ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2021 р. м.Київ Справа№ 910/18479/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Куксова В.В.

за участю секретаря судового засідання Салій І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 02.02.2021

у справі №910/18479/20 (суддя Л. Г. Пукшин)

За позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА"

про стягнення 75 053,04 грн

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рух справи

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" про стягнення 75 053,04 грн., з яких: 71 932,13 грн. - сума основного боргу, 2 476,10 грн. - сума пені, 607,86 грн. - 3% річних, 36,95 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що всупереч умовам Договору №02.5-14/1-293 від 14.06.2018 відповідач не здійснив оплати за надані у березні-вересні 2020 послуги, що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості перед позивачем у розмірі 71 932,13 грн. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував до стягнення інфляційні втрати у розмірі 36,95 грн., 3% річних у розмірі 607,86 грн. та пеню у розмірі 2 476,10 грн.

Короткий зміст заперечень на позов

Відповідач в обгрунтування заперечень на позов вказував про обмежене користування приміщенням з 18.03.2020 по 15.06.2020 та про відсутність підстав для нарахування платежів за договором відшкодування витрат у розмірах, нарахованих позивачем, а також штрафних санкцій. Приміщення не функціонували з 18.03.2020 через закриття пунктів пропуску (пунктів контролю) через державний контроль, заборону на прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою рішенням ДП МА "Бориспіль" про забезпечення життєдіяльності аеропорту мінімально необхідною кількістю працівників, заходами ДП МА "Бориспіль" щодо безаварійної зупинки об`єктів та окремих систем підприємства. Також ДП МА "Бориспіль" не надав доказів того, що послуги були отримані Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" в обсягах, зазначених в рахунках з березня 2020 по вересень 2020, включно, тому послуги зазначені в рахунках не можна вважати отриманими ТОВ "ІНТЕРАВІА" в обсягах, зазначених в рахунках.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2021 у справі №910/18479/20 позов Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" про стягнення 75 053,04 грн. - задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 4, ідентифікаційний код 33240887) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08307, Київська обл., с. Гора, вул. Бориспіль-7, ідентифікаційний код 20572069) основний борг у розмірі 71 932 (сімдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять дві) грн 13 коп., 3% річних у розмірі 607 (шістсот сім) грн 86 коп., інфляційні втрати у розмірі 36 (тридцять шість) грн 95 коп., пені у розмірі 2 476 (дві тисячі чотириста сімдесят шість) грн 10 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов`язання щодо повної оплати наданих позивач послуг згідно договору, суд прийшов до висновку, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та строк оплати, у відповідності до умов договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 71932,13 грн - є обґрунтованими.

Також суд першої інстанції зазначив, що посилання відповідача на обмежене користування орендованим приміщенням, без підтвердження цієї обставини належними доказами, не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань за Договором № 02.5-14/1-293 від 14.06.2018, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА", звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2021 у справі №910/18479/20.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- суд першої інстанції не врахував, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" мотивовано відмовився від підписання Актів виконаних послуг, натомість суд першої інстанції визнав встановленою відсутність відмови від підписання Актів зі сторони відповідача;

- суд першої інстанції необґрунтовано встановив реальність надання Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" послуг та виконання робіт за Договором відшкодування витрат лише на підставі рахунків, виставлених позивачем та непідписаними зі сторони ТОВ "ІНТЕРАВІА" Актів виконаних робіт;

- позивач (ДП МА "Бориспіль") не надав жодних доказів щодо обсягів прибирання та вивезення твердих побутових відходів, однак суд першої інстанції помилково встановив факт та обсяги надання цих послуг;

- суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" мало обмежений доступ користування приміщеннями у період з 04.04.2020 по 15.06.2020, а господарська діяльність в зазначений період ним не здійснювалась.

Короткий зміст заперечень проти апеляційної скарги

02.04.2021 від позивача (Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль") через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду згідно з приписами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

Зокрема, позивач стосовно доводів скаржника про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" мало обмежений доступ користування приміщеннями у період з 04.04.2020 по 15.06.2020, а господарська діяльність в зазначений період ним не здійснювалась зазначає, що жодних перешкод для використання відповідачем орендованого майна, як з боку ДП МА "Бориспіль" (балансоутримувача), так зі сторони Регіонального Фонду державного майна по Київській, Черкаській, Чернігівській областей (орендодавця) вчинено не було, а перелічені відповідачем нормативно-правові акти щодо карантинних обмежень, не забороняли відповідачу здійснювати господарську діяльність. Отже, встановлення карантину, тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон для перевезення певної категорії осіб, що здійснюють подорож з туристичною метою та інші тимчасові обмеження, на які посилався відповідач не впливали на можливість використовувати орендоване майно.

Щодо відсутності підстав нарахування платежів за Договором відшкодування витрат, позивач вказував що до позовної заяви долучено докази наявності у відповідача грошового зобов`язання за Договором на користь позивача у сумі 71 932, 13 грн. за отримані послуги в період з березня по вересень 2020 року, оскільки зобов`язання відповідачем не виконано в установлені Договором терміни, він вважається таким, що прострочив, а тому наявні підстави для застосування встановленої законом відповідальності за стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Стосовно тверджень відповідача про недоведеність позивачем зазначених в рахунках- фактурах № 62/158 від 31.03.2020, №62/214 від 30.04.2021, №62/255 від 31.05.2020, №62/296 від 30.06.2020, № 62/344 від 31.07.2020, №62/401 від 31.08.2020, №62/481 від 30.09.2020 сум за спожиту електроенергію, позивач вказував про наявність у відповідача оригіналів первинної документації щодо фактичного використання ним електроенергії період з березня по вересень 2020 року, а тому факт отримання послуг з електропостачання за Договором в зазначений період - є доведеним.

Стосовно рахунків - фактур виставлених відповідачу за споживання теплової енергії, за забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці, за водопостачання використане для самостійного прибирання, за прибирання та вивезення твердих побутових відходів, позивач зазначив, що п. 1.3 Договору сторони погодили, що сплата за вищевказані послуги, здійснюється орендарем з 14.02.2018 (дата підписання сторонами Актів приймання-передачі орендованого майна до Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №2068 і відбувається до дати фактичного повернення майна, що фіксується сторонами в Актах приймання-передачі орендованого майна (п. 1.6 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 21.02.2019).

Оскільки, орендоване на підставі Договору №2068 від 14.02.2018 майно не було повернуто з користування відповідачем балансоутримувачу (позивачу), то у позивача відсутні підстави не виставляти відповідачу рахунки - фактури на відшкодування витрат балансоутримувача на утримування орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю відповідно до умов Договору.

Короткий зміст відповіді на відзив

15.04.2021 від відповідача через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, яку прийнято до розгляду судом апеляційної інстанції.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу відповідач посилався на те, що відповідачем не використовувалось орендоване приміщення, не здійснювало жодної діяльності, а отже, не споживано обумовлені договором послуги у спірний період, що є підставою для припинення їх нарахування; посилання позивача на п. 2.2.6 договору - є необґрунтованими.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2021, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач) Станік С.Р., судді Шаптала Є.Ю., Куксов В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/18479/20, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 отримана позивачем (Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль") за юридичною адресою згідно рекомендованого поштового повідомлення 043 та 087, а відповідачем (Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА") - згідно рекомендованого поштового повідомлення 041 та 027

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отже, з урахуванням пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", строк на подання учасниками справи відзивів, додаткових заяв та клопотань - сплив.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку про необхідність розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи, 14.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" (орендар) та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) було укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №2068 від 14.02.2018 (надалі - договір оренди).

За умовами вищевказаного договору оренди ТОВ "ІНТЕРАВІА" було передано в оренду частину приміщення № 32 площею 168,0 кв.м. та приміщення №№ 5-12 площею 39,4 кв. м. в підвалі будівлі терміналу "А" міжнародного аеропорту "Бориспіль" (надалі - Приміщення).

Відповідно до пункту 1.1. договору оренди Балансоутримувачем приміщень є ДП МА "Бориспіль".

Згідно з п. 5.12 договору оренди ТОВ "ІНТЕРАВІА" зобов`язалось укласти з Балансоутримувачем приміщень договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання приміщень та надання комунальних послуг ТОВ "ІНТЕРАВІА", а також відшкодування податку на землю.

14.06.2018 на виконання пункту 5.12 договору оренди між ТОВ "ІНТЕРАВІА" (надалі- позивач) та ДП МА "Бориспіль" (надалі- відповідач) був укладений договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 02.5-14/1-293 (надалі- договір).

Відповідно до підпунктів 1.1.1 та 1.1.2 пункту 1.1 договору, у урахування Додаткової угоди №1 від 21.02.2019, у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування частини приміщення № 32 площею 168,0 кв. м та приміщень №№ 5-12 площею 39,4 кв. м в підвалі будівлі терміналу "А" для розміщення роздягалень, душових та туалетних кімнат для персоналу (надалі - Майно), Балансоутримувач надає, а орендар отримує наступні послуги:

- забезпечення теплом (теплова енергія);

- забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці;

- використання води для прибирання майна самостійно орендарем;

- прибирання (сміттєзбірника) та вивезення твердих побутових відходів;

- забезпечення водою холодною/гарячою;

- забезпечення відведення стічних вод;

- забезпечення електричною енергією;

- технічної можливості для приєднання обладнання орендаря до електричних мереж Балансоутримувача з метою передачі орендарю електричної енергії, а орендар відшкодовує витрати Балансоутримувача за цінами (тарифами), встановленими уповноваженим органом державної влади (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг).

Пунктом 1.3 договору передбачено, що сплата за послуги здійснюється орендарем з 14.02.2018 (дати підписання Акту передачі-приймання орендованого майна до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, № 2068 від 14.02.2018 року.

Розмір оплати послуги залежить від фактичного їх об`єму, тарифів та витрат Балансоутримувача, пов`язаних з обсягом послуг в період їх надання, якості послуг та інших випадків, передбачених чинним законодавством України (п.1.4 договору).

У разі припинення надання в строкове платне користування майна, нарахування оплати за послуги відбувається до дати повернення майна, що фіксується сторонами у Акті приймання-передачі орендованого майна до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 2068 від 14.02.2018 року (п. 1.6 договору).

Згідно з умовами п. п. 2.1.1 та 2.1.6 пункту 2.1 договору Балансоутримувач зобов`язується надавати орендарю визначені договором послуги та щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, виставляти орендарю рахунок за надані послуги за звітний місяць та складати Акт приймання-здачі виконаних послуг (надалі - Акт виконаних послуг), який є контрольним та звітним документом сторін щодо надання-отримання послуг та їх якості.

Підпунктом 2.2.2 пункту 2 договору закріплено зобов`язання орендаря, щомісяця, з 10-го числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії Балансоутримувача рахунок, Акт виконаних послуг. Датою отримання рахунку та Акту виконаних послуг вважається 10 число кожного місяця незалежно від дати його фактичного отримання. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний Акт виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію Балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів Акт виконаних послуг не буде повернутий Балансоутримувачу та ненадана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання взятих на себе зобов`язань за договором позивачем в період з 01.03.2020 по 30.09.2020 були надані відповідачу послуги, зазначені в підпунктах 1.1.1 та 1.1.2 пункту 1.1 договору, що підтверджується Актами виконаних послуг від 31.03.2020, від 30.04.2020, від 31.05.2020, від 30.06.2020, від 31.07.2020, від 31. 08.2020, від 30.09.2020 року.

Для оплати послуг за вищевказаний період позивачем були надані відповідачу наступні рахунки - фактури на загальну суму 71 932,13 грн: - № 62/158 від 31.03.2020 на суму 1 263,05 грн; № 61/418 від 30.04.2020 на суму 13 794,68 грн; № 61/485 від 31.05.2020 на суму 10 263,54 грн; № 62/255 від 31.05.2020 на суму 963,07 грн; № 61/582 від 30.06.2020 на суму 9 975,54 грн; № 62/296 від 30.06.2020 на суму 1 006,50 грн; № 61/718 від 31.07.2020 на суму 8 891,94 грн; № 62/344 від 31.07.2020 на суму 1 253,18 грн; № 61/776 від 31.08.2020 на суму 10 468,74 грн; № 62/401 від 31.08.2020 на суму 1 222,79 грн; № 61/911 від 30.09.2020 на суму 11 401,14 грн; № 62/481 від 30.09.2020 на суму 1 427,96 грн.

За доводами позивача, спір у справі виник внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язання за договором № 02.5-14/1-293 від 14.06.2018, а саме в частині здійснення своєчасної та повної оплати за надані послуги, що стало наслідком виникнення у відповідача заборгованості за період з березня по вересень 2020 рок у розмірі 71 932,13 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного суд першої інстанції вірно встановив, що між сторонами укладено договір, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Приписами ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, на виконання умов Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № №2068 від 14.02.2018 орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно - частину нежитлового приміщення № 32, загальною площею 168,0 кв. м, та приміщення №№ 5-12 площею 39,4 кв.м. в підвалі терміналу "A", що розташовані за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", що обліковується на балансі ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", що підтверджується Актом приймання-передачі орендованого майна від 14.02.2018, який підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений їх печатками.

На виконання умов договору № 02.5-14/1-293 від 14.06.2018, позивачем в період з 01 березня 2020 по 30 вересня 2020 були надані відповідачу послуги на загальну суму 71 932,13 грн, про що свідчать складені Акти приймання-здачі виконаних послуг, а також виставлені рахунки-фактури.

Враховуючи вищевикладене та ті обставини, що у матеріалах справи міститься належне підтвердження наданих послуг, доводи відповідача про те, що судом першої інстанції необґрунтовано встановлено про реальність надання Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" послуг та виконання робіт за Договором відшкодування витрат лише на підставі рахунків, виставлених позивачем та не підписаним зі сторони ТОВ "ІНТЕРАВІА" Актів виконаних робіт - судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не знайшли свого підтвердження наявними у справі матеріалами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, матеріалами справи підтверджується, що з копій реєстрів виданих/отриманих оригіналів документів за період з 01.03.2020 по 30.09.2020 вбачається, що Актами приймання-здачі виконаних послуг від 31.03.2020, від 30.04.2020, від 31.05.2020, від 30.06.2020, від 31.07.2020, від 31. 08.2020, від 30.09.2020, а також рахунки-фактури на загальну суму 71 932,13 грн були отримані відповідачем особисто в бухгалтерії Балансоутримувача, як передбачено п. 2.2.2 Договору.

Підпунктом 2.2.2 пункту 2 Договору вказується, що підписаний Акт виконаних послуг відповідач зобов`язаний повернути в бухгалтерію Балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів Акт виконаних послуг не буде повернутий Балансоутримувачу та ненадана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

За умовами договору Акти приймання-здачі виконаних послуг є контрольним та звітним документом сторін щодо надання-отримання та їх якості.

Як вірно встановлено судом першої інстанції і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, враховуючи вищевказані положення Договору, а також відсутність з боку відповідача вмотивованої відмовити від підписання Актів виконаних послуг, останні вважаються підписаними з боку орендаря без жодних зауважень та заперечень щодо кількості, вартості та якості наданих послуг.

Доводи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції не з`ясував, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" вмотивовано відмовився від підписання Актів виконаних послуг, - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки скаржником не наведено належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України в обгрунтування даного твердження.

Судом першої інстанції також обгрунтовано прийнято до уваги, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що в підтвердження наданих позивачем послуг, зокрема, послуг з теплової енергії та електроенергії, останнім були надані копії відомостей щодо споживання відповідачем за спірний період вищевказаних послуг.

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджується, що з метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією № 35-28/5-89 від 25.06.2020, у якій просив останнього сплатити існуючу заборгованість за договором у розмірі 84 502,00 грн, що виникла в період з лютого по травень 2020 року.

Станом на момент розгляду спору судом першої інстанції вірно встановлено, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що відповідачем на виконання умов договору була здійснена 20.08.2020 та 15.09.2020 лише часткова сплата заборгованості за лютий та березень 2020 року, заборгованість щодо наданих послуг за інші місяця (в тому числі частково за березень 2020 року) - залишена відповідачем без оплати.

Також судом апеляційної інстанції встановлено той факт, що у претензії про стягнення заборгованості згідно Договору №02.5-14/1-293 від 25.06.2020 (вх.. 35-28/5-89), що ДП МА "Бориспіль" отримало лист Орендаря №01-10.1.-184 від 07.04.2020 з проханням перенести оплату за рахунками, строки сплати, яких припадають на період дії обмежувальних заходів, які були запроваджені органами державної влади щодо запобіганню поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, на період після закінчення дії обмежувальних заходів. Проте, як на момент виникнення заборгованості, так і на момент пред`явлення претензії, відсутні будь-які зміни до чинного законодавства в частині звільнення від виконання господарських зобов`язань, відтермінування оплати заборгованості у зв`язку з наведеними обставинами поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, а сторонами у встановленому порядку зміни до Договору не вносились.

Враховуючи вищевикладене, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України оспорювання/заперечення відповідачем розміру спожитих комунальних послуг та їх вартість у спірний період за укладеним між сторонами договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі п.п. 2.2.1 п. 2.1, п.п. 2.2.2 п. 2.1 договору оплата рахунку здійснюється відповідачем до 20 числа того ж місяця.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом першої інстанції встановлено і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що всупереч положенням ст. 530 Цивільного кодексу України, умовам договору та виставлених позивачем рахунків-фактури № 62/158 від 31.03.2020, № 61/418 від 30.04.2020, № 61/485 від 31.05.2020, № 62/255 від 31.05.2020, № 61/582 від 30.06.2020, № 62/296 від 30.06.2020,№ 61/718 від 31.07.2020, № 62/344 від 31.07.2020, № 61/776 від 31.08.2020, № 62/401 від 31.08.2020, № 61/911 від 30.09.2020, № 62/481 від 30.09.2020, відповідач свої грошові зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг на загальну суму 71 932,13 грн - не виконав.

З урахуванням наведеного, доводи відповідача щодо того, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам того, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" мало обмежений доступ користування приміщеннями у період з 04.04.2020 по 15.06.2020, а господарська діяльність в зазначений період ним не здійснювалась - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки жодних перешкод для використання відповідачем орендованого майна, зокрема зі сторони визначеноо відповідача - ДП МА "Бориспіль" (балансоутримувача), так і орендодавця, вчинено не було, а перелічені відповідачем нормативно-правові акти щодо карантинних обмежень, не забороняли відповідачу здійснювати господарську діяльність.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлення карантину, тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон для перевезення певної категорії осіб, що здійснюють подорож з туристичною метою та інші тимчасові обмеження, на які посилався відповідач ніяким чином не впливали на можливість використовувати орендоване майно.

Крім того, відповідач не заперечував, що в період з березня по вересень 2020 року працівники ТОВ "ІНТЕРАВІА" мали доступ до орендованих приміщень, оскільки виходили на роботу для обслуговування спеціальних (евакуаційних) рейсів.

При цьому суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, посилання відповідача на обмежене користування орендованим приміщенням, без підтвердження цієї обставини належними доказами, не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань за Договором № 02.5-14/1-293 від 14.06.2018, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Доводи відповідача стосовно того, що позивач (ДП МА "Бориспіль") не надав жодних доказів щодо обсягів прибирання та вивезення твердих побутових відходів, однак суд першої інстанції встановив факт та обсяги надання цих послуг, - суд апеляційної інстанції відхиляє як необгрунтовані, оскільки п. 1.3 Договору сторони погодили, що сплата за споживання теплової енергії, за забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці, за водопостачання використане для самостійного прибирання, за прибирання та вивезення твердих побутових відходів, здійснюється орендарем з 14.02.2018 (дата підписання сторонами Актів приймання-передачі орендованого майна до Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності №2068 і відбувається до дати фактичного повернення майна, що фіксується сторонами в Актах приймання-передачі орендованого майна (п. 1.6 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 21.02.2019).

Враховуючи вищевикладене, оскільки орендоване на підставі Договору №2068 від 14.02.2018 майно не було повернуто з користування відповідачем балансоутримувачу (позивачу), у зв`язку з чим у позивача відсутні підстави не виставляти відповідачу рахунки - фактури на відшкодування витрат балансоутримувача на утримування орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю відповідно до умов Договору.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов`язання щодо повної оплати наданих позивач послуг згідно договору, у зв`язку з чим факт наявності боргу у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та строк оплати, у відповідності до умов договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 71932,13 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи скаржника у наведеній частині на стадії апеляційного розгляду справи спростовуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо оплати наданих послуг за договором у розмірі 71 932,13 грн., а тому у відповідності до ст. 625 Циільного кодексу України наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат.

Перевіривши щодо сум, строків і ставок нарахувань заявлену до стягнення з відповідача суму 3 % річних у розмірі 607,86 грн, інфляційних втрат у розмірі 36,95 грн, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вирахований позивачем розмір вказаних показників становить суму більшу, ніж заявлено позивачем, а тому судом першої інстанції обгрунтовано присуджено до стягнення 3 % річних у розмірі 607,86 грн, інфляційних втрат у розмірі 36,95 грн, не виходячи за межі позовних вимог.

Крім того, позивачем були заявлені позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 2 476,10 грн. за прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань за договором щодо своєчасної оплати суми боргу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Судом першої інстанції встановлено та з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що у п. 4.2 договору сторони передбачили, що відповідач зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих послуг, сплачувати балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за цим договором.

Перевіривши щодо сум, строків і ставок нарахувань заявлену до стягнення з відповідача суму пені у розмірі 2 476,10 грн, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволенян вимог позивача у визначеному розмірі.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" про стягнення 75 053,04 грн., з яких: 71 932,13 грн. - сума основного боргу, 2 476,10 грн. - сума пені, 607,86 грн. - 3% річних, 36,95 грн. - інфляційні втрати, - є законними, обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2021 у справі №910/18479/20 за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2021 у справі №910/18479/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2021 у справі №910/18479/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРАВІА".

4. Матеріали справи №910/18479/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Є.Ю. Шаптала

В.В. Куксов