ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2021 р. Справа№ 911/3462/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання : Кубей В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Верхацький І.В.;

від відповідача: Мазуренко Т.С.,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія"

на рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2021 року (повний текст складено 03.03.2021 року)

у справі № 911/3462/20 (суддя: Шевчук Н.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія"

про стягнення 468 154,32 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 468 154,32 грн заборгованості, з яких 366 664,56 грн пеня, 72870,78 грн 3% річних, 28 404,24 грн інфляційні та 214,74 грн збитки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу № 2457/18-БО-17 від 01.10.2018 року позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 14 450 480,59 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Однак, відповідач оплату за переданий газ здійснив несвоєчасно, з порушенням встановлених договором строків, що стало підставою для нарахування заявлених штрафних сум.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.02.2021 року позов задоволено повністю. Стягнуто з Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 366664,56 грн пені, 72 870,78 грн 3% річних, 28 404,24 грн інфляційних нарахувань, 214,74 грн збитків та 7022,32 грн судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду Київської області від 22.03.2021 у даній справі в частині зменшення розміру пені на 99% та стягнення збитків в сумі 214,74 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд Київської області, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

При цьому, скаржник вказав, що він не має і не мав грошових ресурсів, щодо належного виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу та вартості послуг його транспортування і розподілу у зв`язку із різницею в тарифі.

Крім того, скаржник зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що діяльність підприємства пов`язана з сезонним характером надання послуг (опалювальний сезон), рішення про початок та закінчення якого приймається виконавчими органами міських рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з правилами та іншими нормативними документами, відповідно до закону України «Про житлово-комунальні послуги», правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ ід 21.07.2005 року №630.

Водночас, скаржник вказав, що враховуючи майновий стан відповідача, та те, що заборгованість за природний газ, отриманий відповідачем від позивача, виникла через несплату споживачами заборгованості за використану теплову енергію, різницю в тарифах організаціям, установам, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, і які із державного бюджету відповідачу відшкодовані не були, та те, що належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, а також приймаючи до уваги специфіку діяльності відповідача, суд першої інстанції мав всі підстави скористатись правом, наданим ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, на 99 %, що є спів розмірним в контексті інтересів обох сторін.

Також, скаржник вказав, що сума збитків за травень 2019 року завищена та розрахована з порушенням умов договору та Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 911/3462/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.

На стадії відкриття апеляційного провадження суддею Майданевичем А.Г., заявлено самовідвід від розгляду справи №911/3462/20 з метою недопущення сумнівів в неупередженості, які можуть виникнути в зв`язку з тим, що близький родич судді працює в Акціонерному товаристві "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.40.2021 року заяву про самовідвід судді Майданевича А.Г. у розгляді апеляційної скарги Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" задоволено. Матеріали справи № 911/3462/20 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2021 року справу №911/3462/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., суддів Гаврилюк О.М., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд прийняв справу № 911/3462/20 за апеляційною скаргою Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" на рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2021 року до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя : Сулім В.В., суддів:Коротун О.М., Гаврилюк О.М. Повідомив учасників справи, що апеляційна скарга розглядатиметься у судовому засіданні 01.06.2021 року своєю ухвалою від 08.04.2021 року.

28.04.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що збитковість підприємства не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки. Заявлене клопотання про зменшення пені на 99% фактично невілюватиме саме значення пені як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за надані ним послуги.

Представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити та скасувати рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2021 року у справі 911/3462/20.

Представник позивача у судовому засіданні 01.06.2021 року заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду Київської області - залишити без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2021 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

01.10.2018 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яке згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року № 226 перейменоване в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", (постачальник) та Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" (споживач) було укладено договір постачання природного газу № 2457/18-БО-17 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Відповідно до п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Згідно з пунктом 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01.10.2018 року по 17.10.2018 року природний газ орієнтовним обсягом до 52,800 тис.куб.м.

Відповідно до п. 3.7 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі (п. 3.1 договору).

Згідно п. 5.2 договору, ціна за 1000 куб. м газу за цим договором на дату його укладення становить 9488,64 грн (в тому числі ПДВ 20%).

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п. 8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років Пунктом 10.3 Договору визначено, що.

Відповідно до п. 12.1 договору останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 року до 17.10.2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 12.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції 22.10.2018 року між Публічним акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 2457/18-БО-17 від 01.10.2018 року (далі - додаткова угода), відповідно до умов якої було викладено в новій редакції:

1) пункт 2.1 договору: "постачальник передає споживачу з 01.10.2018 року по 26.10.2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 850,000 тис.куб.м";

2) в пункти 3.8-3.9 договору про порядок та умови передачі природного газу внесено зміни в датах; 3) пункт 12.1 договору: "договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 року до 26.10.2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення".

Згідно п. 5 додаткової угоди, остання поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01.10.2018 року.

29.10.2018 року між Публічним акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" було укладено додаткову угоду № 2 до договору № 2457/18-БО-17 від 01.10.2018 року (далі - додаткова угода 2), відповідно до умов якої, зокрема, було викладено в новій редакції:

1) пункт 2.1 договору: "постачальник передає споживачу з 01.10.2018 року по 31.10.2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 870,000 тис.куб.м";

2) пункт 12.1 договору: "договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 року до 31.10.2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення".

Відповідно до п. 5 додаткової угоди № 2 дана додаткова угода поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01.10.2018 року.

01.11.2018 року між Публічним акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" було укладено додаткову угоду № 3 до договору № 2457/18-БО-17 від 01.10.2018 року, відповідно до умов якої доповнено пункт 2.1 договору абзацом: "постачальник передає споживачу з 01.11.2018 року по 30.11.2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 414,424 тис.куб.м". З 01.11.2018 року п.п. 5.1-5.3 договору викладено в новій редакції і відповідно до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. м газу з 01.11.2018 року становить 7 482,61 грн (в тому числі ПДВ 20%). Пункт 12.1 договору викладено в новій редакції: "договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 року до 30.11.2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення".

Відповідно до п. 5 додаткової угоди № 3 від 01.11.2018 року до договору дана додаткова угода поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01.11.2018 року, та діє протягом строку дії договору.

26.11.2018 року між Публічним акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" було укладено додаткову угоду № 4 до договору № 2457/18-БО-17 від 01.10.2018 року, відповідно до якої розділи 1-12 договору викладено в новій редакції, зокрема:

1) пункт 2.1."постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018 року по 30.04.2019 року (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 1 808 524 тис.куб.м, в тому числі по місяцях";

2) пункт 3.13. "якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в пункті 2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 договору. При цьому розмір збитків визначається таким чином:

3.13.1. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф-Vп) х Ц х К, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу; Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 договору; Ц - ціна природного газу за цим договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5".

3) пункт 5.7. "відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13 цього договору, здійснюється наступним чином: постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9 договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 договору; постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків; споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії. У разі, якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України";

4) пункт 6.2. "споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до пункту 3.13 договору";

5) підпункт 4 пункту 6.3. "постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов п. 2.1 договору, у разі якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених";

6) пункт 11.1. "договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення";

7) пункт 11.2. "пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз. 2) підп. 3.9.2 п. 3.9, 3.13, 5.7, абз. 5 підп. 5) п. 6.2, підп. 8) п. 6.2, підп. 4) п. 6.3, абз. 3 підп. 2) п. 6.4 цього договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні постачальника, яке направляється не електронну адресу споживача, зазначену в п. 12 договору та розміщується на офіційному сайті постачальника".

Відповідно до п. 3 додаткової угоди № 4 від 26.11.2018 року до договору дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання і діє з 01.12.2018 року.

20.03.2019 року між Публічним акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" та Комунальни підприємством Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" було укладено додаткову угоду № 4/1 до договору № 2457/18-БО-17 від 01.10.2018 року, відповідно до якої пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз. 2) підп. 3.9.2 п. 3.9, 3.13, 5.7 абз. 5 підп. 5) п. 6.2, підп. 8) п. 6.2, підп. 4) п. 6.3, абз. 3 підп. 2 п. 6.4 цього договору застосовуються сторонами з 01.03.2019 року.

Пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз. 1) підп. 3.9.2 п. 3.9, абз. 4 підп. 5) п. 6.2, абз. 2 підп. 2) п. 6.4 цього договору з 01.03.2019 року втрачають чинність (пункт 2 додаткової угоди № 4/1).

Додатковою угодою № 5 від 29.03.2019 року до договору № 2457/18-БО-17 від 01.10.2018 року між сторонами було погоджено внести зміни до договору, змінивши слова Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на слова Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

23.04.2019 між Акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" та КП Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" було укладено додаткову угоду № 6 до договору № 2457/18-БО-17 від 01.10.2018 року, відповідно до якої п. 2.1 договору змінено та визначено, що замовлений споживачем на квітень 2019 року обсяг (об`єм) природного газу становить 220,0 тис.куб.м.

23.04.2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 7 до договору № 2457/18-БО-17 від 01.10.2018 року, якою доповнено:

1) пункт 2.1 договору: "постачальник передає споживачу у травні 2019 року (включно) замовлений споживачем обсяг природного газу в кількості 6,500 тис.куб.м";

2) пункт 4.2 договору: "ціна за 1000 куб. м газу з 01.05.2019 року становить 8 621,76 грн (в тому числі ПДВ 20%); 3) пункт 12.1 договору: "договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 31.05.2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення".

21.05.2019 року між Акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" було укладено додаткову угоду № 8 до договору № 2457/18-БО-17 від 01.10.2018 року, відповідно до умов якої сторони погодили, що у червні - вересні 2019 року постачальник передає споживачу замовлений ним природний газ в обсязі 26 тис.куб.м, крім того внесено зміни в пункт ціни природного газу, оскільки до ціни газу додається тариф на послуги транспортування природного газу, і відповідно з 01.05.2019 року по 31.05.2019 року за 1000 кум. м газу споживач зобов`язаний сплатити 7376,63 грн (в тому числі ПДВ 20%), з 01.06.2019 року по 30.06.2019 - 7747,43 грн (в тому числі ПДВ 20%).

Відповідно до п. 11.1 договору в редакції додаткової угоди № 8 від 21.05.2019 року строк дії договору в частині постачання природного газу продовжено до 30.09.2019 року (включно).

Так, підписаними між Акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" та Комунальбним підприємством Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" додатковими угодами № 9 від 26.06.2019 року, № 11 від 18.07.2019 року, № 13 від 07.08.2019 року та № 15 від 30.09.2019 року до договору № 2457/18-БО-17 від 01.10.2018 року між сторонами узгоджено, що замовлений споживачем на червень - вересень 2019 року обсяг (об`єм) природного газу становитиме 0,0 тис.куб.м.

Додатковими угодами № 10 від 27.06.2019 року, № 12 від 18.07.2019 року, № 13/1 від 29.08.2019 року та № 14 від 12.09.2019 року до договору № 2457/18-БО-17 від 01.10.2018 року підписаними між Акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" було узгоджено доповнити пункти 4.2 та 4.4 розділу 4 стосовно зміни ціни природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору Акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" було поставлено Комунальному підприємству Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" природний газ на загальну суму 14 450480,59 грн, що підтверджується копіями підписаних та скріплених печатками обох сторін актів приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.10.2018 року на суму 1000102,66 грн, від 30.11.2018 року на суму 2108495,30 грн, від 31.12.2018 року на суму 3360665,53 грн, від 31.01.2019 року на суму 2175397,34 грн, від 28.02.2019 року на суму 2167690,25 грн, від 31.03.2019 року на суму 1900643,30 грн, від 30.04.2019 року на суму 1696951,64 грн, від 31.05.2019 року на суму 40534,57 грн (наявні в матеріалах справи).

Комунальне підприємство Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" сплатило за поставлений Акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" газ у повному обсязі, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача за загальний період з 20.12.2018 року по 13.12.2019 року.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується скаржником, останній здійснював оплату несвоєчасно, чим порушив умови договору в частині своєчасного розрахунку за отриманий природний газ.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 цього Кодексу визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Так, укладений між сторонами договір за своїм змістом є договором поставки та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

До договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 714 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст. 173 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, борг відповідача перед позивачем за поставлений газ згідно договору станом на момент подання позову до суду першої інстанції було погашено повністю, проте, як правильно встановлено судом першої інстанції з порушенням строків виконання зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 191 Закону України "Про теплопостачання" оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу (далі - рахунки із спеціальним режимом використання) - це рахунки теплопостачальної організації, відкриті в уповноваженому банку і призначені для зарахування коштів, що вносяться споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, для виробництва якої повністю або частково використовується природний газ, що постачається гарантованим постачальником.

Згідно ч. 3 ст. 191 Закону України "Про теплопостачання" обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії, зазначення про оплату споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання.

На виконання вимог ст. 191 Закону України "Про теплопостачання" Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 18.06.2014 року № 217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки" (далі - Порядок № 217).

Відповідно до п. 1 Порядку № 217, останній визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.

Згідно ч.ч. 4,5 ст. 191 Закону України "Про теплопостачання" Порядок № 217 є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що визначає правовідносини між уповноваженим банком, який обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання, які відкрито відповідно до цієї постанови, постачальником природного газу для цілей виробництва теплової енергії, теплогенеруючими і теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії, а саме - передбачає обов`язковим відкриття теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання гарячої води, з подальшим інформуванням уповноваженим банком НКРЕКП про переліки спеціальних рахунків таких організацій для розрахунків із гарантованим постачальником природного газу (п.п. 3, 4, 5, 6 Порядку № 217); визначає порядок внесення споживачами, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, вартості спожитих послуг на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів, а також процедуру перерахування уповноваженим банком грошових коштів споживачів згідно з реєстром нормативів, затверджених НКРЕКП, у частині вартості природного газу на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками (п.п. 8, 9, 14 Порядку № 217).

Тобто, положеннями Порядку № 217 визначено алгоритм розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій зі спеціальним режимом використання для проведення уповноваженим банком розрахунків відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів з гарантованим постачальником природного газу як ресурсу для виробництва теплової енергії.

Так, Порядком № 217 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), поставленого гарантованим постачальником.

При цьому, колегія суддів відзначає, що положення Порядку № 217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання, укладеними з гарантованими постачальниками природного газу, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності.

Визначений Порядком № 217 (п.п. 8, 9, 13, 14) алгоритм розподілу уповноваженим банком коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником природного газу за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, положення Порядку № 217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 року у справі № 903/918/19.

З урахуванням зазначеного, вказаний Порядок № 217 не стосується договірних зобов`язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них.

З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що останній не має і не мав грошових ресурсів, щодо належного виконання зобов`язань по оплаті вартості природного газу та вартості послуг його транспортування і розподілу у зв`язку із різницею в тарифі.

Порушенням зобов`язання відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції , Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" було порушено зобов`язання за договором в частині своєчасної оплати за отриманий природний газ.

Згідно ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 7.2 додаткової угоди № 4 у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 (в редакції додаткової угоди № 4), споживач зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів перевіривши розрахунок пені позивача у сумі 366664,56 грн вважає його вірним, виконаним арифметично вірно, та у відповідності до умов договору, обставин справи та вимог закону.

Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань, колегія суддів відзначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначених норм наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів перевіривши розрахунок 3% річних позивача у сумі 72870,78 грн та 28404,24 грн інфляційних вважає його вірним, виконаним арифметично вірно, та у відповідності до умов договору, обставин справи та вимог закону.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на 99%, колегія суддів відзначає наступне.

Так, клопотання про зменшення штрафних санкцій, зокрема, було обґрунтоване скрутним фінансовим становищем підприємства, наявністю дебіторської заборгованості, неповним відшкодування місцевим бюджетом збитків, завданих різницею в тарифах на послуги теплопостачання, обмеженість у вільному розпорядженні коштами, які надходять на рахунок відповідача від споживачів, оскільки розрахунки здійснюються відповідно до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРП), якими встановлено нормативи перерахування коштів з рахунку із спеціальним режимом використання. На підтвердження даних обставин відповідачем долучено до відзиву баланси (звіт про фінансовий стан) по КП Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" за період з 2017 року по 2020 рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 Господарського кодексу України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Поряд з цим, передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням трьох процентів річних з простроченої суми та інфляційних втрат здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (ст.ст. 612, 625 Цивільного кодексу України).

При цьому, обсяг такої відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 року по справі № 902/417/18, зокрема зазначила, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, ні в зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України загалом не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 01.08.2019 року у справі № 922/2932/18, від 08.10.2019 року у справі № 922/2930/18, від 08.10.2019 року у справі № 923/142/19, від 09.10.2019 року у справі №904/4083/18.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених штрафних санкцій, які нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі №910/9765/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, наявні в матеріалах справи інформаційні листи щодо заборгованості з різниці між фактичними витратами та тарифами на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води для бюджетних установ від 01.11.2020 року та баланси (звіт про фінансовий стан) по КП Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" за період з 2017 року по 2020 рік, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги, оскільки останні не свідчать про винятковість зазначених відповідачем обставин та про вжиття ним будь-яких заходів для недопущення порушення зі свого боку господарського зобов`язання з своєчасної оплати вартості природного газу, поставленого позивачем.

При цьому, колегія суддів відзначає, що здійснюючи підприємницьку діяльність відповідач повинен самостійно нести всі ризики як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення.

Тобто, укладаючи з позивачем договір постачання природного газу відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені договором.

Твердження скаржника, що діяльність підприємства пов`язана з сезонним характером надання послуг (опалювальний сезон), рішення про початок та закінчення якого приймається виконавчими органами міських рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з правилами та іншими нормативними документами, відповідно до закону України «Про житлово-комунальні послуги», правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ ід 21.07.2005 року №630 не спростовує висновків суду.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що суми штрафних санкцій, 3% та інфляційних, нараховані позивачем за несвоєчасне погашення сум заборгованості не є значними чи надмірно великими, виходячи із загальної суми вартості поставленого природного газу за договором.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції мав всі підстави скористатись правом, наданим ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому, колегія суддів констатує, що аргументи апеляційної скарги про наявність підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення пені фактично зводяться до переоцінки доказів у справі, які, на думку колегії суддів, були правильно оцінені судом попередньої інстанції.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно не вбачав підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення пені, врахувавши інтереси обох сторін, ступінь виконання зобов`язання боржником та причини неналежного виконання, цим самим забезпечивши баланс інтересів сторін.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі 214,74 грн, завданих позивачу неналежним виконанням відповідачем умов договору за зобов`язаннями травня 2019 року, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до п. 1 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2496 відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках:

1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період;

2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (V ф - V п) х Ц х K, де: V ф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу; V п - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період; Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу; K - коефіцієнт, який визначається у договорі постачання та не може перевищувати 0,5. При цьому, якщо перевищення об`єму (обсягу) природного газу стало наслідком відмови в доступі до об`єкта споживача, у результаті чого постачальник не здійснив пломбування запірних пристроїв на газових приладах споживача, або Оператор ГРМ/ГТС не здійснив обмеження (припинення) розподілу/транспортування природного газу споживачу, або коли споживач не обмежив (припинив) споживання природного газу на письмову вимогу постачальника, коефіцієнт може бути збільшений постачальником до 1;

3) у разі відмови в доступі до об`єкта споживача, в результаті чого представник постачальника не здійснив звіряння фактичних об`ємів (обсягів) споживання природного газу, що завдало постачальнику шкоди, споживач відшкодовує її за власної згоди або на підставі рішення суду.

Згідно з п. 3 Розділу VI Правил постачання природного газу за результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія, який оформлюється з урахуванням таких вимог:

1) форма акта-претензії є довільною;

2) при порушенні, зазначеному в підпункті 3 пункту 1 цього розділу, акт-претензія складається представниками постачальника після пред`явлення ними відповідних посвідчень у присутності уповноваженого представника споживача (власника або наймача) і скріплюється їхніми підписами. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це зазначається в акті-претензії. Акт-претензія щодо відмови споживача у доступі до території об`єкта споживача вважається дійсним, якщо його підписали представник постачальника та одна незаінтересована особа за умови посвідчення їх осіб або три представники постачальника. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це робиться відмітка в обох примірниках цього акта, і другий його примірник надсилається споживачеві реєстрованим поштовим відправленням.

Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування.

У випадку нереагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.

Згідно п. 2.1 договору (в редакції додаткової угоди № 7 від 23.04.2019 року) постачальник передає споживачу у травні 2019 року (включно) замовлений споживачем обсяг природного газу в кількості 6,500 тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 31.05.2019 року сторони погодили розмір фактично переданого природного газу в кількості 5,495 тис.куб.м на загальну суму 40534,57 грн.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачем у травні 2019 року фактично було спожито природного газу, в обсязі меншому на 1,00500 тис.куб.м, ніж було узгоджено сторонами.

04.11.2019 року Акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" на адресу відповідача направив акт-претензію № 26-2907-19, відповідно до якого вимагало від відповідача сплатити збитки на підставі пунктів 3.13 та 5.7 договору та п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу в розмірі 214,74 грн за різницю між замовленим у травні 2019 року обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем у травні 2019 року природного газу за договором, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №934 з відміткою про отримання (наявне в матеріалах справи).

Відповідач в свою чергу заперечив проти розміру збитків.

Щодо твердження скаржника, що сума збитків за травень 2019 року завищена та розрахована з порушенням умов договору та Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496, розрахунок збитків повинен здійснюватися із зменшенням замовленого об`єму на 5% такого об`єму, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до п. 1 укладеної сторонами додаткової угоди № 4/1 від 20.03.2019 року пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп. 3.9.2 п. 3.9, 3.13, 5.7, абзац п`ятий підп. 5) п. 6.2, підп. 8) п. 6.2, підп. 4) п. 6.3, абзац третій підп. 2 п. 6.4 цього договору застосовуються сторонами з 01.03.2019 року.

Згідно п. 5.7 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 26.11.2018 року) відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 договору, здійснюється наступним чином: постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9 договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1 договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 договору; постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків; споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Тобто, умовами договору визначений чіткий порядок нарахування вартості збитків, який розраховується у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період. Жодних формул щодо зменшення замовленого газу на обумовлений договором відсоток різниці використаного/недовикористаного природного газу умовами договору не передбачено.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, фактичний обсяг використаного споживачем природного газу в травні 2019 року згідно підписаного акту приймання-передачі природного газу становить - 5,495 тис.куб.м, тоді як замовлено споживачем - 6,500 тис.куб.м, що підтверджується підписаною між сторонами додатковою угодою № 7 від 23.04.2019 року.

Так, різниця між замовленим обсягом та використаним споживачем обсягом становить 1,005 тис.куб.м, а тому позивачем вірно нараховано відповідачу збитки на підставі підпункту 3.13.1 і п. 5.7 договору та п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу.

Наведений скаржником розрахунок збитків не узгоджується з умовами договору в редакції додаткової угоди № 4 від 26.11.2018 року.

Колегія суддів перевіривши розрахунок збитків позивача визнає його вірним та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в цій частині у сумі 214,74 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог повністю.

Так, скаржник не надав суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на апеляційну скаргу, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" на рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2021 року у справі № 911/3462/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 22.02.2021 року у справі №911/3462/20 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №911/3462/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк

Дата складення повного тексту 09.06.2021 року.