ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2021 року, м. Херсон, справа № 923/544/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй-Калібас"

до:

відповідача-1: Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради

відповідача-2: Виконавчого комітету Херсонської міської ради

відповідача-3: Херсонська міська рада Херсонської області

про про солідарне стягнення 116 638,56 грн,

у с т а н о в и в:

Дії, аргументи та докази Позивача

20.04.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Строй-Калібас" звернулося з позовом до Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради, Виконавчого комітету Херсонської міської ради та Херсонської міської ради про солідарне стягнення 116 638,56 грн за договором підряду № 513 від 09.04.2020, з яких: 94 291,48 грн основної заборгованості, 15 746,68 грн пені та 6 600,40 грн штрафу.

26.05.2021 Позивач подав до суду заяву «про уточнення позовної вимог», за змістом якої просить стягнути вказану суму заборгованості лише з Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що:

- 09.04.2020 між ним та Департаментом житлово-комунального господарства Херсонської міської ради укладений договір підряду з капітального ремонту, за умовами якого він зобов`язався виконати капітальний ремонт електропостачання гуртожитку за адресою: м. Херсон, провулок Пугачова, буд. 5,

- у свою чергу, Відповідач зобов`язався сплатити вартість робіт після їх завершення протягом п`яти календарних днів з дня підписання акту виконаних робіт,

- на виконання умов договору він здійснив капітальний ремонт, але Відповідач вартість робіт не сплатив,

- за результатами виконаних робіт ним складений акт приймання-передачі, але Відповідач ухилився від його підписання,

- через несвоєчасне виконання зобов`язання Відповідач повинен сплатити вказані суми пені та штрафу.

Дії та аргументи Відповідача

Департамент житлово-комунального господарства Херсонської міської ради позовні вимоги не визнав та вказав, що:

- розрахунки за укладеним договором унеможливлені відсутністю фінансування з місцевого бюджету,

- Позивач мав право приступити до виконання робіт лише після повідомлення про фактичні надходження коштів на фінансування таких робіт,

- наданий Позивачем Акт виконаних робіт є неналежним доказом їх виконання, оскільки він не підписаний Відповідачем, у ньому відсутня дата його складення,

- за договором роботи повинні були бути виконаними з 09.04.20202 по 01.06.2020, але Позивачем доказів виконання робіт саме в цей період не надано.

Процесуальні дії та рішення суду

26.05.2021 Позивач подав до суду заяву «про уточнення позовних вимог», якою фактично змінив одночасно як предмет, так і відмовився від позову в деякій частині, у зв`язку з чим вона підлягає прийняттю до розгляду виходячи з наступного.

Так, пункти 1 та 2 частини 1, а також частина 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України надають право позивачу:

- відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог),

- збільшити або зменшити розмір позовних вимог,

- змінити предмет або підстави позову.

Таким чином, наведені норми не передбачають подачу заяв «про уточнення позовних вимог», оскільки вони повинні стосуватися відмови від позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, зміни предмету або підстави позову. Проте, суд вважає, що головним у визначенні предмету поданої заяви є не її назва, а предмет прохальної частин, у зв`язку з чим розцінює її як заяву, яка направлена на визначення Позивачем іншого предмета спору.

Так, у первісній заяві Позивач просить суд стягнути з усіх Відповідачів заборгованість у солідарному порядку. Натомість, у поданій заяві «про уточнення позовних вимог» просить стягнути заборгованість лише з одного Відповідача та без застосування солідарної відповідальності.

Відтак, Позивач позовні вимоги спрямував лише до одного Відповідача, відмовившись при цьому від вимог до інших Відповідачів, а також змінив сам предмет спору із «солідарного стягнення заборгованості» на «стягнення заборгованості».

Стаття 541 Цивільного кодексу України визначає, що солідарний обов`язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання».

Частина 1 статті 543 того ж Кодексу встановлює, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Здійснивши вказану зміну предмету позову, Позивач одночасно скористався правом на відмову від позову в частині вимог до Виконавчого комітету Херсонської міської ради та Херсонської міської ради Херсонської області, а також змінив сам предмет позову. Зміна предмету позову стосується вимог, які спрямовані до Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради, що вбачається з наведеної зміни самих вимог, тобто із «солідарного стягнення заборгованості» на «стягнення заборгованості».

У постанові від 25.06.2019 по справі № 924/1473/15 Велика Палата Верховного Суду надала правовий висновок застосування положень наведеної статті 46 ГПК України.

Зокрема, Суд зазначив, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається (пункт 7.42).

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (пункт 7.43).

У постанові від 04.12.2019 по справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду розширила вказані висновки щодо застосування положень статті 46 ГПК України. Зокрема, у пункті 83 Суд зазначив, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

У даному випадку Позивач у позовній заяві взагалі не обґрунтував заявлені вимоги стосовно правомірності солідарного стягнення, а тому при зміні предмету спору ним не здійснена одночасна зміна підстав позову.

З наведеного суд висновує, що Позивач правомірно здійснив як відмову від позову в частині вимог до Виконавчого комітету Херсонської міської ради та Херсонської міської ради Херсонської області, так і зміну предмету спору щодо вимог до Департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради.

За наслідками відмови від позову в частині вимог до вказаних осіб провадження у справі в цій частині підлягає закриттю у відповідності до положень пункту 4 частини 1 статті 231 ГПК України.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що сторонами дотримані вимоги частин 2 та 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою та відзивом на позов, а тому письмові докази, подані сторонами прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторонами не заявлено будь-яких інших процесуальних клопотань.

Установлені судом обставини

09.04.2020 між Позивачем, виступаючим у якості Підрядника, та Відповідачем, як Замовником, укладений договір № 513 «підряду з капітального ремонту» (а.с. 15-16).

За умовами договору № 513:

- Підрядник зобов`язався виконати капітальний ремонт електропостачання будівлі гуртожитку за адресою: м. Херсон, провулок Пугачова, буд. 5; а Замовник зобов`язався прийняти роботи та сплатити їх вартість (пункти 1.1., 1.2.),

- ціна робіт складає 94 291,48 грн (пункт 3.1.),

- розрахунки за виконані роботи здійснюються шляхом перерахування коштів протягом 5 календарних днів з дня підписання сторонами Актів виконаних робіт (пункт 3.3.),

- роботи повинні бути виконаними протягом 2020 року (пункт 4.1.),

- Замовник зобов`язався прийняти роботу відповідно до акту виконаних робіт (пункт 5.2.1),

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % від вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за інші порушення, які не передбачені договором, санкції застосовуються у розмірах, передбачених статтею 231 Господарського кодексу України (пункт 6.4).

Як слідує з Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за всього на виконання умов договору здійснені роботи на суму 94 291,39 грн (а.с. 25).

За змістом складеного Позивачем Акту приймання виконаних будівельних робіт ним виконані роботи за договором № 513 на суму 94 291,39 грн (а.с. 32-33). В Акті наявний підпис Позивача та представника Інспекції житлово-комунального господарства Херсонської міської ради. Поряд з цим, підпис представника Відповідача відсутній.

Відповідно до Акту розбіжностей обсягів робіт (а.с. 35-36), складеного за участі обох сторін та представника технічного нагляду, ними були узгоджені додаткові роботи без збільшення загальної ціни договору.

29.10.2020 Позивач листом за вихідним № 09/02/10-20 (а.с. 28) звернувся до Відповідача з вимогою про підписання Акту виконаних робіт.

Листом за вихідним № 01/01-21 від 04.01.2021 (а.с. 30) Позивач також вимагав від Відповідача повернути підписаний Акт виконаних робіт.

У свою чергу, Відповідач листом за вихідним № 01-35-3/16 від 15.01.2021 (а.с. 31) повідомив Позивача про неможливість підписання Акту та сплати вартості робіт через відсутність надходжень спеціального фонду бюджету.

За обліковими даними Позивача Відповідач умови договору не виконав, у зв`язку з чим заборгував 94 291,48 грн.

Відповідно до Розрахунку Позивач нарахував Відповідачу до сплати 15 746,68 грн пені та 6 600,40 грн штрафу.

Оцінка суду установлених обставин на норм діючого законодавства

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При визначені правової природи договору суд враховує його умови, права та обов`язки сторін, а також предмет.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір підряду.

Так, у відповідності до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (частина 1).

Безпосередньо обов`язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником, урегульований положеннями статті 853 ЦК України. Так, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові (частина 1).

Отже, Позивач зобов`язався виконати обумовлені підрядні роботи протягом 2020 року, передати їх Відповідачу, склавши акт виконаних робіт, а Відповідач, як замовник робіт, зобов`язався прийняти роботи, підписавши акт, та сплатити відповідну плату вартості робіт у встановлений договором строк.

У відповідності до частини 1 статті 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк, або за згодою замовника - достроково.

Поряд з цим, частина 1 статті 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), а зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, законом встановлені декілька строків сплати вартості підрядних робіт, у тому числі у строк, який встановлений договором, та у строк настання події, яка неминуче має настати. Такою подією, з огляду на положення наведеної частини 1 статті 854 ЦК України, є «остаточна здача підрядних робіт».

У даному випадку у договорі підряду сторонами встановлено, що розрахунки за виконані роботи здійснюються протягом 5 календарних днів з дня підписання актів виконаних робіт.

З наведеного суд висновує, що за договором строк оплати необхідно обраховувати з наступного дня після підписання сторонами Акта виконаних робіт, а сама оплата повинна була здійснена протягом наступних 5 календарних днів.

Статтею 193 ГК України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими: суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1); кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2); не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (частина 7).

Таким чином, за вказаними зобов`язаннями Позивач повинен був після завершення робіт передати їх Відповідачу за відповідним актом приймання-передачі, а останній зобов`язався прийняти роботи, підписавши такий акт, та сплатити вартість робіт протягом п`яти календарних днів з дня підписання акту.

Зокрема, в Акті приймання виконаних будівельних робіт не вказана дата його складення та він взагалі не підписаний Відповідачем.

Стосовно непідписання Відповідачем цього Акту суд зазначає, що за наведеними правовими положеннями та наявними між сторонами правовідносинами його підписання не є єдиним можливим документом стосовно підтвердження прийняття-передачі виконаних робіт.

Проте, Позивач не надав до суду жодного документа, який би свідчив про фактичне виконання робіт та їх прийняття до експлуатації Замовником, або іншою організацією, яка їх експлуатувала б.

З наведеної переписки між учасниками справи та відзивом на позов також неможливо встановити чи підтвердив Відповідач факт виконання робіт за Актом приймання виконаних будівельних робіт.

Частини 1 та 3 статті 74 ГПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, шляхом подачі відповідних доказів.

У постанові по справі № 923/875/19 від 31.03.2021 Верховний Суд вказав, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За статтею 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Пунктами 1 - 3 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

У свою чергу, відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд у названій постанові по справі № 923/875/19 від 31.03.2021 зробив висновок щодо застосування вказаної статті, а саме вказав, що:

- стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, а тому необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу,

- тлумачення змісту статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Поряд з цим, у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 Верховний Суд зробив висновки що:

- принцип стандарту доказування передбачає покладання тягаря доказування на сторони,

- одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує,

- така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

У рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» (J.K. AND OTHERS v. SWEDEN) Європейський Суд з прав людини наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом». Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Таким чином, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України встановлені основні принципи оцінки доказів, застосування яких надає можливість суду прийти до певних висновків за результатами розгляду спору. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням.

Частина 5 статті 236 ГПК України зобов`язує суд при прийнятті рішення повно та всебічно з`ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З наведених правових положень, правових висновків стосовно їх застосування, обставин справи суд висновує, що Позивач не надав належні та допустимі докази як наявності власного виконання зобов`язання з будівництва, так і передачі об`єкта будівництва Відповідачу.

Зокрема, наданий Акт приймання виконаних будівельних робіт не підписаний Відповідачем, а тому не являється належним та допустимим доказом виконання робіт, які в ньому вказані. Будь-які інші докази виконання робіт ним не надані, а тому наслідком ненадання доказів є недоведення ним відповідних фактів щодо будівництва.

У свою чергу, недоведеність цих обставин вказує на ненастання строку виконання зобов`язання Відповідачем стосовно сплати вартості робіт та настання строку для сплати неустойки, заявленої Позивачем.

Інші заперечення Відповідача судом не аналізуються, оскільки вони не впливають на загальних висновок щодо суті спору.

За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у справі є витрати Позивача на сплату судового збору у сумі 2 270 грн, які на підставі положень статті 129 ГПК України з відносяться на нього.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 129, 231, 238 та 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Провадження у справі в частині вимог про солідарне стягнення заборгованості з Виконавчого комітету Херсонської міської ради та Херсонської міської ради Херсонської області закрити.

2. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін