РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.06.2021Справа № 910/3008/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю. за участі

секретаря судового засідання Маринченко М.В., розглянувши в порядку загального

позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія

«Інвестохіллс Веста»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросейв» в особі голови ліквідаційної

комісії Захарченка Валерія Юрійовича

державного реєстратора Дарницької районної державної адміністрації Шкода О.М.

про відміну державної реєстрації та скасування реєстраційної дії,

за участі представників:

позивача - не з`явились,

відповідача-1 - не з`явились,

відповідача-2 - Капалкіна І.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросейв» в особі голови ліквідаційної комісії Захарченка Валерія Юрійовича та державного реєстратора Дарницької районної державної адміністрації Шкода О.М. про відміну державної державної реєстрації та скасування реєстраційної дії.

Позов обґрунтований тим, що відповідачі незаконно здійснили реєстрацію припинення юридичної особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2021 позовну заяву залишено без руху на підставі статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви.

До Господарського суду міста Києва 16 березня 2021 року позивачем було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3008/21. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 13.04.2021.

Представник відповідача-2 12 квітня 2021 року подав до суду заяву про поновлення строку для подання відзиву та про відкладення підготовчого засідання, яку суд задовольнив.

У підготовчому засіданні 13.04.2021 протокольною ухвалою, без виходу до нарадчої кімнати, поновлено відповідачу-2 строк для подання відзиву. Підготовче засідання відкладено на 18.05.2021.

Представник позивача 13 квітня 2021 року подав до суду клопотання про витребування доказів.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 29.04.2021 представник відповідача-2 подав до суду відзив, яким заперечив позовні вимоги повністю.

У судовому засіданні 18.05.2021 суд розглянув клопотання позивача про витребування доказів та відмовив у його задоволенні, оскільки дане клопотання не відповідає приписам статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

За результатами підготовчого засідання 18.05.2021 судом прийнято рішення про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті у судовому засіданні 01.06.2021.

Позивач та відповідач-1 у судове засідання 01.06.2021 не з`явилися, своїх уповноважених представників не направили, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Представник відповідача-2 проти задоволення позову заперечував повністю, у зв`язку з його необґрунтованістю.

У судовому засіданні 01.06.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Заслухавши пояснення представника сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Позивачем придбано за укладеним з ліквідатором ПАТ «Радикал Банк» договором купівлі-продажу №02/07/20-ЮО-МП від 02.07.2020 (посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. 02.07.2020) майнові права, що мав банк по відношенню до своїх позичальників, у тому числі - до відповідача-1.

Відповідно до пункту 47 додатку №1 до договору №02/07/20-ЮО-МП від 02.07.2020 позивачу передано право вимоги до відповідача-1 за кредитним договором №КЛ-1995/1-980 від 24.05.2011 та іпотечним договором від 04.10.2011. Крім того, за умовою пункту 46 додатку №1 до позивача перейшло право вимоги до відповідача-1 за іпотечним договором від 27.02.2015.

Наведені обставини підтверджені позивачем належними доказами (додатки №4 та №5 до позовної заяви).

Будь-яких інших доказів наведених у позовній заяві тверджень (крім набуття права вимоги до відповідача-1) матеріали справи не містять.

В основу даного позову покладено твердження про протиправність рішення відповідача-1 про припинення юридичної особи.

При цьому, доказів недійсності цього рішення (судове рішення, рішення власника тощо) суду не надано.

Позивачем також не заявлено і позовної вимоги про визнання цього рішення недійсним у межах даного судового розгляду спору.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 14 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 73 Господарського процесуального кодексу України)

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. (частини перша та четверта статті 74 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно, посилаючись у позові до недійсності рішення відповідача1 про припинення юридичної особи, саме позивач мав прямий процесуальний обов`язок довести суду факт недійсності цього рішення.

Натомість, позивач без жодного доказу обмежився лише загальними твердженнями про його недійсність та можливо допущенними ліквідатором порушеннями.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

За умови недоведеності позивачем іншого, у суду відсутні правові підстави для вмотивованого висновку про протиправність та недійсність рішення відповідача-1 про припинення юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Відповідно, державна реєстрація припинення юридичної особи не є правовстановлюючою дією, а лише відображає та засвідчує відповідне рішення уповноваженого органу.

Іншими словами, реєстраційна дія може бути скасованою судом виключно у двох випадках: встановлення недійсності рішення, яке стало підставою для внесення відомостей до Реєстру, чи встановлення порушення вимог Закону реєстратором при внесенні рішення.

Абзац перший та другий сторінки п`ятої позовної заяви вірно відображає правові висновки Великої Палати Верховного Суду (постанова у справі №826/10249/18, пункти 31 та 32) про те, що запис про припинення юридичної особи не є беззастережним доказом того, що юридична особа дійсно припинилася та більше не існує. Якщо процедуру ліквідації юридичної особи не було здійснено належним чином, зокрема якщо її було здійснено на підставі рішення про ліквідацію, прийнятого особами, які не мали повноважень його ухвалювати, на підставі сфальшованих документів, якщо у процедурі ліквідації не було відчужено все майно юридичної особи тощо, то внесення до ЄДР запису про припинення цієї юридичної особи не є актом, з яким пов`язується її припинення та припинення права власності на її майно, а є лише записом, який не тягне за собою наслідків.

Відповідно, з урахуванням цієї правової позиції, позивач мав довести суду належними доказами факт здійснення процедури ліквідації відповідача-1 на підставі рішення про ліквідацію, прийнятого особами, які не мали повноважень його ухвалювати, на підставі сфальшованих документів, якщо у процедурі ліквідації не було відчужено все майно юридичної особи тощо.

Проте позивач обмежився лише твердженнями про відсутність у нього повідомлення про початок ліквідаційної процедури.

Крім того, позивачем не надано доказів того, що він чи попередній кредитор направляв відповідачу-1 відповідну вимогу в порядку статті 105 Цивільного кодексу України, несвоєчасність направлення або відсутність якої зумовлює правові наслідки, встановлені частинами четвертою та п`ятою статті 112 Цивільного кодексу України.

З урахуванням правових приписів частини п`ятої статті 112 Цивільного кодексу України відсутність неврахування інтересів кредитора не є безумовною підставою для твердження про недостовірність ліквідаційного балансу юридичної особи.

У будь-якому випадку, як зазначалось раніше, позивачем не доведено суду жодним доказом факту недійсності рішення відповідача-1 про припинення юридичної особи і не заявлено відповідної вимоги у межах даного провадження.

Відповідно, позивач для задоволення вимог даного позову мав довести суду, що дії реєстратора (відповідача-2) містять ознаки порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Проте, позивач фактично обмежився твердженням про вчинення державної реєстрації припинення юридичної особи на підставі даних, що не відповідають дійсності.

Судом прийнято до уваги доводи відповідача-2 про часткове правове обґрунтування позовних вимог законодавчими нормами, які втратили свою чинність на момент здійснення відповідних реєстраційних дій і не можуть застосуватись до даних правовідносин.

Враховуючи, що судове рішення у справі не може ґрунтуватись на припущеннях позивача не підтверджених жодним доказом суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 07.06.2021.

Суддя Т.Ю.Кирилюк