ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2021 р. Справа№ 910/6433/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Попікової О.В.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Кульчицької І.А.,

представників сторін:

відповідача за первісним позовом: Наливайко Д.О.,

інших учасників справи: не з`явилися,

розглянувши апеляційну скаргу

розглядаючи апеляційну скаргу Державного підприємства "Антонов"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 (повний текст складений 05.01.2021)

у справі №910/6433/20 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тренд Інвест

Групп"

до Державного підприємства "Антонов",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Кланторг",

про стягнення 1.249.748,36 грн.

та зустрічним

позовом Державного підприємства "Антонов"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Тренд Інвест Груп",

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кланторг"

про визнання зобов`язань припиненими та визнання недійсним

договору,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Тренд Інвест Груп" (далі - ТОВ "Тренд Інвест Груп") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства "Антонов" (далі - ДП "Антонов") заборгованості в розмірі 1.249.702,30 грн, з яких: 1.023.625,04 грн - основна заборгованість, 184.673,18 грн - пеня, 20.585,02 грн - інфляційні втрати, 20.865,12 грн - три проценти річних, що виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг зі зберігання нафтопродуктів від 10 квітня 2017 року № 470/05-17.

Право вимоги за вказаним правочином, як зазначив позивач, він набув на підставі укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Паладіум Плюс" договору відступлення права вимоги від 30.04.2020 № 04-20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2020 відкрито провадження у справі.

03.07.2020 року до місцевого суду надійшла заява ТОВ "Тренд Інвест Груп" про зменшення розміру позовних вимог, в якій останнє просило стягнути з ДП "Антонов" 20.585,02 грн інфляційних втрат та 20.865,12 грн трьох процентів річних, загалом 41450,14 грн.

09.07.2020 на адресу місцевого суду надійшла зустрічна позовна заява ДП "Антонов" до ТОВ "Тренд Інвест Груп" та ТОВ "Паладіум Плюс" про визнання зобов`язань припиненими та визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 30.04.2020 № 04-20.

В обґрунтування своїх позовних вимог відповідач посилався на те, що зобов`язання між ним та ТОВ "Паладіум Плюс" за договором про надання послуг зі зберігання нафтопродуктів від 10.04.2017 припинилися шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Ухвалою місцевого суду від 09.07.2020 прийнято зустрічний позов ДП "Антонов" до ТОВ "Тренд Інвест Груп" та ТОВ "Паладіум Плюс", вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

09.09.2020 до місцевого суду надійшли уточнення до заяви ТОВ "Тренд Інвест Груп" про зменшення розміру позовних вимог, в яких останній просив стягнути з ДП "Антонов" 41.450,14 грн основного боргу, а також повернути йому переплачену суму судового збору. Дана заява прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2020:

- позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Тренд Інвест Груп" задоволено, стягнуто з Державного підприємства "Антонов" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тренд Інвест Груп" 41.450,14 грн основного боргу, а також 4.013,60 грн судового збору;

- повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Тренд Інвест Груп" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 14.732,63 грн, сплачений на підставі платіжного доручення від 05.05.2020 №106 на суму 18.747,00 грн;

- у задоволенні зустрічного позову Державного підприємства "Антонов" до товариства з обмеженою відповідальністю "Тренд Інвест Груп" та товариства з обмеженою відповідальністю "Кланторг" про визнання зобов`язань припиненими та визнання недійсним договору відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ДП "Антонов" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/6433/20 та ухвалити нове рішення суду, яким:

- відмовити у задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Тренд Інвест Груп" до Державного підприємства "Антонов" у повному обсязі;

- задовольнити зустрічний позов Державного підприємства "Антонов" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тренд Інвест Груп" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кланторг" у повному обсязі.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що:

- відповідач у встановленому законом порядку не довів належними, достатніми і допустимими доказами обставину проведення зарахування зустрічних однорідних вимог належним чином, зокрема:

- направлений відповідачем шляхом електронного листування на електронну адресу позивача акт звірки розрахунків не є документом, який свідчить про зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки є документом первинного бухгалтерського обліку, який лише фіксує певні господарські операції;

- з електронного листування не вбачається, що особи, які вели таке листування, були уповноважені на вчинення зарахування зустрічних однорідних вимог;

- зі змісту даного електронного листування вбачається, що позивач висловлював лише намір провести відповідні зарахування;

- заява про зарахування зустрічних однорідних вимог в розумінні статті 601 Цивільного кодексу України є одностороннім правочином, вчиненим у письмовій або усній формі, в якому одна сторона доводить до контрагента своє чітке однозначне волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням, а оскільки не надано доказів того, що рішення про зарахування було належним чином доведено до первісного кредитора, то відсутні підстави для визнання зарахування проведеним.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Поляк О.І., судді Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 поновлено ДП "Антонов" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/6433/20; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/6433/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "Антонов" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/6433/20. Розгляд справи №910/6433/20 призначено на 18.03.2021.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2021 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Поляк О.І. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства "Антонов" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/6433/20 до провадження у визначеному складі суду, розгляд справи призначено на 17.05.2021.

Представники учасників справи, крім відповідача за первісним позовом, у судове засідання 17.05.2021 не з`явились.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 відкладено судове засідання на 02.06.2021.

Вимоги та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що:

- чинне законодавство прямо не передбачає обов`язку сторони, яка має намір здійснити або здійснила зарахування зустрічних однорідних вимог, саме повідомляти свого контрагента про даний факт; відсутні норми матеріального права, що встановлюють такий обов`язок, відсутня пряма вказівка закону;

- в порушення норм процесуального права суд першої інстанції не надав правильної об`єктивної правової оцінки електронним листам відповідача, які в розумінні пункту 1 частини другої статті 73, статті 96 Господарського процесуального кодексу України вважаються доказами, що підтверджують повідомлення позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог в односторонньому порядку за умови прояву його бездіяльності при вирішенні цього питання по суті;

- зарахування зустрічних однорідних вимог відображено в річній звітності ДП «АНТОНОВ» за 2019 рік відповідно до Міжнародних стандартів фінансової звітності;

- рішення про зарахування зустрічних однорідних вимог було погоджено та затверджено відповідними посадовими особами відповідача, які в силу своїх посадових обов`язків уповноважені на складання, погодження та затвердження таких документів;

- невідомо, чи повідомлявся цесіонарій (позивач) при укладенні договору цесії щодо наявності у цедента (ТОВ «Паладіум Плюс») зустрічних боргових зобов`язань перед відповідачем, адже згідно з ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

З урахуванням наведеного апелянт стверджує, що станом на 27.01.2020 Державне підприємство «Антонов» не мало заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю ТОВ «Паладіум Плюс» за договором зберігання у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог в односторонньому порядку на суму основного боргу у розмірі 1.023.625,04 грн, у зв`язку з чим місцевий суд неправомірно стягнув з Державного підприємства «Антонов» 41.450.14 грн основного боргу.

У судовому засіданні 02.06.2021 представник відповідача за первісним позовом надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Тренд Інвест Груп" в судове засідання не з`явився, водночас ТОВ "Тренд Інвест Груп" згідно з поданою до місцевого суду заявою просило розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності відсутніх представників.

Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 10.04.2017 між ДП "Антонов" та ТОВ "Паладіум Плюс" (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Кланторг") був укладений договір про надання послуг зі зберігання нафтопродуктів № 470/05-17 (далі - договір), за умовами якого останнє надавало ДП "Антонов" послуги зі зберігання нафтопродуктів (авіаційного палива), які належать відповідачу на праві власності, та інші пов`язані з цим послуги, визначені в даній угоді, а замовник зобов`язався оплатити та прийняти належним чином надані послуги на умовах даного правочину.

Зазначений договір підписаний уповноваженим представниками сторін, а також скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Відповідно до пункту 1.3 договору послуги надаються на території цілісного майнового комплексу складу паливно-мастильних матеріалів, який розташований за адресою: Київська область, селище міського типу Гостомель, вулиця Автошляхова, будинок 1-А.

Згідно з пунктом 2.1 договору факт надання послуг та їх вартість фіксуються в актах приймання-передачі, що підписуються між сторонами кожного календарного місяця. Відповідно до пункту 2.3 цього правочину сторони щоквартально проводять звірку заборгованості за договором шляхом підписання актів звірки взаєморозрахунків.

За пунктом 7.3 договору сума, що підлягає сплаті замовником, перераховується ним у повному розмірі протягом 10 календарних днів з дня отримання рахунку згідно з даним пунктом.

У випадку порушення строку та/або порядку внесення плати за послуги, передбачені статтею 7 договору, або здійснення інших платежів, передбачених цим правочином, замовник сплачує на користь виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, обчисленої від суми простроченого платежу за кожний день прострочення належного виконання відповідного обов`язку (пункт 8.3 цієї угоди).

За пунктом 12.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 30 квітня 2019 року включно, а в частині проведення розрахунків - до повного їх виконання.

На виконання цього правочину сторони підписали та скріпили печатками відповідні акти надання послуг, зокрема: від 30 квітня 2017 року № 1 на суму 116.800,00 грн, від 31 травня 2017 року № 2 на суму 181.040,00 грн, від 30 червня 2017 року № 3 на суму 177.411,08 грн, від 31 липня 2017 року № 4 на суму 229.941,20 грн, від 31 серпня 2017 року № 5 на суму 180.978,00 грн, від 30 вересня 2017 року № 6 на суму 175.140,00 грн, від 31 жовтня 2017 року № 7 на суму 180.978,00 грн, від 30 листопада 2017 року № 8 на суму 319.948,27 грн, від 31 грудня 2017 року № 9 на суму 263.111,00 грн, від 31 січня 2018 року № 1 на суму 180.978,00 грн, від 28 лютого 2018 року № 2 на суму 163.464,00 грн, від 31 березня 2018 року № 3 на суму 195.063,11 грн, від 30 квітня 2018 року № 4 на суму 207.354,36 грн, від 31 травня 2018 року № 5 на суму 180.978,00 грн, від 30 червня 2018 року № 6 на суму 200.357,99 грн, від 31 липня 2018 року № 7 на суму 202.342,96 грн, від 31 серпня 2018 року № 8 на суму 202.359,28 грн, від 30 вересня 2018 року № 9 на суму 196.625,13 грн, від 31 жовтня 2018 року № 10 на суму 186.016,39 грн, від 30 листопада 2018 року № 11 на суму 229.197,43 грн, від 31 грудня 2018 року № 12 на суму 352.583,84 грн, від 31 січня 2019 року № 1 на суму 405.351,49 грн, від 28 лютого 2019 року № 2 на суму 388.538,60 грн, від 31 березня 2019 року № 3 на суму 414.628,98 грн, від 30 квітня 2019 року № 4 на суму 263.947,73 грн, від 31 травня 2019 року № 5 на суму 369.998,12 грн, від 30 червня 2019 року № 6 на суму 389.679,19 грн.

Про належне виконання сторонами умов цього договору свідчить також відсутність з боку жодного із вказаних контрагентів претензій та повідомлень про порушення іншою стороною своїх зобов`язань за цим правочином.

Водночас всупереч умовам вище наведеної угоди відповідач за первісним позовом взятий на себе обов`язок з оплати вартості наданих йому послуг у встановлений строк виконав лише частково, заборгувавши ТОВ "Паладіум Плюс" 1.023.625,04 грн. Дана обставина підтверджується підписаним між сторонами та скріпленим печатками цих підприємств актом звіряння взаємних розрахунків за вказаним договором станом на 31 серпня 2019 року.

Суд встановив, що 30 квітня 2020 року між ТОВ "Тренд Інвест Груп" та ТОВ "Паладіум Плюс" був укладений договір відступлення права вимоги №04-20, відповідно до пункту 1.1 якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор прийняв право вимоги, належне первісному кредитору, у порядку та на умовах, визначених цією угодою.

Зазначений договір підписаний повноважними представниками позивача за первісним позовом та ТОВ "Паладіум Плюс", а також скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

При цьому згідно з розділом договору "Визначення термінів" під правом вимоги розуміється дійсне право вимоги виконання зобов`язань ДП "Антонов" зі сплати заборгованості, що виникла на підставі договорів та у зв`язку з наданням послуг за ними на загальну суму 1.546.037,93 грн. Під договорами розуміються: договір про надання послуг зі зберігання нафтопродуктів від 10 квітня 2017 року № 470/05-17, за яким сума заборгованості складає 1.023.625,04 грн, та договір про надання послуг з операційного обслуговування функціонування складу нафтопродуктів від 15 серпня 2019 року № 9.2405.2019, за яким сума заборгованості складає 522.412,89 грн.

Відповідно до пункту 1.2 цього правочину з моменту його укладення всі права і обов`язки первісного кредитора за договорами переходять до нового кредитора в обсязі і на умовах, які існували на дату укладення цього договору. До ТОВ "Тренд Інвест Груп" переходить право вимоги на суму основного зобов`язання, пені, штрафів (у разі їх нарахування), відсотків за користування грошовими коштами та інші права, що випливають з договорів та можуть бути здійснені новим кредитором як повноправним кредитором ДП "Антонов".

За умовами пункту 1.3 вказаної угоди новий кредитор дійсним підтверджує факт ознайомлення зі змістом права вимоги, що відступається, та документами, що встановлюють та підтверджують таке право вимоги в повному обсязі, та не має претензій щодо змісту та чинності таких документів.

Протягом трьох банківських днів з дня укладення цього договору первісний кредитор передає новому кредитору документи, що підтверджують дійсність права вимоги, яке відступається (пункт 2.1 договору).

Згідно з пунктом 2.2 цієї угоди первісний кредитор письмово повідомляє ДП "Антонов" про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням протягом 5 робочих днів з моменту переходу до нового кредитора права вимоги згідно з умовами даного правочину.

Пунктом 3.3 договору визначено, що моментом відступлення права вимоги за цим договором, з якого настають наслідки, передбачені пунктом 1.2 цієї угоди, є момент укладення договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 510 ЦК України встановлено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Статтею 516 ЦК України унормовано, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Пунктом 12.5 договору про надання послуг зі зберігання нафтопродуктів сторони передбачили, що замовник (ДП «Антонов») не має права передавати свої права або обов`язки за даною угодою на користь третьої особи без згоди виконавця (ТОВ «Паладіум Плюс»), яка повинна бути оформлена шляхом внесення відповідних змін до цього правочину.

Водночас вказаний договір не містить заборони про передачу прав або обов`язків виконавцем на користь третьої особи без згоди замовника.

Крім того у матеріалах зустрічної позовної заяви наявна належним чином засвідчена копія листа ТОВ "Паладіум Плюс" від 6 травня 2020 року №, яким останнє повідомило ДП "Антонов" про укладення договору відступлення права вимоги.

Оскільки такий лист наданий суду саме ДП «Антонов», вказана обставина свідчить, що це підприємство отримало зазначений лист і знало про заміну кредитора. Разом з тим ДП «Антонов» не надало суду будь-яких доказів реагування на повідомлення про заміну кредитора в порядку ст. 603 ЦК України, в т. ч. доказів сповіщення первісного чи нового кредитора про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Як визначено ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Водночас згідно зі ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Відповідно до ст. 603 ЦК України у разі заміни кредитора боржник має право пред`явити проти вимоги нового кредитора свою зустрічну вимогу до первісного кредитора. У разі заміни кредитора зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент одержання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора, і строк вимоги настав до його одержання або цей строк не встановлений чи визначений моментом пред`явлення вимоги.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент пред`явлення боржникові вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

За умовами частини 1 статті 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Початково ТОВ "Тренд Інвест Груп" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ДП "Антонов" заборгованості в розмірі 1.249.702,30 грн, з яких: 1.023.625,04 грн - основна заборгованість, 184.673,18 грн - пеня, 20.585,02 грн - інфляційні втрати, 20.865,12 грн - три проценти річних, що виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг зі зберігання нафтопродуктів від 10 квітня 2017 року № 470/05-17.

03.07.2020 року до місцевого суду надійшла заява ТОВ "Тренд Інвест Груп" від 02.07.2020 про зменшення розміру позовних вимог, в якій останнє просило стягнути з ДП "Антонов" 20.585,02 грн інфляційних втрат та 20.865,12 грн трьох процентів річних, загалом 41450,14 грн.

09.07.2020 на адресу місцевого суду надійшла зустрічна позовна заява ДП "Антонов" до ТОВ "Тренд Інвест Груп" та ТОВ "Паладіум Плюс" про визнання зобов`язань припиненими та визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 30.04.2020 № 04-20.

В обґрунтування своїх позовних вимог відповідач посилався на те, що зобов`язання між ним та ТОВ "Паладіум Плюс" за договором про надання послуг зі зберігання нафтопродуктів від 10.04.2017 припинилися шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1.023.625,04 грн.

Ухвалою місцевого суду від 09.07.2020 прийнято зустрічний позов ДП "Антонов" до ТОВ "Тренд Інвест Груп" та ТОВ "Паладіум Плюс", вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Тобто, за наведених вище процесуальних обставин, до подання ДП «Антонов» зустрічного позову позивач за первісним позовом ТОВ "Тренд Інвест Груп" заявою від 02.07.2020 про зменшення розміру позовних вимог, поданою місцевому суду 03.07.2020 та прийнятою судом, визначив, що 1.023.625,04 грн основної заборгованості та 184.673,18 грн пені не є предметом спору в даній справі, і просив стягнути 20.585,02 грн інфляційних втрат і 20.865,12 грн трьох відсотків річних, нарахованих у зв`язку з несвоєчасним виконанням основного зобов`язання за період вересень 2019 року - березень 2020 року, загалом 41450,14 грн.

09.09.2020 до місцевого суду надійшли уточнення до заяви ТОВ "Тренд Інвест Груп" про зменшення розміру позовних вимог, в яких останній просив стягнути з ДП "Антонов" 41.450,14 грн основного боргу, а також повернути йому переплачену суму судового збору. Дана заява прийнята судом до розгляду.

Разом з тим апеляційний суд відзначає, що відповідно до поданого позивачем розрахунку до позовної заяви та відповідно до заяви від 02.07.2020 про зменшення позовних вимог вказана сума в розмірі 41.450,14 грн є саме добутком сум інфляційних втрат та 3% річних, адже будь-якого іншого її розрахунку матеріали справи не містять.

Враховуючи те, що до моменту подачі зустрічного позову ДП «Антонов» ані первісному кредитору, ані позивачу (новому кредитору) заперечень про відсутність заборгованості за основним боргом не подавав, заяву про зарахування зустрічних позовних вимог не робив і кредиторам не подавав, вказана вище сума підлягає стягненню на корись позивача

Разом із заявою про зменшення розміру позовних вимог позивач подав клопотання, в якому росив повернути йому з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, а також наявність поданого позивачем клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що сплачена останнім сума судового збору в розмірі 14.732,63 грн підлягає поверненню ТОВ "Тренд Інвест Груп".

В обґрунтування зустрічних позовних вимог про визнання зобов`язань припиненими ДП "Антонов" посилалося на те, що його зобов`язання щодо сплати заборгованості за зазначеним вище договором зберігання у розмірі 1.023.625,04 грн є припиненим шляхом зарахування ним в односторонньому порядку зустрічних однорідних вимог на користь ТОВ "Паладіум Плюс" у загальному розмірі 1.364.538,27 грн згідно з договорами від 3 жовтня 2017 року № 07-417-17, від 22 січня 2018 року № 220118, від 24 листопада 2016 року № 07-398-16, від 23 жовтня 2017 року № 07-418-16, від 21 грудня 2016 року № 07-455-16.

Крім того ДП "Антонов" вказувало на те, що оскільки, на його думку, зобов`язання зі сплати припинилося шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, то і ТОВ "Паладіум Плюс" було передано позивачу за первісним позовом недійсну вимогу, а тому договір відступлення права вимоги від 30 квітня 2020 року № 04-20 є недійсним.

Також ДП "Антонов" зазначало, що 16 жовтня 2019 року о 16 год 34 хв воно направило на адресу ТОВ "Паладіум Плюс" засобами електронного зв`язку (електронною поштою) акт заліку взаємних вимог у формі проекту угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджується витягом з електронного листування між посадовою особою позивача за зустрічним позовом - заступником головного бухгалтера Костюченко Валентиною Миколаївною, та посадовою особою ТОВ "Паладіум Плюс" - головним бухгалтером Завадською Ларисою. Відповідь на вказане електронне повідомлення від ТОВ "Паладіум Плюс" не надходила.

20 січня 2020 року о 17 год 09 хв ДП "Антонов" повторно направило засобами електронного зв`язку (електронною поштою) на адресу ТОВ "Паладіум Плюс" повідомлення про необхідність узгодження та проведення заліку зустрічних вимог з додаванням відповідних актів звіряння взаємних розрахунків. Також даним електронним листом було повідомлено ТОВ "Паладіум Плюс" про те, що у випадку відмови від погодження та проведення ТОВ "Паладіум Плюс" заліку зустрічних вимог такий залік буде проведений в односторонньому порядку позивачем за зустрічним позовом.

Оскільки відповіді від ТОВ "Паладіум Плюс" на даний електронний лист позивач за зустрічним позовом отримав, то 27 січня 2020 року, з моменту спливу 7-денного строку після повторного направлення відповідного електронного повідомлення, ДП "Антонов" прийняло рішення від 27 січня 2020 року № 16 про зарахування зустрічних однорідних вимог на рахунках позивача за зустрічним позовом з ТОВ "Паладіум Плюс" в односторонньому порядку з відображенням даної операції в бухгалтерському обліку ДП "Антонов".

Належним чином завірена копія даного рішення міститься у матеріалах справи.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що воно було підписане: головним бухгалтером Мельничук М.Г., начальником відділу фінансового моніторингу Головко К.В., заступником фінансового директора (з логістики) Вигнан С.І., директором з правових питань Дехтяренко І.В. та затверджено фінансовим директором Шевченко Я.С.

Статтею 203 ЦК України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, виходячи з вимог частини 1 вказаної статті, правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частинами 1 - 3, 5 статті 203 ЦК України визначено, що правочин є чинним за умови дотримання його сторонами наступних вимог: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Приписами частини 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (частина 2 статті 215 ЦК України).

Частиною 3 статті 215 ЦК України встановлено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом частини 1 статті 601 ЦК України, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено статтею 602 ЦК України, відповідно до положень якої не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Виходячи із зазначеного, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо).

Посилання ДП "Антонов" на листування електронними засобами не місцевий суд підставно не взяв до уваги у зв`язку з таким.

З матеріалів справи вбачається, що направлений позивачем за зустрічним позовом шляхом електронного листування на електронну адресу ТОВ "Паладіум Плюс" акт звірки розрахунків не є документом, який свідчить про зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки є документом первинного бухгалтерського обліку, який лише фіксує певні господарські операції.

Із зазначеного електронного листування не вбачається, що особи, які вели таке листування, були уповноваженні на вчинення зарахування зустрічних однорідних вимог.

Також зі змісту даної електронної переписки вбачається, що ДП "Антонов" висловлювало лише намір провести відповідні зарахування.

При цьому апеляційний суд бере до уваги таке.

Відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Відповідач за первісним позовом є суб`єктом господарювання - державним підприємством, а отже його діяльність регулюється серед іншого Господарським кодексом України (далі - ГК України).

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 52 цього Кодексу в установчих документах повинні бути зазначені найменування суб`єкта господарювання, мета і предмет господарської діяльності, склад і компетенція його органів управління, порядок прийняття ними рішень, порядок формування майна, розподілу прибутків та збитків, умови його реорганізації та ліквідації, якщо інше не передбачено законом.

Статут суб`єкта господарювання повинен містити відомості про його найменування, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного капіталу та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб`єкта господарювання, а також інші відомості, пов`язані з особливостями організаційної форми суб`єкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші відомості, що не суперечать законодавству.

Частиною 1 ст. 62 ГК України визначено, що підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ГК України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо).

Функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами.

Згідно з ч. ч. 1-3, 5 ст. 65 ГК України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу.

Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

ДП «Антонов» не надало ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду доказів того, що особи, які вели згадане вище електронне листування з ТОВ «Паладіум Плюс», а також особи, які погоджували і затверджували рішення від 27 січня 2020 року № 16 про зарахування зустрічних однорідних вимог, були уповноважені статутним чи розпорядчими документами на вчинення таких дій, в т. ч. в частині остаточного і беззаперечного вчинення відповідного правочину.

За таких обставин місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що вказані листи, направлені на електронну адресу ТОВ "Паладіум Плюс", не можуть бути розцінені судом як заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.

А тому колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про те, що в порушення норм процесуального права суд першої інстанції не надав правильної об`єктивної правової оцінки електронним листам відповідача, котрі, як помилково вважає апелянт, у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 73, ст. 96 ГПК України вважаються доказами, що підтверджують повідомлення позивача про зарахування зустрічних однорідних вимог в односторонньому порядку.

Крім того представник апелянта у судовому засіданні у своїх поясненнях зазначив, що зарахування зустрічних однорідних вимог, на його думку, відбулося 27 січня 2020 року на підставі прийнятого ДП "Антонов" рішення від цієї ж дати № 16 про зарахування зустрічних однорідних вимог по розрахунках ДП "Антонов" з ТОВ "Паладіум Плюс" в односторонньому порядку.

Як зазначалося вище, за змістом статті 601 ЦК України моментом припинення зобов`язань сторін є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку. Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин.

Заявою в розумінні даної норми є односторонній правочин, вчинений у письмовій або усній формі, в якому одна особа доводить до контрагента своє чітке однозначне волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням.

Слід зазначити, що саме ДП "Антонов" у своєму зустрічному позові (як і в апеляційній скарзі) також посилався на судову практику (т. 1, а. с. 128, абз 4), відповідно до якої заяву про зарахування як односторонній правочин слід вважати зробленою і такою, що потягла відповідні цивільно-правові наслідки, у момент усної заяви однієї зі сторін на адресу іншої сторони, у момент вручення однією стороною іншій відповідного письмового повідомлення, у момент отримання від підприємства зв`язку кореспонденції, що містить конкретне і чітке письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням.

Апеляційний суд відзначає, що така заява незалежно від її форми (усна чи письмова) має бути не лише безпосередньо доведена до контрагента, з яким існують зустрічні зобов`язання, але і зроблена особою, повноваження якої на вчинення відповідного правочину не викликають будь-якого сумніву у контрагента для уникнення в подальшому правової невизначеності щодо вирішення питання про зарахування.

Зважаючи на наведене, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що чинне законодавство не передбачає обов`язку сторони, яка має намір здійснити або здійснила зарахування зустрічних однорідних вимог, повідомляти свого контрагента про даний факт. Адже такий правочин тягне за собою відповідні правові та економічні наслідки і для контрагента.

Водночас будь-які докази того, що таке рішення про зустрічне зарахування було належним чином доведено до первісного кредитора, у матеріалах справи відсутні.

Відтак посилання апелянта на те, що таке рішення про зарахування зустрічних однорідних вимог було погоджено та затверджено відповідними посадовими особами відповідача, які в силу своїх посадових обов`язків уповноважені на складання, погодження та затвердження таких документів, не змінює тієї обставини, що таке рішення не направлялося (вручалося, висловлювалося) первісному кредитору.

Не змінює цієї обставини і те, що факт зарахування зустрічних однорідних вимог відображено в річній звітності ДП «Антонов» за 2019 рік відповідно до Міжнародних стандартів фінансової звітності.

Колегія суддів також враховує, що згідно з ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Як зазначає апелянт, місцевий суд не з`ясував тієї обставини, чи повідомлявся цесіонарій (позивач) при укладенні договору цесії щодо наявності у цедента (ТОВ «Паладіум Плюс») зустрічних боргових зобов`язань перед відповідачем.

З цього приводу колегія суддів відзначає, що згідно з ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ТОВ «Паладіум Плюс» або ТОВ «Тренд Інвест Груп» вважають укладений ними договір відступлення права вимоги недійсним з підстав ненадання новому кредитору інформації, яка є важливою для здійснення права вимоги.

У матеріалах справи також відсутні будь-які відомості про те, що цей договір визнавався недійсним у судовому порядку.

Відтак посилання апелянта на порушення ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України є недоведеними та апеляційний судом відхиляється.

Однією з вимог зустрічного позову є визнання припиненим зобов`язання ДП «Антонов» за Договором про надання послуг зі зберігання нафтопродуктів в сумі 1.023.625,04 грн.

Відповідно до ст. 603 ЦК України у разі заміни кредитора боржник має право пред`явити проти вимоги нового кредитора свою зустрічну вимогу до первісного кредитора. У разі заміни кредитора зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент одержання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора, і строк вимоги настав до його одержання або цей строк не встановлений чи визначений моментом пред`явлення вимоги.

Однак, як зазначалось вище, заявою від 02.07.2020 про зменшення розміру позовних вимог, поданою місцевому суду 03.07.2020 та прийнятою судом, позивач за первісним позовом визначив, що 1.023.625,04 грн основної заборгованості не є предметом спору в даній справі, а отже ТОВ «Тренд Інвест Груп» не висуває вимоги про стягнення такої суми з ДП «Антонов».

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач за первісним позовом належним способом не провів зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки не вчинив дій, направлених на повідомлення свого контрагента про прийняте ним рішення, у зв`язку з чим підстави для припинення зобов`язань та визнання недійсним договору відступлення права вимоги у суду відсутні.

Разом з тим, це не позбавляє ДП «Антонов» права в подальшому вчинити відповідний правочин з урахуванням зазначеного в цій постанові.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати за розгляд справи місцевим судом покладаються на ДП "Антонов" у зв`язку із задоволенням первісного позову ТОВ "Тренд Інвест Груп" та відмовою в задоволенні зустрічних вимог ДП "Антонов".

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для вирішення спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржник не надав суду апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що судове рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Антонов" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/6433/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/6433/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/6433/20.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6433/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 10.06.2021.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді О.В. Попікова

В.А. Корсак