати, сервісні послуги, плату за землю, позаяк, з відповідача підлягає стягненню (з урахуванням часткових оплат) 446198,98 грн. орендної плати за грудень 2019 року, 1638477,73 грн. орендної плати за січень 2020 року, 212170,66 грн. за сервісні послуги за грудень 2019 року, 212170,66 грн. за січень 2020 року, 78615,66 грн. плата за землю.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комунальні послуги у сумі 170324,98 грн. за грудень 2019 року та січень 2020 року, передбачені п. 21.1. договору оренди, задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів ані укладання договорів із постачальниками цих послуг, ані доказів надання відповідачу таких послуг та їх обсяг, ані доказів сплати позивачем комунальним службам цих послуг, які мав би компенсувати відповідач.

Відповідно до п. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за надані послуги (орендні платежі, сервісні послуги) не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 статті 216 ГК України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтями 546, 547 ЦК України унормовано, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 551 ЦК України унормовано, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 15.1. договору сторони погодили такий вид відповідальності відповідача як сплата неустойки у разі порушення грошового зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми порушеного зобов`язання якщо воно порушено більше ніж на 5 днів від обумовленої дати.

Сторонами погоджений строк оплати орендних платежів - протягом перших 25 календарних днів з моменту отримання рахунку та акту, місяця наступного за місяцем, за який здійснюється оплата (далі - орендна плата), відповідно до наступної формули:

У зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті наданих послуг відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої, за розрахунками суду враховуючи здійснені відповідачем оплати за надані у грудні 2019 року послуги (розрахунок знаходиться в матеріалах справи) становить 136.955,58 грн.

Розрахунок пені здійснений з урахуванням наступного

- за грудень 2019 року

1.638.477,73 грн. (орендна плата) + 212.170,66 грн (сервісні послуги) = 1.850.648,39 грн.

1.850.648,39 грн - 238.477,73 грн (часткова оплата 23.01.2020) = 1.612.170,66 грн.

Пеня нарахована за період з 10.02.2020 по 12.03.2020 на суму боргу 1.612.170,66 грн;

за період з 13.03.2020 по 16.03.2020 на суму боргу 1.412.170,66 грн (13.03.2020 часткова оплата в сумі 200.000,00 грн);

за період з 17.03.2020 по 30.03.2020 на суму боргу 1.112.170,66 грн (17.03.2020 часткова оплата в сумі 300.000,00 грн);

за період з 31.03.2020 по 12.04.2020 на суму боргу 1.012.170,66 грн (31.03.2020 часткова оплата в сумі 100.000,00 грн);

за період з 13.04.2020 по 22.04.2020 на суму боргу 958.369,64 грн (13.04.2020 часткова оплата в сумі 53.801,02 грн);

за період з 23.04.2020 по 29.04.2020 на суму боргу 758.369,64 грн (23.04.2020 часткова оплата в сумі 200.000,00 грн);

за період з 30.04.2020 по 04.06.2020 на суму боргу 658.369,64 грн (30.04.2020 часткова сплата в сумі 100.000,00 грн).

- за січень 2020 року

1.638.477,73 грн (орендна плата) + 212.170,66 грн (сервісні послуги) + 78.615,66 грн (відшкодування податку) = 1.929.264,05 грн.

Пеня нарахована за період з 23.03.2020 по 04.06.2020 на суму боргу 1929264,05 грн.

Отже, вимога позивача в частині стягнення пені в сумі 136.955,58 грн правомірно задоволена місцевим господарським судом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (така правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 статті 625 ЦК України.

Апеляційний господарський суд, здійснивши перевірку зробленого місцевим господарським судом перерахунку, що знаходиться в матеріалах справи, враховуючи ту обставину, що у березні та квітні 2020 року мала місце часткова оплата рахунків, приходить до висновку про правомірність стягнення з відповідача інфляційних втрат за грудень 2019 року та січень 2020 року у розмірі 24.003,32 грн. (нарахованих на суму боргу за грудень 2019 року в розмірі 658.369,64 грн. за період з 10.02.2020 по 30.04.2020 та на суму боргу за січень 2020 року в розмірі 1.929.264,05 грн. за період з 23.03.2020 по 30.04.2020).

Так само, є вірним розрахунок місцевого господарського суду розміру 3% річних, здійснений аналогічно розрахунку пені, розмір яких становить 21.911,95 грн. (відповідний перерахунок міститься в матеріалах справи).

Крім того, колегія суддів враховує, що апеляційна скарга не містить доводів щодо невірного нарахування, перерахування судом, корегування судом періодів, за які стягнуто пеня, 3% річних та інфляційні втрати та їх розмірів.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Доводи апеляційної скарги як про припинення дії договору з 09.01.2020 на підставі листа відповідача від 19.12.2019, так і про те, що п.п. 18.2.-18.4 договору не містять положень щодо обопільної згоди сторін на дострокове припинення договору, тощо, є спростованими змістом даної постанови

Колегія суддів вважає за необхідне зупинитися на доводах скаржника про те, що акт про повернення майна з оренди був направлений відповідачем позивачу, а відтак, договір є припиненим з 01.01.2020. Стосовно наведеного, колегія суддів зазначає наступне, що при встановленні як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції відсутності згоди орендодавця на дострокове припинення договору (що безпосередньо передбачено п. 18.2. договору, на який відповідач послався у своєму листі від 09.10.2019) направлення відповідачем позивачу акту до припинення договору не свідчить про фактичне припинення договірних відносин до строку дії договору. При цьому, посилання скаржника на п. 6.4.2. договору оренди, відповідно до якого орендодавець зобов`язаний прийняти об`єкт оренди від орендаря за актом про повернення об`єкту оренди у випадках, строк та порядку, визначених цим договором, як раз і передбачає, що орендодавець повинен вчинити відповідні дії - прийняти об`єкт з оренди від орендаря саме у строки та порядку, встановлених договором, порядку дострокового припинення якого сторонами не досягнуто.

Згідно з п. 1) ч. 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування рішення місцевого господарського суду у цій справі.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Управління справами" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №910/7884/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №910/7884/20 залишити без змін.

Справу №910/7884/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений та підписаний 09.06.2021.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак