номер провадження справи 35/58/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2021 Справа № 908/840/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Топчій О.А.,

за участю секретаря судового засідання Авраменко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КАН ЮКА» (02160, м. Київ, Дніпровський р-н, вул. Каунаська, б. 13, ідентифікаційний код юридичної особи 43165272)

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Пологівський олійноекстракційний завод» (70600, Запорізька обл., м. Пологи, вул. Ломоносова, б. 36, ідентифікаційний код юридичної особи 00384147)

про стягнення коштів

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився, в попередньому с/з Рощупкін С.В., ордер КС №108894 від 30.04.2021.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернувся позивач Товариство з обмеженою відповідальністю КАН ЮКА з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства Пологівський олійноекстракційний завод, в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості 370800,00 грн, пеню у сумі 60567,85 грн, суму морального відшкодування у розмірі 70000,00 грн.

29.03.2021 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 908/840/21, справу передано на розгляд судді Топчій О.А.

Ухвалою суду від 31.03.2021 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду, але не пізніше 19.04.2021, для усунення недоліків позовної заяви вказаних в ухвалі.

13.04.2021 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 19.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/840/21, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 12.05.2021.

Ухвалою суду від 12.05.2021 розгляд справи в порядку спрощеного провадження відкладено до 01.06.2021.

В судове засідання 01.06.2021 представники сторін не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

В судому засіданні 01.06.2021 судом прийнято рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки №1146/9 від 02.09.2019 щодо повноти та своєчасності оплати поставленого товару, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 370000,00 грн. За несвоєчасне виконання зобов`язання позивачем нараховано пеню у розмірі 60 567,85 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральне відшкодування у розмірі 70 000,00 грн.

У відзиві, який надійшов на адресу суду05.05.2021, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

При поставці відповідачу обладнання, позивач не дотримався умов і гарантій, встановлених в пункті 5.5. Договору, що спричинило для відповідача негативні наслідки у вигляді збитків. Так, у період з 28.05.2020 по 18.06.2020 Офісом великих платників податків Державної податкової служби проведено документальну позапланову виїзну перевірку відповідача з питань достовірності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн.

За результатами перевірки посадовими особами ОВПП складено акт № 31/28-10-51-06/00384147 від 19.06.2020 про результати документальної позапланової виїзної перевірки відповідача з питань достовірності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень (рядок 19 - 22 010 168 грн., рядок 21 - 1 039 697 грн.) за березень 2020 р. На підставі Акта ОВПП прийнято податкове повідомлення - рішення № від 25.06.2020

Водночас, відповідач не погодився з прийнятим ОВПП рішенням та оскаржив його до Запорізького окружного адміністративного суду. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.09.2020 у справі № 280/4566/20 (залишеним без змін постановою Третього апеляційного суду від 01.12.2020 у цій справі) адміністративний позов відповідача задоволено, рішення ОВПП визнано протиправним та скасовано.

Внаслідок оскарження прийнятого ОВПП рішення у судовому порядку відповідач поніс витрати, зокрема, на оплату послуг з надання йому Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «ВІС ЛЕГІС» професійної правової (правничої) допомоги у сумі 135 000, 00 грн.

Маючи зустрічні вимоги до позивача, відповідач 29.04.2021 направив на адресу останнього заяву про часткове зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 135 000, 00 грн та 30.04.2021 перерахував на рахунок позивача грошові кошти у сумі 235 800, 00 грн як різницю між сумою заборгованості (370 800, 0 грн) та розміром понесених відповідачем збитків (135 000, 00 грн).

Враховуючи факт часткового зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 135 000, 00 грн, а також перерахування відповідачем позивачу залишку заборгованості у сумі 235 800,00 грн, зобов`язання відповідача з часткової оплати вартості поставленого позивачем обладнання є припиненим, а позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості - не підлягають задоволенню.

Щодо нарахованої позивачем пені відповідач зазначає наступне.

Як вбачається з доданого позивачем до позовної заяви розрахунку суми пені, позивачем здійснено нарахування пені з 30.01.2020 по 19.03.2021.

