ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2021 р. Справа№ 910/19928/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Реуцькій Т.О.

За участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Драчова М.С. (довіреність №578 від 14.04.2021 року),

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

на рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2021 року

у справі №910/19928/20 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал»

до приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

про стягнення 12 597, 00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Позов заявлено про стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 12 597,00 грн., яке ПрАТ «СК «Саламандра» як страховою організацією було виплачено за збитки, завдані пошкодженням автомобіля «Ніссан», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , внаслідок ДПТ, що сталася з вини ОСОБА_2 - водія автомобіля «УАЗ» державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить відповідачу, цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують яким, застрахована у ПрАТ «СК «Саламандра» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ №6629880.

Позовні вимоги мотивовані тим, що водій самовільно залишив місце спірної ДТП, а відтак, відповідно до п.п. 38.1.1 п. 38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (відповідача).

У обґрунтування свого права звернутися з цими вимогами до відповідача позивач послався на укладений ним з ПрАТ «СК «Саламандра» договір про надання фінансових послуг факторингу №02.01.2020-CК від 02.01.2020 року за яким позивач набув права спірної вимоги до відповідача.

Відповідач проти задоволення позову заперечив пославшись на те, що:

- страхове відшкодування було виплачено потерпілій ОСОБА_1 неправомірно, внаслідок пропуску нею 30-денного строку для подання заяви про виплату страхового відшкодування (п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»);

- позивачем належними та допустимими доказами не доведено розмір шкоди.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.03.2021 року у справі №910/19928/20 позов задоволено повністю.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції, визнав доведеним наявність у позивача правових підстав для звернення до відповідача в порядку регресу з вимогою про виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану його водієм.

При цьому, суд першої інстанції відхилив заперечення відповідача проти позову зазначивши про те, що:

- наслідки пропуску 30-денного строку для подання заяви про виплату страхового відшкодування (п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») встановлені абз. 5 п. 36.2. ст. 36 названого Закону, та не можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування;

- доводи відповідача про те, що матеріали справи не містять доказів огляду автомобіля, переліку пошкоджень, завданих внаслідок ДТП, відсутності у Звіті №16468 від 28.11.2019 року обов`язкових реквізитів та відомостей спростовуються наявними у справі матеріалами.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал » звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2021 року у справі №910/19928/20 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» відмовити повністю.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оспорюване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

У обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції додатково зазначивши про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що, в порушення п. 2.2 договору про надання фінансових послуг факторингу №02.01.2020-CК від 02.01.2020 року, відповідно до якого клієнт зобов`язаний сповістити боржників про укладання цього Договору стосовно прав регресних вимог і повідомити, що платежі на користь фактора є належним, в матеріалах справи відсутні докази направлення та вручення відповідачу повідомлень про заміну сторони (кредитора) у спірному зобов`язанні.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/19928/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Руденко М.А. (доповідач у справі), судді Дідиченко М.А., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2021 року приватному акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал» поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2021 року у справі №910/19928/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 18.05.2021 року об 11 год. 00 хв., зупинено дію оскаржуваного рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2021 року у справі №910/19928/20 до закінчення апеляційного провадження у даній справі.

05.05.2021 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач, з посиланням на те, що:

- наданий ним Звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу №16468 від 28.11.2019 року, виконаний ТОВ «ЕАК «Довіра» є належним доказом на підтвердження розміру виплаченого страхового відшкодування;

- ОСОБА_1 , отримала страхове відшкодування на правомірній основі, так як вона була користувачем по довіреності, згідно якої мала право на страхове відшкодування;

- відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України позивач повідомив відповідача про відступлення права грошової вимоги направивши останньому 05.02.2020 року вимогу №06151 про виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) в розмірі 12 597,00 грн.;

- просить відмовити у задоволення апеляційної скарги в повному обсязі.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивач просив провести розгляд справи без участі свого представника.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 року враховуючи перебування судді Сітайло Л.Г., яка не є головуючим суддею, у відпустці, справу №910/19928/20 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справ від 17.05.2021 року, справу №910/19928/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 року апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2021 року у справі №910/19928/20 прийнято до свого провадження у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуюча суддя), Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 року, для встановлення всіх обставин справи та забезпечення повного і всебічного розгляду справи, враховуючи неявку представника позивача, розгляд справи відкладено на 01.06.2021 року об 11 год. 30 хв.

26.05.2021 року через канцелярію суду від представника позивача, надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

У судовому засіданні 01.06.2021 року представник відповідача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, в позові відмовити.

Представник позивача не з`явився, але направив до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що матеріали справи містять достатньо належних та допустимих доказів, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, судова колегія вважає можливим задовольнити клопотання, та розглянути справу у відсутності представника позивача за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, з урахуванням правил ст.ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 25.07.2019 року о 08 годині 30 хвилин по просп. Соборності, 7А в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля УАЗ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі Автомобіль) під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Ніссан Альмера», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі Автомобіль 1), під керуванням водія ОСОБА_1 .(а.с. 26)

У результаті ДТП пошкоджено Автомобіль 1.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль 1, визнано ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією Нацполіції та постановою Дніпровського районного суду від 26.09.2019 року у справі №755/14597/19, якою встановлено вину ОСОБА_2 та накладено на останнього адміністративне стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП. (а.с. 26)

З вказаних вище документів слідує, що ОСОБА_2 також порушив вимоги п. п. 2.10 «а» ПДР та залишив місце ДТП.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З матеріалів справи слідує що Автомобіль належить відповідачу, а під час вчинення спірної ДТП ОСОБА_2 працював у відповідача водієм автотранспортного засобу ІІІ класу в автоколоні №2 управління автотранспорту на а/м фургон УАЗ 3962, державний № НОМЕР_2 , що підтверджується, зокрема, наданим відповідачем витягом з наказу № 193-к від 05.06.2019 (а.с.123).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

Стаття 1 Закону встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно з ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_2 неправомірно володів Автомобілем під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

За правилами ст. 22 Закону, обов`язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

З наявної в матеріалах справи копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ №6629880 від 05.10.2018 року (далі Поліс) (а.с. 33) слідує, що станом на 25.07.2019 року (дата спірної ДТП) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля була застрахована приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Дім Страхування» яке в подальшому змінило найменування на приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра»). Страхувальником за вказаним Полісом є відповідач.

Зі змісту Полісу слідує, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну складає 100 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Згідно з ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується неправомірне володіння ОСОБА_2 . Автомобілем під час спірної ДТП, в даному випадку саме приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра» як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем, тобто і ОСОБА_2 (особа, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

26.11.2019 року ОСОБА_1 звернулась до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» з повідомленням про подію, яка має ознаки страхового випадку, а 05.12.2019 року - з заявою про страхове відшкодування. (а.с. 34-35)

Згідно зі страховим Актом №0024708.11.19/1 від 06.12.2019 року та розрахунком страхового відшкодування приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра» прийнято рішення про виплату потерпілій ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 12 597,00 грн. (а.с. 41)

31.01.2020 року приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра» виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 12 597,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3947 від 31.01.2020 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 76).

Щодо розміру страхового відшкодування колегія суддів зазначає наступне.

Як слідує зі змісту вказаних страхового акту та розрахунку страхового відшкодування вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті наслідками спірної ДТП, визначена приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра» виходячи з даних, встановлених у Звіті №16468 від 28.11.2019 року складеного ТОВ «ЕАК «Довіра» (далі Звіт). (а.с. 43)

Відповідач заперечуючи проти позову, серед іншого, послався на те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено розмір шкоди оскільки:

- наявність постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не є належним доказом вини у завданні шкоди Автомобілю 1, саме в розмірі 15 116,40 грн., оскільки з вказаної постанови неможливо встановити, які саме пошкодження були завдані під час спірної ДТП, а факт наявності та характер пошкоджень в день ДТП та протягом 10 днів не зафіксовані, як це передбачено ст. 34 Закону;

- Звіт складений 28.11.2019 року, тобто через 4 місяці після спірної ДТП, а страховий акт - 06.12.2019 року, тобто майже через 5 місяці після спірної ДТП;

- Звіт складений щодо збитків завданих ОСОБА_3 , як власнику Автомобіля 1, а не ОСОБА_1 ;

- Звіт складений 25.07.2019 року, проте в розділі ІІ Звіту зазначено, що визначення об`ємів відновлювальних робіт, необхідних для цього запчастин та матеріалів проводилося на підставі результатів оглядів колісного транспортного засобу від 26.11.2019 року;

- Звіт не містить всіх обов`язкових реквізитів та відомостей, а саме: належних та допустимих доказів проведення особистого огляду суб`єктом оціночної діяльності об`єкта оцінки, зокрема відсутні фотографії об`єкта оцінки; повне найменування суб`єкта оціночної діяльності, його місцезнаходження, телефон (факс), номер та термін дії сертифіката суб`єкта оціночної діяльності; дата надходження матеріалів для оцінки і дата підписання звіту; питання (завдання), що поставлені перед оцінювачем (експертом) (мета оцінки); дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом); відомості про осіб, які брали участь в огляді об`єкта оцінки, якщо їх участь обумовлена призначенням оцінки або договором про виконання оцінки; результати візуального огляду щодо відповідності (невідповідності) номерів кузова, шасі, інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) або в інших документах; відомості про комплектність та укомплектованість КТЗ; відомості про склад оновлених складників КТЗ, інформаційні ознаки виконаного відновлювального ремонту, інші обставини, які мають значення для розв`язання поставлених питань; відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів. У додатках також може бути графічна розгортка побудови пошкодженого або розукомплектованого КТЗ з відображенням характеру пошкоджень або протокол технічного огляду з посиланням на характер і обсяг його пошкодження.

З наявної у матеріалах справи копії Звіту слідує, що його складено для визначення вартості матеріального збитку завданого власнику Автомобіля 1 саме внаслідок спірної ДТП (тобто ДТП, яка сталась 25.07.2019 року - примітка суду), його складено суб`єктом оціночної діяльності повноваження якого підтверджені у встановленому законодавством порядку, а відтак Звіт визнається колегією суддів належним доказом на підтвердження розміру збитків.

Слід зазначити і про те, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження, як того, що визначені у Звіті пошкодження не могли утворитися за наслідками спірної ДТП, так і того, що у період з 25.07.2019 року (дата спірної ДТП) по 28.11.2019 року (дата складення Звіту) Автомобіль 1 був учасником будь-якої іншої ДТП.

При цьому колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що за змістом положень п. 33.1.3 ст. 33 Закону саме на працівника відповідача, тобто особи за дії якої відповідає відповідач, покладений обов`язок невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу, проте у матеріалах справи відсутні докази вчинення ним таких дій, що свідчить про те, що саме через бездіяльність відповідача оцінка розміру збитків була проведена через 4 місяці після спірної ДТП.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Щодо посилань відповідача на те, що страхове відшкодування було виплачено потерпілій ОСОБА_1 неправомірно, внаслідок пропуску нею 30-денного строку для подання заяви про виплату страхового відшкодування (п. 35.1. ст. 35 Закону), колегія суддів зазначає про те, що, як вірно встановлено судом першої інстанції, наслідки пропуску 30-денного строку для подання заяви про виплату страхового відшкодування встановлені абз. 5 п. 36.2. ст. 36 Закону згідно з яким у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення, та, відповідно, не можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

З огляду на обставини, які встановлені вище приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра» цілком правомірно виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 12 597,00 грн.

Відповідно до пункту 2.10 Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний, зокрема, негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди.

Отже, обов`язком водія транспортного засобу в разі дорожньо-транспортної пригоди є негайна зупинка і залишання на місці пригоди принаймні до складання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За змістом п.п. 38.1.1 ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду серед іншого, у випадку, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Оскільки матеріалами справи достовірно підтверджено, що водій ОСОБА_2 залишив місце ДТП, у страхової компанії в силу приписів Закону виникло право на звернення з регресним позовом.

З огляду на обставини, які викладені вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра», перейшло право вимоги потерпілого до відповідальної особи за заподіяну шкоду в розмірі 12 597,00 грн.

Водночас, 02.01.2020 року позивач як фактор та приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра» як клієнт уклали договір про надання фінансових послуг факторингу №02.01.2020-СК (далі Договір факторингу) (а.с. 8-12) за умовами якого клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що перейшли до клієнта як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування.

За цим договором фактор займає місце клієнта (як кредитора) по всім регресним вимогам клієнта відповідно до додатку до Договору згідно яких передаються права грошової вимоги у тому числі права одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі. Права за регрес ними вимогами переходять від клієнта до фактора з моменту набрання чинності даним Договором та підписанням додатку до Договору в якому зазначається перелік регресних вимог (п. 1.2 та 1.3 Договору факторингу).

Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу для реалізації фактором придбаних ним прав, клієнт протягом десяти робочих днів з моменту підписання цього договору зобов`язується передати оригінали документів, що посвідчують виникнення у клієнта відповідного права регресної вимоги. Одночасно з передачею оригіналів документів, що посвідчують виникнення у клієнта відповідних прав регрес них вимог, сторони підписують акт приймання-передачі.

Пунктом 58 Переліку переданих регресних вимог №01-20 передбачено, що по Договору факторингу спірне право вимоги до відповідача на суму 12 597,00 грн. перейшло до позивача.

За умовами п. 2.3. договору факторингу не пізніше двадцяти робочих днів після підписання додатку до Договору клієнт зобов`язаний сповістити боржників про укладення цього Договору і повідомити, що платежі на користь фактора є належними.

Згідно з актом приймання-передачі №20-01 від 05.02.2020 року клієнтом передано, а фактором прийнято оригінали документів, що підтверджують право вимоги фактора, як кредитора за регресними вимогами, зокрема до відповідача за страховим випадком №0024708.11.19/1 на суму 12 597,00 грн. (а.с. 13)

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто до відповідача.

За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до відповідача з претензією вих. №06/51 від 05.02.2020 року, в якій повідомив про заміну кредитора за вимогами до відповідача на суму боргу 12 597,00 грн. та просив у семиденний строк сплатити завдану шкоду в цій сумі. (а.с. 77)

Відповідач листом вих. №944/12/36/02-20 від 20.02.2020 року відмовив позивачу у задоволенні вимоги. (а.с. 79)

Вказаним спростовуються твердження відповідача про неповідомлення його позивачем про відступлення права вимоги.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Враховуючи, що строк виконання відповідачем зобов`язання зі сплати страховику у порядку регресу виплаченого останнім страхового відшкодування сторонами не визначений, таке зобов`язання має бути відповідачем виконано у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем вказаного зобов`язання, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача виплаченого за наслідками спірної ДТП страхового відшкодування в сумі 12 597,00 грн.

Інших підстав для скасування рішення у апеляційній скарзі не наведено.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 03.03.2021 року у справі №910/19928/20, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2021 року у справі №910/19928/20 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2021 року у справі №910/19928/20 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2021 року у справі №910/19928/20.

5. Матеріали справи №910/19928/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 09.06.2021.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко