СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

07.06.2021 Справа № 922/3779/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя

Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А.

за участі секретаря судового засідання Діденко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Стінмаш" (вх.№993 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 04.03.2021 у справі №922/3779/20 (прийняте у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Шарко Л.В., повний текст рішення складено та підписано 12.03.2021)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стінмаш", м. Харків,

про стягнення 264 960,00 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 04.03.2021 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Стінмаш" на користь Приватного акціонерного товариства "Видобувна компанія "Укрнафтобуріння" пеню в сумі 133 056,00; штраф за порушення строків поставки понад десять днів в сумі 17 280,00 грн; штраф за порушення строків поставки понад двадцять днів в сумі 57 600,00 грн; судовий збір в сумі 3974,71 грн.

В частині стягнення пені в сумі 57 024,00 грн - відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стінмаш" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 04.03.2021 у справі №922/3779/20 скасувати в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 133 056,00 грн, та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, та стягнути з відповідача штраф за порушення строків поставки понад десять днів в сумі 17 280,00 грн; штраф за порушення строків поставки понад двадцять днів в сумі 57 600,00 грн; судовий збір в сумі 3974,71 грн.

23.04.2021 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4799), в якому позивач проти апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що штрафні санкції, які застосовані позивачем по відношенню до відповідача являються виключно договірними зобов`язаннями, які не суперечать нормам чинного законодавства, та не мають ніякого відношення до збитків чи погіршення фінансового стану тощо. Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», на який в апеляційній скарзі посилається відповідач, регулює виключно відповідальність за невиконання грошового зобов`язання і не стосується виконання інших зобов`язань і нарахування санкцій, а тим паче, не виключає їх. Такі санкції, зокрема як пеня, є правомірними в силу ч.2 та ч.4 ст.231, 232 ГК України. Умовами погодженого та підписаного сторонами договору, а саме п.5.2. та п.5.2.1, передбачено нарахування грошової суми (пені) в розмірі 0,5% від вартості товару згідно специфікації у разі порушення строку та/або графіку поставки товару.

У судовому засіданні 13.05.2021 оголошено протокольну ухвалу про перерву у судовому засіданні до 07.06.2021 до 12 год. 00 хв.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2020 у зв`язку з відпусткою судді Тарасової І.В., яка входила до складу колегії суддів, для здійснення розгляду судової справи №922/3779/20 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А., суддя Крестьянінов О.О.

Дослідивши обставини справи, апеляційний господарський суд встановив.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції послався, зокрема, на те, що оскільки зі сторони відповідача допущено прострочення постачання товару по специфікації №2 на строк 66 календарних днів (з 30 травня по 03 серпня 2020 року), що є порушенням умов договору щодо порядку та строків постачання товару, позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу штраф за порушення строків поставки понад 10 календарних днів у розмірі 3% від вартості товару в сумі 17280,00 грн та штраф у розмірі 10% від вартості товару, за порушення строків поставки понад 20 календарних днів в сумі 57600,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стінмаш", звертаючись з апеляційною скаргою, посилається зокрема на те, що позивач у позовній заяві при нарахуванні пені керувався ч.6 ст.231 ГК України, при цьому відповідач наполягає на тому, що не порушував грошових зобов`язань, бо ні договором, ні специфікаціями до нього будь-яка передоплата товару не передбачена. Платником пені може виступати лише особа, що несе грошові зобов`язання перед своїм контрагентом. За договором поставки зобов`язання відповідача носять майновий характер, що виражається у вигляді поставки позивачу товарно-матеріальних цінностей, а саме апарат повітряного охолодження в комплекті. В той же час грошові зобов`язання покладені саме на позивача, що виражається у вигляді сплати відповідачу грошових коштів за поставлений товар. ТОВ «Стінмаш» жодним чином не порушував вимоги ч.6 ст.231 ГК України, а тому підстави для застосування до нього ч.3 ст.549 ЦК України відсутні.

У свою чергу, судом апеляційної інстанції встановлено, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 17.12.2020 передав справу №910/12876/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Зазначену ухвалу мотивовано, зокрема, тим, що притягнення особи до подвійної відповідальності за одне й те саме господарське правопорушення обраховане за один і той самий період у вигляді стягнення двох штрафів у різному розмірі, передбаченому в договорі (тобто двох неустойок одночасно) та пені суперечить положенням статті 61 Конституції України, як нормам прямої дії.

Верховний Суд зазначив, що наявність у договорі умов щодо стягнення з відповідача, який порушив господарське зобов`язання за договором, двох видів штрафу (двох неустойок одного виду) з однаковою базою для нарахування неустойки, з огляду на правову природу негрошового зобов`язання не відповідають статті 61 Конституції України. Вказаний критерій, з огляду на застосовану конструкцію формулювання та його правовий характер, є абсолютним та має застосуватися у всіх випадках, не враховуючи наявності чи відсутності іншого.

Виключна правова проблема полягає у відсутності одного варіанту реалізації розсуду суду, який можна було вважати правильним у контексті щодо застосування у системному зв`язку з нормами інших законодавчих актів, а саме статті 3, 549, 628, 629 ЦК України та статті 61 Конституції України.

Колегія суддів касаційного суду вказала, що справа містить виключну правову проблему, і її вирішення необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки вона не може бути вирішена відповідним касаційним судом у межах оцінки правильності застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права в контексті підстав касаційного оскарження. При цьому на сьогодні існує невизначеність законодавчого регулювання правових питань щодо порядку прийняття рішення у такій категорії справи.

Вирішення правової проблеми необхідне також для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між свободою договору та засадами цивільного законодавства, передбаченими статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність). Крім того, існують обґрунтовані припущення, що аналогічні проблеми щодо тлумачення правових норм неминуче виникатимуть у майбутньому.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдине застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Ухвалою від 12.01.2021 Велика Палата Верховного Суду прийняла до розгляду справу № 910/12876/19 та призначила її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 229 ГПК України визначено, що провадження у справі у випадку, встановленому п.7 ч.1 ст.228 цього Кодексу, зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Оскільки результат перегляду в апеляційному порядку судового рішення у справі №922/3779/20 безпосередньо пов`язаний із результатом касаційного перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у справі №910/12876/19 та з огляду на те, що висновок Великої Палати Верховного Суду щодо поставленої у вказаній справі правової проблеми сприятиме забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, та принципу пропорційності, з урахуванням того, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зупинити провадження у справі №922/3779/20 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №910/12876/19.

Керуючись статтями 228, 229, 234 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

УХВАЛИЛА:

Зупинити провадження у справі №922/3779/20 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі №910/12876/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення. Порядок і строки її оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.А. Пуль