При цьому, нарахування позивачем пені з 30.01.2021 свідчить про те, що саме цей день позивач вважає днем, коли зобов`язання з оплати поставленого ним товару мало бути виконане відповідачем.

За таких умов, нарахування пені мало бути припинене позивачем 30.07.2020.

В той же час, у порушення вимог статті 232 ГК України, позивачем здійснено нарахування пені за майже за 14 місяців від дати, коли за його твердженням зобов`язання відповідача мало бути виконаним.

Як зазначається судом в його ухвалі від 31.03.2021, позивач звернувся з цією позовною заявою (яка містить у тому числі вимогу про стягнення пені) 26.03.2021, тобто через майже 2 місяці після спливу строку позовної давності.

Вказана позовна заява (у тому числі додані до неї документи) не містять інформації і доказів необізнаності позивача про порушення його права, оскільки сам зазначає відповідну конкретну дату. Крім цього, вказана позовна заява не містить клопотання Позивача про визнання причин пропущення строків позовної давності, а також їх поновлення. Таке клопотання не подавалось позивачем і окремо від позовної заяви.

Враховуючи факт порушення позивачем порядку і строків нарахування пені, відсутності її обґрунтованого розміру, а також зважаючи на пропущення позивачем строків для звернення до суду за захистом свого права, відповідач вважає за необхідне заявити про позовну давність (її пропуск позивачем), що є підставою для відмови судом у задоволенні відповідної позовної вимоги.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди відповідач зазначає, зокрема, наступне.

Саме на позивача законом покладено обов`язок доведення факту завдання шкоди, обґрунтування її розміру, доведення безпосереднього причинного зв`язку між правопорушенням та завданням шкоди і розмір відшкодування.

Зазначаючи у своєму позові про втрату ділової репутації «в очах інших клієнтів», позивач жодним чином не вказує у чому саме полягає така втрата і, у порушення, вимог ГПК України, не надає суду жодного доказу на підтвердження вказаних обставин, а також доказів вчинення відповідачем протиправних дій, які є наслідком виникнення у позивача такої шкоди. Відповідач зауважує, що «нерви директора і збитки у вигляді упущеної вигоди» не мають жодного відношення до справи і не охоплюються предметом позову.

Враховуючи наведене, вимога Позивача про стягнення з Відповідача моральної шкоди є необґрунтованою, безпідставною, недоведеною і такою, що не підлягають задоволенню.

За викладених у відзиві обставин, відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

02.09.2019 між ТОВ «Кан Юка» - постачальник та ПрАТ «Пологівський олійноекстракційний завод» - покупець укладено договір поставки №1146/9, за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця нижченаведене з виконанням пусконалагоджувальних робіт та навчання по роботі на обладнанні фахівців від покупця, а покупець зобов`язується оплатити та прийняти товар на умовах цього договору. Перелік товару, що поставляться визначено п. 1.1.1 договору.

Відповідно до п. 2.1. договору, загальна вартість товару по договору складає 1 236 000,00 грн з ПДВ.

Розділом 3 договору визначено порядок розрахунків.

Так, покупець зобов`язується зробити оплату на товар шляхом прямого банківського переказу на розрахунковий рахунок постачальника у наступному порядку:

п. 3.1.1. 70% загальної вартості товару, визначеної в п. 2.1. договору, що складає 721000,00 грн пез ПДВ, ПДВ 144 200,00 грн, а разом 865 200,00 грн з ПДВ попередня оплата на рахунок постачальника не пізніше 5 банківських днів від дати прийняття покупцем до оплати рахунку-фактури постачальника.

п. 3.1.2. 30% загальної вартості товару, визначеної в п. 2.1. договору, щог складає 309000,00 грн без ПДВ, ПДВ 61800,00 грн, а разом 370800,00 грн з ПДВ друга частина оплати на рахунок постачальника покупець проводить протягом 2 банківських днів з моменту підписання акту виконання пуско-налагоджувальних робіт Товару на виробництві покупця та отримання покупцем (в електронному вигляді) повідомлення про реєстрацію податкової накладної, виданої постачальником у зв`язку з оплатою та поставкою партії товару в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкової накладної в електронному вигляді.

Платіжним дорученням №14843 від 06.09.2019 відповідач перерахував позивачеві попередню оплату у розмірі 865 200,00 грн.

Відповідно до накладної №1 від 19.11.2019 позивачем поставлено відповідачеві товар на загальну суму 1 236 000,00 грн.

Про отримання представником відповідача товару свідчить підпис уповноваженої особи Самари Р.В. на накладній, який діяв на підставі договореності №1680 від 19.11.2019.

Листом №24/02 від 12.02.2021 позивач надіслав на адресу відповідача підписаний акт №1, яким підтверджується поставка товару та виконання пуско-налагоджувальних робіт, а також проведення навчання по роботі на обладнанні. При цьому, в листі зазначено, що акт надсилається повторно, оскільки попередній акт не був повернений на адресу позивача. ТОВ «Кан Юка» в листі просить повернути підписаний екземпляр акту протягом 5 днів з дня отримання листа. В разі неповернення акту у встановлений строк, роботи по цьому акту будуть вважатися прийнятими.

Відповіді на лист відповідачем не надано, підписаний акт на адресу позивача не повернуто.

Невиконання відповідачами взятих на себе зобов`язань за договорами поставки щодо остаточної оплати поставленого товару на суму 370 800,00 стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми боргу в примусовому порядку.

Згідно з приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України підставами виникнення зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду. У разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

Відповідачем надано копію платіжного доручення №6448 від 30.04.2021 на підтвердження часткової оплати за поставлений товар у розмірі 235 800,00 грн.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За викладених обставин, провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 235 800,00 грн підлягає закриттю за відсутності предмета спору.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості у розмірі 135 000,00 грн.

При цьому, судом не приймаються посилання відповідача на взаємозалік зустрічних вимог у сумі 135 000,00 грн з наступних підстав.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що між сторонами здійснене зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 135 000,00 грн шляхом направлення позивачу заяви №771/04 від 28.04.2021 про зарахування зустрічних однорідних вимог, у якій відповідач стверджував про наявність у позивача обов`язку зі сплати понесених відповідачем витрат на правову допомогу, пов`язану з оскарженням рішення Офісу великих платників податків Державної податкової служби про накладення на відповідача штрафу за результатами перевірки достовірності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень (рядок 19 - 22 010 168 грн., рядок 21 - 1 039 697 грн.) за березень 2020 р. (пов`язаної з недотриманням ТОВ «Кан Юка» гарантій, встановлених п. 5.5. договору поставки №1146/9).

Відповідно до ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

За змістом ч. 1 ст. 601 ЦК України, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Разом з тим, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. За відсутності безспірності вимог відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів справи, жодним із судових рішень не стягнуто з ТОВ «Кан Юка» на користь ПрАТ «Пологівський олійноексптакційний завод» суми збитків у розмірі 135 000,00 грн , тобто між сторонами існує неузгодженість щодо наявності зустрічного зобов`язання, відтак відсутня безспірність заявлених однорідних вимог.

Таким чином, направлення заяви про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в даному випадку не припиняє обов`язку відповідача щодо своєчасного перерахування грошових коштів за отриманий за договором товар.

Питання про стягнення відповідачем з позивача понесених витрат на правову допомогу при розгляді адміністративної справи не є предметом розгляду даної справи, відтак підлягає вирішенню в судовому порядку шляхом звернення з окремим позовом з дотриманням вимог підвідомчості та підсудності.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №908/3039/16, від 14.02.2018 у справі №910/8322/17, від 14.02.2018 у справі №910/6374/17 тощо.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 60 567,85 грн пені, нарахованої за період з 30.01.2020 по 19.03.2021.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до п. 6.2. договору, у разі порушення термінів оплати згідно п. 3.1., покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається з доданого позивачем до позовної заяви розрахунку суми пені, яка підлягає стягненню з відповідача, позивачем здійснено нарахування пені з 30.01.2020 по 19.03.2021.

При цьому, нарахування позивачем пені з 30.01.2021 свідчить про те, що саме цей день позивач вважає днем, коли зобов`язання з оплати поставленого ним товару мало бути виконане відповідачем.

За таких умов, нарахування пені мало бути припинене Позивачем 30.07.2020.

Відповідно до частини 1 статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20.11.2018 у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) зазначає наступне: «можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суди дійшли правильного висновку, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтями 32-38 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у редакції чинній на час винесення оскаржуваних судових рішень, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень».

Враховуючи, що позивач визначив 30.01.2020 днем, коли зобов`язання з оплати поставленого ним товару мало бути виконане відповідачем, відтак позивач мав право звернутись до суду з вимогою про стягнення з Відповідача пені у строк до 01.02.2021 (включно).

Позивач звернувся до суду з даним позовом 26.03.2021, тобто через майже 2 місяці після спливу строку позовної давності.

Згідно з частиною 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що відповідачем заявлено про сплив строку позовної давності, клопотання від позивача про поновлення строку позовної давності не надходило, судом відмовляється в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 60 567,85 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 70 000,00 грн.

Відповідно до частин 1, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода юридичної особи полягає у приниженні її ділової репутації.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 під немайновою шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням ділової репутації, а також вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності.

Відповідно до частини 2 пункту 5 інформаційного листа «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію» № 01-8/184 від 28.03.2008 Вищий господарський суд України роз`яснив, що діловою репутацією юридичної особи є престиж її фірмового (комерційного) найменування, торгових марок та інших належних їй нематеріальних активів серед споживачів її товарів і послуг.

Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також; з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Системний аналіз статті 23 ЦК України та висновків, зроблених судами вищих інстанцій, дає підстави зробити висновок, що для отримання відшкодування моральної шкоди, Позивач має довести (1) факт завдання йому втрат немайнового характеру, (2) за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) Відповідача вони завдані, (3) розмір заподіяної шкоди чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та.

При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди має визначатися залежно від характеру немайнових втрат (їхньої тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, при вирішенні спору має враховуватись ступінь зниження престижу та ділової репутації позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього становища.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дії того, хто її завдав, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням, а також провини того, хто завдав шкоди.

Тобто, підставою для застосування позивачем до відповідача господарсько-правової відповідальності у вигляді відшкодування (компенсації) моральної шкоди є: (1) протиправна поведінка відповідача, (2) наявність шкоди, (4) причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданої позивачу цією поведінкою шкоди та (3) вина відповідача.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, саме на позивача законом покладено обов`язок доведення факту завдання шкоди, обґрунтування її розміру, доведення безпосереднього причинного зв`язку між правопорушенням та завданням шкоди і розмір відшкодування.

В порушення приписів законодавства позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення йому відповідачем моральної шкоди, втрати ділової репутації, а також не надано розрахунку суми спричиненої, на думку позивача, шкоди.

За викладених обставин, в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 70 000,00 гнр судом відмовляється.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладені обставини та приписи норм чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 2025,00 грн (за вимогою про стягнення основного боргу у розмірі 135 000,00 грн,Ю пені та моральної шкоди) відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Судовий збір у розмірі 3 537,00 грн, сплачений за вимогою про стягнення 235800,00 грн, провадження у справі за якою закрите, підлягає поверненню з Державного бюджету України позивачеві після звернення останнього з відповідною заявою.

Крім того, за подання позову на суму 501 367,85 грн позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 7 520,52, натомість позивачем сплачено 8 740,53 грн, відтак зайво сплачена сума судового збору у розмірі 1 220,01 грн також підлягає поверненню позивачеві після звернення останнього з відповідною заявою.

Керуючись статтями 129, 232, п. 2 ч. 1 ст. 231, статтями 233, 236 - 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 235800,00 грн закрити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Пологівський олійноекстракційний завод» (70600, Запорізька обл., м. Пологи, вул. Ломоносова, б. 36, ідентифікаційний код юридичної особи 00384147) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КАН ЮКА» (02160, м. Київ, Дніпровський р-н, вул. Каунаська, б. 13, ідентифікаційний код юридичної особи 43165272) суму заборгованості у розмірі 135 000,00 грн (сто тридцять п`ять тисяч 00 коп.), судовий збір у розмірі 2 025,00 грн (дві тисячі двадцять п`ять гривень 00 коп.).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Запорізької області протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09 червня 2021 року.

Суддя О.А. Топчій