ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3704/20(916/4693/15)
Господарський суд Одеської області у складі судді Грабован Л.І.,

за участі секретаря судового засідання Суліми Г.В.

дослідивши матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства Сбербанк

до відповідача: Приватного акціонерного товариства ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ ЧОРНОМОРЕЦЬ

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю Блек Сі Ріелті Груп, 2) Публічного акціонерного товариства Ринок Малиновський, 3) Публічного акціонерного товариства Туристично-виробнича фірма "Чорне море, 4) Публічного акціонерного товариства Чорноморська транспортна компанія, 5)Товариства з обмеженою відповідальністю Група управління бізнесом

про стягнення 6 597 738,53 дол. США та 46 608 814,15 грн.

від представників сторін (до оголошеної перерви у судовому засіданні):

від позивача: Яковлєва К.Є. за довіреністю від 29.12.2020р.; Алюніна О.О. за довіреністю від 06.04.2020р. (приймала участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду);

від відповідача: Новікова Т.О. за довіреністю від 04.01.2021р.;

від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ТОВ Укрбудспецтех - Новікова Т.О. за довіреністю від 15.06.2020р., ПАТ Ринок Малиновський - Новікова Т.О. за довіреністю від 09.01.2019р., ПАТ Туристично-виробнича фірма Чорне море - Новікова Т.О. за довіреністю від 18.01.2019р., ПАТ Чорноморська транспортна компанія - Новікова Т.О. за довіреністю від 07.02.2019р., ТОВ Група управління бізнесом Новікова Т.О., ордер серії ОД №687951 від 20.04.2021р.

від представників сторін (після оголошеної перерви у судовому засіданні):

від позивача: Яковлєва К.Є. за довіреністю від 29.12.2020р.; Алюніна О.О. за довіреністю від 06.04.2020р. (приймала участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду);

від відповідача: Новікова Т.О. за довіреністю від 04.01.2021р.;

від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ТОВ Укрбудспецтех - Новікова Т.О. за довіреністю від 15.06.2020р., ПАТ Ринок Малиновський - Новікова Т.О. за довіреністю від 09.01.2019р., ПАТ Туристично-виробнича фірма Чорне море - Новікова Т.О. за довіреністю від 18.01.2019р., ПАТ Чорноморська транспортна компанія - Новікова Т.О. за довіреністю від 07.02.2019р., ТОВ Група управління бізнесом Новікова Т.О., ордер серії ОД №687951 від 20.04.2021р.

СУТЬ СПОРУ: про стягнення 6 597 738,53 дол. США та 46 608 814,15 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Сбербанк (далі ПАТ «Сбербанк») звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства Футбольний клуб Чорноморець (далі ПрАТ Футбольний клуб «Чорноморець») (т.1 а.с.3-6) про стягнення заборгованості у розмірі 43 371 675,85 дол. США та 46 608 814,15 грн, з яких: 36 773 937,32 дол. США заборгованість за кредитною лінією; 6 597 738,53 дол. США проценти за користування кредитною лінією, нараховані за період з 15.07.2014р. по 02.11.2015р.; 16 637 067,93 грн - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією, нарахована за період з 31.12.2014р. по 30.06.2015р.; 29 971 746,22 грн - пеня за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитною лінією, нарахована за період з 31.12.2014р. по 30.06.2015р.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.02.2016р. (суддя Щавинська Ю.М.) (т.11 а.с.10-34) первісний позов задоволено частково; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Чорноморець" на користь Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" 36 773 937, 32 дол. США заборгованості за тілом кредиту, що у гривневому еквіваленті на день прийняття рішення становить 951 613 775 грн., 5 578 283, 28 дол. США процентів за користування кредитом з 15.07.2014р. по 02.11.2015р., що станом на день прийняття рішення становить 144 350 908, 88 грн.; пеню за прострочення сплати процентів та кредиту у розмірі 20 000 000 грн. та 182 700 грн. судового збору; в решті первісного позову відмовлено: у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Постановою об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020р. (т.23 а.с.204-248) касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства Футбольний клуб Чорноморець задоволено частково. Постановлено: «Змінити мотивувальні частини рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2016 та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.11.2018 у справі № 916/4693/15 в частині позовних вимог про стягнення 36 773 937,32 дол. США заборгованості за кредитною лінією шляхом їх викладення в редакції цієї постанови. Змінити резолютивну частину рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2016, залишену без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.11.2018, у справі № 916/4693/15 в частині задоволення позову про стягнення 36 773 937,32 дол. США заборгованості за тілом кредиту, що у гривневому еквіваленті станом на день ухвалення рішення становило 951 613,775 грн, та викладено її у наступній редакції: Стягнути з Приватного акціонерного товариства Футбольний клуб Чорноморець на користь Публічного акціонерного товариства Сбербанк 36 773 937,32 дол. США заборгованості за кредитом, 148 016,10 грн. судового збору.

Рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2016 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.11.2018 у справі №916/4693/15 скасувати в частині позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитною лінією, пені за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитною лінією та за прострочення сплати відсотків за користування кредитною лінією та стягнення 34 683,90 грн. судового збору. Справу № 916/4693/15 в частині позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитною лінією, пені за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитною лінією та за прострочення сплати відсотків за користування кредитною лінією передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області. У решті рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2016 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.11.2018 у справі № 916/4693/15 залишити без змін.»

Таким чином, на новому розгляді суду знаходяться позовні вимоги про стягнення:

6 597 738,53 дол. США процентів за користування кредитною лінією, нарахованих за період з 15.07.2014р. по 02.11.2015р.;

46 608 814,15 грн. пені , з яких:

16 637 067,93 грн - пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією, нарахованої за період з 31.12.2014р. по 30.06.2015р.;

29 971 746,22 грн - пені за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитною лінією, нарахованої за період з 31.12.2014р. по 30.06.2015р.

Рух справи.

Ухвалою суду від 21.12.2015р. (суддя Щавинська Ю.М.) за клопотанням ПрАТ „Футбольний клуб „Чорноморець до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Блек сі ріелті груп", Публічне акціонерне товариство "Ринок Малиновський", Публічне акціонерне товариство "Туристично-виробнича фірма "Чорне море" та Публічне акціонерне товариство" Чорноморська транспортна компанія".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.10.2020р. справу №916/4693/15 прийнято до свого провадження суддею Літвіновим С.В. (т.24 а.с.92-94).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.01.2021р. (т.25 а.с.3-5) із врахуванням ухвали від 20.01.2021р. (т.25 а.с.8) передано матеріали справи № 916/4693/15 за позовом ПАТ Сбербанк до ПрАТ Футбольний клуб Чорноморець, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю Блек Сі Ріелті Груп, 2) Публічне акціонерне товариство Ринок Малиновський, 3) Публічне акціонерне товариство Туристично-виробнича фірма "Чорне море, 4) Публічне акціонерне товариство Чорноморська транспортна компанія, про стягнення для розгляду спору по суті в межах справи про банкрутство № 916/3704/20.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.01.2021р. (т.25 а.с. 14-17) прийнято справу №916/4693/15 до свого провадження суддею Грабован Л.І. для розгляду в межах справи № 916/3704/20 про банкрутство ПрАТ Футбольний клуб «Чорноморець» у порядку ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, призначено підготовче засідання суду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.03.2021р. продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів до 21.04.2021р. (т.26 а.с.37-40).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.04.2021р. продовжено строк проведення підготовчого провадження до 28.04.2021р. (т.26 а с.129-132).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.04.2021р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у засіданні суду (т.26 а с.168-171).

Заяви та клопотання сторін.

ПАТ Сбербанк» звернулось до суду із клопотанням від 05.01.2021р. (вх.№196/21 від 05.01.2021р). про призначення колегіального розгляду справи (т.24 а.с.167-169), посилаючись на її категорію та складність, обсяг доказів та документів, які слід дослідити суду, новий розгляд. У судовому засіданні 17.03.2021р. клопотання усно підтримано позивачем.

Суд відмовив протокольно у задоволенні клопотання про призначення колегіального розгляду справи (протокол судового засідання від 17.03.2021р., т. 26 а.с.34-36) з наступних підстав. Положеннями ч. 1 ст. 33 ГПК України передбачено, що справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово, крім випадків, визначених цим Кодексом. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів, крім справ, які розглядаються в порядку наказного і спрощеного позовного провадження.

Зміст ч. 1 ст. 33, та ч. 7 ст. 32 ГПК України свідчить про те, що призначення колегіального розгляду справи є правом, а не обов`язком суду та знаходиться в залежності від категорії та складності справи, що визначається у кожній конкретній справі судом індивідуально.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 16.01.2021р. матеріали справи №916/4693/15 на підставі ухвали господарського суду від 16.01.2021р. передано відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства для розгляду в межах справи №916/3704/20 про банкрутство ПрАТ Футбольний клуб «Чорноморець» , у зв`язку з чим відповідно до ст. 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст. 32 ГПК України, пункту 8.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу в Господарському суді Одеської області, затверджених рішенням зборів суддів в редакції від 19.02.2020р. (протокол №916-2/2020), передано вказані матеріали справи №916/4693/15 шляхом поєднання для розгляду в межах справи №916/3704/20 про банкрутство ПрАТ Футбольний клуб «Чорноморець» для розгляду визначеному складу суду судді Грабован Л.І.

Суд констатує, що справа не є складною в тій мірі, яка унеможливлює її розгляд суддею одноособово та вимагає призначення колегіального розгляду справи. Суд враховує і визначення ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства процесуального порядку розгляду позовів за участю боржника, відносно якого відкрито провадження у справі про банкрутство у межах справи про банкрутство, яка розглядається суддею Грабован Л.І. одноособово. Таким чином, судом не виявлено правових підстав та обставин, які зумовлюють обов`язкове призначення колегіального розгляду справи.

ПАТ «Сбербанк» звернулось до суду із клопотанням від 16.03.2021р. (вх. №7314/21 від 17.03.2021р.) (т.26 а.с.10-16) про зупинення провадження у справі до постановлення господарським судом ухвали за результатами попереднього засідання у справі №916/3704/20 про банкрутство ПрАТ„Футбольний клуб „Чорноморець на підставі п.5 ч.1 ст. 227 ГПК України, з посиланням на те, що його кредиторські вимоги до боржника, заявлені у справі про банкрутство як і у цій справі ґрунтуються на вимогах за договором про відкриття кредитної лінії №14-В/11/44/ЮО від 15.07.2011р., але період стягнення поглинає вимоги банку, заявлені у цій справі.

Суд відмовив протокольно у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі (протокол судового засідання від 17.03.2021р., т. 26 а.с.34-36) з наступних мотивів. За правилом п.5 ч.1 ст. 227 ГПК України встановлений обов`язок суду зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Судом не встановлено такої неможливості з огляду на відсутність взаємозв`язку між правом позивача на збільшення розміру позовних вимог у цій справі та необхідністю наявності для цього ухвали суду про визнання його вимог за цим договором за більший період у справі про банкрутство; зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

ПАТ «Сбербанк» звернулось до суду із клопотанням від 20.04.2021р. (вх. №11000/21 від 20.04.2021р.) (т.26 а.с.114-120) про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у справі №16/455 від 21.09.2020р. за конституційною скаргою АТ «Державний ощадний банк України №126/455(20) щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення першого речення частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України на підставі п.5 ч.1 ст. 227 ГПК України, посилаючись на те, що в суді касаційної інстанції провадження у цій справі зупинялось згідно з ухвалою від 13.09.2019 р. до результатів розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №912/1120/16. У провадженні Конституційного Суду України станом на 31.12.2020р. перебуває конституційна скарга АТ «Державний ощадний банк України» №16/455 (20) щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення першого речення частини першої ст. 1050 Цивільного кодексу України; враховуючи наявність конституційного провадження за конституційною скаргою, вимоги якої викликані та випливають із процесуального рішення у справі №912/1120/16 та прямо пов`язані із застосуванням Великою палатою Верховного Суду норм ст. 625,1050 ЦК України, не можна вважати остаточним судовим рішенням Постанову від 04.02.2020р. у справі №912/1120/16 та правові висновки Верховного суду щодо застосування цих норм. Позивач вважає, що застосування цих правових позицій при вирішенні справи неможливе до завершення конституційного провадження .

ПрАТ Футбольний клуб «Чорноморець подало заперечення на клопотання по зупинення провадження у справі від 22.04.2021р. (вх. 11260/21 від 22.04.2021р.) (т.26 а.с.134-137), просить відмовити у задоволенні клопотання, оскільки вважає, що АТ «Державний ощадний банк України» не винесено на розгляд Конституційного суду питання щодо невідповідності Конституції України абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України та ч.2 ст. 1050 ЦК України; позивачем у цій справі позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України не заявляються, тому до спірних відносин не застосовується положення першого речення ч.1 ст. 1050 ЦК України,

Суд відмовив протокольно у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі (протокол судового засідання від 28.04.2021р. т. 26 а.с.164-165) з наступних мотивів

Відповідно до першого речення ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. У справі №916/4693/15 Об`єднаною Палатою Касаційного господарського суду окрім ч.1 ст. 1050 ЦК України, проаналізовано та застосовується ч.1 ст. 1048, ч.2 ст. 1050 ЦК України, висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у п.53 постанови від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12 з подібними правовідносинами, щодо застосування абз. 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України.

Положеннями п.5 ч.1 ст. 227 ГПК України встановлений обов`язок суду зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. При цьому зупинення провадження допускається лише тоді, коли розглядати справу далі неможливо. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову, є предметом дослідження в іншій справі і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору. Позивачем не доведено наявності об`єктивної неможливості розгляду дійсної справи до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України. Відповідно судом не встановлено неможливості розгляду справи з огляду на відсутність доведення впливу рішення Конституційного Суду України на вирішення цієї справи; зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Ухвалою від 05.04.2021р. (т.26 а.с.106-112) клопотання позивача від 16.03.2021р. (вх. №7312/21 від 17.03.2021р.) про залучення третіх осіб по справі №916/4693/15 в межах справи №916/3704/20 задоволено частково; залучено ТОВ Група управління бізнесом до участі у справі №916/3704/20 (916/4693/15) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача; відмовлено позивачу у задоволенні клопотання 16.03.2021р. (вх. №7312/21 від 17.03.2021р.) про залучення до участі у справі №916/4693/15 на стороні відповідача в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Клімова Л.М., Одеську обласну раду, Територіальну громаду (Одеську міську раду), ТОВ Фінансово-інформаційний центр, ТОВ Авенсіс, ТОВ Укрбудспецтех, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПАТ Ексімнафтопродукт, ПАТ Одесагаз, ПАТ Одесанафтопродукт, ЗАТ Агропромисловий комплекс Колос, ЗАТ Одесакондитер, ЗАТ Агропромисловий комплекс Саврань, ПАТ Одеський коньячний завод, ПП Техвест, ТОВ Юридична компанія Лаурус, ТОВ АПП Світанок.

Ухвалою від 26.05.2021р. відмовлено ПАТ «Сбербанк» у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення до ухвали від 05.04.2021р. та про залучення до участі у справі №916/3704/20 (916/4693/15) на стороні відповідача ПрАТ ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ ЧОРНОМОРЕЦЬ в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору акціонера ПрАТ ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ ЧОРНОМОРЕЦЬ Клімова Л.М., який володіє 179 184 акцій, що становить частку в статутному капіталі ПрАТ ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ ЧОРНОМОРЕЦЬ 29, 8640%, загальною номінальною вартістю 179 184 000 грн.

Стислий виклад позицій позивача, відповідача та третіх осіб.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на невиконання ПрАТ "Футбольний клуб "Чорноморець" своїх зобов`язань, взятих згідно договору про відкриття кредитної лінії № 14-В/11/44/ЮО від 15.07.2011р. в частині повернення кредиту та відсотків за користування кредитною лінією, в результаті чого у останнього виникла заборгованість, на яку позивачем було нараховано пеню.

У письмових поясненнях від 03.02.2016р щодо заборгованості по тілу кредиту (т.9 а.с.26-27), позивач вказує, що він свої зобов`язання за договором виконав повністю, видавши відповідачу в межах ліміту кредитної лінії грошові кошти, що підтверджується бухгалтерськими документами щодо рахунків ПрАТ „ФК „Чорноморець, в тому числі заявками на видачу кредитних коштів, додатковими угодами № 1-31 на видачу траншів по кредитному договору, меморіальними ордерами на видачу кредиту, а також виписками по особовим рахункам боржника, на яких обліковується заборгованість.

ПАТ „Сбербанк вказує, що вказаними документами підтверджено, що відповідачем за період з 15.07.2011р. по теперішній час було отримано 45 968 758,67 доларів США. Водночас, позивач зазначає і про часткове погашення ПрАТ „ФК „Чорноморець заборгованості у розмірі 9 194 821,35 доларів США, у зв`язку, із чим у останнього виникла основна заборгованість по кредитному договору у сумі 36 773 937,32 доларів США.

У письмових поясненнях щодо застосування відсоткової ставки по кредитному договору від 04.02.2016р (т.9 а.с.111-114) щодо застосування відсоткової ставки по кредитному договору позивач вказує, що на підставі кредитного договору застосовується наступний розмір відсоткової ставки: з 11.02.2015 р. нараховується підвищена процентна ставка за кредитом у розмірі Libor USD 6М 13,5 %, але не менше 14,0 % річних - за порушення зобов`язань по складанню Акту звіряння за січень 2015 р. (п.6. Додатки №1 до Кредитного договору). Позивач зазначає, що відповідно до додатку №1 до кредитного договору в редакції договору про внесення змін №6 від 26.04.2013 р., вказано наступне:

п.6 З моменту набуття чинності цим додатком кредитний договір діє в частині, що не змінена цим додатком.

Оскільки п.6 додатку № 1 до кредитного договору не змінено договором про внесення змін №6 від 26.04.2013 року, тому він діє в редакції від 15.07.2011 р., зокрема:

У випадку, якщо Позичальник не надасть у строки, зазначені в п.4 цієї додаткової угоди, документи, передбачені п.5. цієї додаткової угоди, в зв`язку з чим сторони не зможуть скласти Акт звірки, зазначений в п.5. цієї Додаткової угоди, то Банк нараховуватиме, а Позичальник повинен сплачувати Банку проценти протягом розрахункового періоду, в якому було складено такий акт звірки, з розрахунку найвищого розміру процентної ставки, зазначеної в п. 3 цієї додаткової угоди, що співвідноситься з нарахуванням відсотків - але не менше 14 % (чотирнадцяти відсотків) річних за користуванням кредитом наданих у доларах США

Позивач стверджує, що при порушенні Позичальником цієї умови кредитного договору, внаслідок чого сторони не зможуть скласти акт звіряння, Банк нараховує, а Позичальник зобов`язується оплачувати відсотки виходячи з підвищеного розміру процентної ставки, а саме: Libor USD 6М+13,5 %, але не менше 14,0 % річних (п.6. додатку №1 в редакції 15.07.2015 р. до кредитного договору), оскільки станом на 10.02.2015 р. документи для складання акту звіряння за січень 2015р. Позичальником не надані

ПАТ „Сбербанк наголошує, що у зв`язку з порушенням Позичальником зобов`язання, передбаченого п.2.11 Додатку №1 до кредитного договору (що був доповнений договором про внесення змін №12 від 30.04.2014р.), розмір Маржі Банку (і, як наслідок, розмір змінюваної процентної ставки), що діє на дату порушення зобов`язання, починаючи з 20-го календарного дня з дня порушення зобов`язання, встановлюється в новому розмірі, а саме в розмірі збільшеному на 2 процентні пункти (п. 6.6. кредитного договору в редакції договору про внесення змін №12 до нього від 30.04.2014 р.).

Позивач зазначає, що з огляду на невиконання відповідачем зобов`язань, передбачених п.2.11. додатку № 1 до кредитного договору в редакції договору про внесення змін №12 до нього від 30.04.2014 р., згідно з п. 6.6. вказаного договору та п. 2.3. додатку № 1 до цього договору розмір Маржі (і, як наслідок, розмір змінюваної процентної ставки) встановлюється в збільшеному на 2 (два) процентних пункти за кожен випадок такого порушення.

Позивач вказує, що, починаючи з 14.03.2015 р., процентна ставка за користування кредитом відповідно до вказаного договору укладеному з ПрАТ «Футбольний клуб «Чорноморець» розраховувалася: LIBOR USD 6M + 15,5%, але не менше 16,0% річних.

Позивач стверджує, що значення LIBOR USD 6M є загальнодоступним та визначене в розмірі за 26.08.14р. значення LIBOR USD 6M 0,33 %; за 12.12.14р. значення LIBOR USD 6M 0,34%; за 12.06.15р. значення LIBOR USD 6M 0,45 % та за 11.12.15р. значення LIBOR USD 6M 0,75%.

У поясненнях від 17.12.2020р. з врахуванням змісту постанови Об`єднаної палати КГС ВС від 18.09.2020р. у цій справі (т. 24 а.с.123-137) (вх. №33986/20 від 21.12.2020р.) , позивач просить задовольнити позовні вимоги із змінами та доповненнями у повному обсязі. У поясненнях вказано про наявність заборгованості станом на заборгованості станом на 10.11.2020р. в сумі 52 463 564, 31 дол. США та 88 841 та 88 841 835,50 грн. та додано відповідний розрахунок (т.24 а.с.135-151).

Однак, заяви по збільшення позовних вимог з дотриманням вимог Господарського процесуального кодексу до суду позивачем не надано. Тому судом розглядаються позов з врахуванням принципу диспозитивності господарського процесу в межах заявлених у позові вимог.

Позивач вказує на те, що питання правомірності нарахування відсотків за договором про відкриття кредитної від 15.07.2011р. №14-В/11/44/ЮО лінії встановлено рішення Господарського суду Одеської області у справі №916/1031/16, яким стягнуто 11 887 915,43 дол. США з відповідача на його користь процентів за користування кредитом, що нараховані за ставкою 12% за період з 15.12.2015р. по 06.12.2018р. , факти, встановлені в рішенні є преюдиціальними та повторний розгляд того ж питання між тими ж сторонам неприпустимий.

Посилається на позицію КГС у складі ВС від 05.03.2019р. у справі №5017/1987/2012, оскільки у цій справі передбачена умова нарахування процентів за неправомірне користування кредитом (п.6.2 кредитного договору) та визначено розмір таких процентів (п.п.1.3 та п.6.1 кредитного договору). Вважає, що умовами кредитного договору врегульовано обов`язок сплати та визначено розмір процентів за користування кредитними коштами як за період правомірного користування кредитом, так і у разі прострочення повернення кредиту. З урахуванням змісту положень ч.2 ст. 625, ст. 629 ЦК України, розмір процентів за період прострочення повернення кредиту (розмір процентів за час неправомірного користування кредитними коштами) визначено умовами договору.

Позивач вказує на те, що на даний час зобов`язання позичальника за кредитним договором не виконані у повному обсязі та станом на 10.11.2020р. загальна сума заборгованості складає 54 463 564,31 дол. США та 88 841 835,50 грн.

Вважає, що неможливість нарахування процентів за час неправомірного користування кредитними коштами буде порушенням ч.3 ст. 346 ГК України та принципу оплатності кредиту.

Позивач звертає увагу, що висновки Верховного суду щодо нарахування процентів, (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц та №161/12771/15-ц, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16) стосуються застосування положень ст. 1048 ЦК України («Проценти за договором позики») тому щодо нарахування процентів не підлягають застосуванню з огляду на те, що в даній справі, сторони керуючись ст. 1056-1 ЦК України визначили умовами кредитного договору розмір процентів та порядок їх сплати (в тому числі момент припинення нарахування процентів).

На думку позивача, направлення позичальнику вимоги про виконання зобов`язань за кредитним договором, в тому числі вимоги про дострокове виконання зобов`язань, чи ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, виконання якого не здійснено, не припиняє дії договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків, комісії за користування кредитом.

Позивач звертає увагу, що умовами кредитного договору (пункти 1.З., 6.1., 6.2.) врегульовано обов`язок сплати та визначено розмір процентів за користування кредитними коштами як за період правомірного користування кредитом, так і у разі прострочення повернення кредиту.

У додаткових пояснення ПАТ «Сбербанк» від 19.02.2021р. (вх. №5033/21 від 22.02.2021р.) (т.25 а.с.147-170) вказує на те, що чинним законодавством не встановлено заборони нарахування процентів за час неправомірного користування кредитними коштами, в тому числі не встановлено заборону на нарахування процентів згідно ст.ст. 536. 625 та 1056-1 ЦК України.

Посилання відповідача на висновки Великої Палати Верховного суду щодо нарахування процентів не підлягають застосуванню з огляду на те, що в даній справі, сторони керуючись ст.1056-1 ЦК України визначили умовами кредитного договору розмір процентів та порядок їх сплати (в тому числі момент припинення нарахування процентів).

Позивач повідомляє, що його позовні вимоги до ПрАТ «Чорноморець» є грошовим зобов`язанням, які нараховані як за правомірне користування в тому числі і за неправомірне користування кредитними коштами, мають компенсаційний характер, отже такі вимоги мають бути відшкодуванні кредитору.

Сторонами Договору про відкриття кредитної лінії в п. 6.2 з урахуванням принципу свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України) було передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, допускає нарахування Банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

Посилається на п.п. 6.37 та 6.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020р. у справі №912/1120/16, в яких вказано, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Вказує на висновки Великої Палати Верховного Суду, за якими нарахування на суму боргу трьох відсотків річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту прав та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання у постановах від 19.06.2019р. у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 07.07.2020р. у справі № 296/10217/15-ц, у постанові від 08.11.2019р. у справі № 127/15672/16-ц, постанові від 04.02.2020р. у справі №912/1120/16.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №904/4593/17; від 13.06.2018 у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 23.05.2018 у справі №908/660/17, від 05.08.2020р. у справі №757/12160/17-ц; від 02.09.2020 у справі №802/1349/17-а; від 22.04.2020р.

у справі №922/795/19, від 19.12.2019р. у справі №911/2845/18, та постановах Верховного Суду України від 20.12.2010р. у справі №3-57гс10, від, 04.07.2011р. у справі №3-65гс11, від 12.09.2011р. у справі №3-73гс11, від 24.10.201р.1 справі №3-89гс11, від 14.11.2011р. у справі №3-116гс11, від 23.01.2012 р.у справі №р- 142гс11.

Наявність невиконаного грошового зобов`язання за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору щодо обов`язку сплатити грошове зобов`язання, не звільняє боржника від відповідальності за його невиконання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за час прострочення.

Вимоги Банку до ПрАТ «ФК «Чорноморець» щодо заборгованості за кредитним договором в тому числі нарахованих відсотків неодноразово розглядались судами та вже є стала позиція суду яка підтверджується судовими рішеннями, а саме: рішення Господарського суду Одеської області від 25.03.2019р. по справі №916/1031/16, ухвала Господарського суду Одеської області від 11.03.2019р. у справі №916/3200/17, якою визнано грошові вимоги АТ «СБЕРБАНК» до ПАТ «Туристично- виробнича фірма «Чорне море» в сумі 1 125 864 995,25 грн. із включенням даних вимог у четверту чергу задоволення вимог кредиторів, 200 963 159,17 грн. із задоволенням у шосту чергу; ухвали господарського суд Одеської області від 11.12.2017 у справі № 916/1950/16, якою визнано грошові вимоги АТ «Сбербанк» до ТОВ «Укрбудспецтех» у повному обсязі в сумі 1 202 359 720,96 грн., рішенням господарського суду Одеської області від 15.01.2019р. у справі №916/4525/15 про стягнення з ПАТ «Ринок Малиновський» на користь АТ «СБЕРБАНК» на підставі Договору поруки від 26.04.2013, заборгованість за кредитною лінією у розмірі 26 505 248,57 дол. США, проценти за користування кредитною лінією, що нараховані за період з 15.08.2015 по 23.10.2018 у розмірі 11 884 425,69 дол. США та витрати по сплаті судового збору у сумі 173 930 грн.

Банк вважає помилковим та таким, що не ґрунтується на договорі і не відповідає фактичним обставинам справи висновок відповідача про погашення штрафних санкцій (пені) та процентів за користування кредитними коштами за рахунок прийнятого АТ «СБЕРБАНК» у власність нерухомого майна. Банк заперечує проти наданого Відповідачем розрахунку.

Вказує, що є актуальними вимоги банку зі стягнення пені в розмірі 29 71 746,22 гривень, за період з 31.12.2014 по 30.06.2015 та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією за період з 31.12.2014р. по 30.06.2015р. в розмірі 15 802 012,75 грн.

Вважає, що суд касаційної інстанції не врахував умов договору, ототожнив вимогу Банку про дострокове повернення кредиту з вимогою про дострокове розірвання договору та припинення зобов`язань, та не врахував додаткові умови договору щодо порядку сплати відсотків за користування кредитом; висновки Верховного суду не узгоджуються з умовами кредитного договору. Сторони визначили 30-м червня 2018 року дату, з якої Банк припиняє надання чергових траншів позичальнику, що не є тотожнім терміну дії кредитного договору та/або строку кредитування, що за загальними умовами законодавства є підставою для припинення нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Погашення кредиту мало відбуватись в межах погодженого сторонами пунктом 1.2. розміру ліміту

Позивач зазначає, що Висновком судового експерта підтверджено правильність методики/формули/порядку, згідно з якою Банк здійснював свої розрахунки заборгованості позичальника.

Позивач визнає, що відсотки в розмірі 5 578 283,28 дол. США нараховані за період з 15.07.2014р. по 2.11.2015р. та заявлені до стягнення є погашеними та стосовно них відсутній предмет спору. Однак, у судовому засіданні, представник позивача усно наполягав на розгляді позовних вимог у розмірі, заявленому у позові.

У відзиві на позов (т.9 а.с.155-168) відповідач просить у позові відмовити, посилаючись на експертний висновок, вказує, що загальна сума наданого позивачем кредиту становить 31 170 960 доларів США, що на 5 602 977,32 доларів США менше, ніж розрахованої позивачем суми.

Відповідач зазначає, що для визначення реальної суми заборгованості ПрАТ „ФК „Чорноморець за кредитним договором можливе лише шляхом співставлення меморіальних валютних ордерів, як на видачу кредиту, так і на повернення кредитних коштів, а також аналізу додаткових банківських документів (виписок банку по рахунках Позичальника та облікових регістрів банку).

ПрАТ „ФК „Чорноморець вказує, що відповідно до п. 6.6 кредитного в редакції договору про внесення змін № 6, враховуючи зміни, внесені договором про внесення змін №12, за порушення обов`язку складання акту звірки підвищення процентної ставки на 2 % пунктами не передбачено та застосовано банком безпідставно.

Крім того, на думку відповідача, збільшення банком процентної ставки з 11.02.2015р. та 14.03.2015р. суперечить чинному законодавству України, а також кредитному договору, а здійснені позивачем розрахунки процентів є невірними.

ПрАТ „ФК „Чорноморець у поданому відзиві також зазначає, що у разі застосування банком санкцій у вигляді збільшення процентної ставки, нарахування пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за несплату цих санкцій (процентів) вже не може бути застосовано.

Відповідач вважає, що використання подвійної облікової ставки НБУ при нарахуванні пені в доларах США заборонено, відтак вона може нараховуватися лише в гривнях.

Водночас, відповідач вказує, що йому не зрозуміло з яких саме підстав банком надано розрахунок пені з 30.12.2014р., а не з 02.09.2014р., а також звертає увагу на норми ст. 232 ГК України, згідно якої нарахування пені повинно було бути припинено через 6 місяців від дня, коли зобов`язання повинно було бути виконано.

У поясненнях від 09.02.2021р. (вх. №3759/21 від 10.02.2021р.) із врахуванням правової позиції Верховного суду у складі об`єднаної палати КГС, викладеної у постанові від 18.09.2020р. у цій справі (т.25 а.с. 77-94) відповідач ПрАТ Футбольний клуб Чорноморець зазначає, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Отже, у спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Відповідач вважає, що АТ СБЕРБАНК скористувалося своїм правом дострокової вимоги виконання АТ ФК Чорноморець зобов`язань за кредитним договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 8.3. кредитного договору. Надіславши в адресу АТ ФК Чорноморець повідомлення - вимогу №5828/5/28-2 від 23.06.2015р., АТ СБЕРБАНК змінив строк виконання АТ ФК Чорноморець зобов`язання за кредитним договором та припинив подальше кредитування АТ ФК Чорноморець за кредитним договором з 09.07. 2015 р. Враховуючи те, що АТ СБЕРБАНК скористувалося своїм правом дострокової вимоги виконання АТ ФК Чорноморець зобов`язань за кредитним договором, припинив кредитування АТ ФК Чорноморець та втратив можливість нарахування та одержання процентів, по Кредитному договору з 09.07. 2015 р.

У свою чергу, АТ ФК Чорноморець, як позичальник, враховуючи положення п. 6.1., 6.4., 8.3. кредитного договору, зобов`язаний був сплатити проценти за користування кредитної лінії не пізніше дня, передбаченого для повернення кредиту - останнім днем сплати процентів є 08 липня 2015 р. (включно). Заборгованість по процентам за користування кредитною лінією обліковується за період з 15.07. 2014 р. по 08.07. 2015 р. (включно, останній день кредитування) та складає 4 156 357,70 дол. США.

Відповідач вказує, що заборгованість АТ «ФК «Чорноморець» перед АТ «Сбербанк» на сьогоднішній день є частково погашеною за рахунок звернення стягнення на предмети іпотеки за відповідними іпотечними договорами. Станом на 19.01.2018 р. (дата звернення стягнення АТ «Сбербанк» на предмети іпотеки) погашено заборгованість АТ «ФК «Чорноморець» перед АТ «СБЕРБАНК» на загальну суму 159 505 131,36 грн. (пеня за прострочення сплати плати процентів 15 115 779,72 грн. + пеня за прострочення сплати «тіла кредиту» 24 779 767,93 грн. + проценти за користування кредитною лінією 119 609 583,71 гривень), тому заборгованість з пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією за період з 03.02.2015 р. по 30.06.2015 р.; з пені за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитною лінією («тіло кредиту») за період з 03.02.2015 р. по 30.06.2015 р.; із процентів за користування кредитною лінією за період з 15.07.2014р. по 08.07. 2015 р. складає 0 грн.

Представник третіх осіб підтримав позицію відповідача у справі.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, а також заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, господарський суд встановив.

15.07.2011р. між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" (Банк) та Приватним акціонерним товариством "Футбольний клуб "Чорноморець" (Позичальник) було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 14-В/11/44/ЮО (т.1 а.с.13-22), який було викладено у новій редакції згідно із договором про внесення змін №6 від 26.04.2013р. (т.1 а.с.40-56).

Згідно п. 1.1 договору банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію в доларах США, що надалі іменується кредитна лінія", та на підставі додаткових угод до цього Договору окремими частинами (траншами) надає Позичальнику кредитні кошти (надалі - Кредит) у порядку і на умовах, визначених цим Договором. Позичальник, у свою чергу, зобов`язується використати Кредит на цілі, зазначені у пункті 1.5. цього Договору, своєчасно та у повному обсязі сплачувати Банку проценти за користування Кредитом, а також повернути Банку Кредит у терміни, встановлені цим Договором та/або додатковими угодами до цього Договору, та виконати інші умови цього Договору.

За договором про внесення змін №11 від 31.03.2014р. (т.1 а.с.63), сторони змінили вказаний пункт, визначивши умови щодо не відновлюваності кредитної лінії. Пунктом 1.2 договору сторонами було визначено ліміт кредитної лінії (графік погашення кредиту). Згідно з п.1.4 договору останній день дії кредитної лінії 30.06.2018р. Згідно п. 1.5 договору, кредит надається для фінансування витрат, пов`язаних з проведенням реконструкції центрального стадіону Чорноморець, за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/20 та поповнення обігових коштів.

Р. 2 кредитного договору сторони обумовили забезпечення виконання зобов`язань позичальника.

П.п. 6.1-6.4 договору сторони встановили, що Позичальник зобов`язується сплачувати Банку за користування кредитом проценти у розмірі, передбаченому договором/відповідною додатковою угодою. Проценти нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитною лінією в валюті заборгованості.

Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього договору із розрахунку 360 днів у році - для кредиту, наданого Позичальнику в іноземній валюті, та фактичної кількості днів у році для кредиту, наданого Позичальнику в національній валюті. Нарахування процентів починається з дня надання кредиту (включно).

Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі. День повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів.

Проценти, нараховані відповідно до п.п. 6.1. - 6.2. цього договору, Позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця не пізніше трьох робочих днів, наступних за днем закінчення періоду.

При цьому під періодом сторони в цій ст.6 договору розуміють кожний з періодів, який починається з того числа місяця, в якому був укладений цей договір (реквізит договору дата, вказаний в верхньому правому куті на першій сторінці договору), і закінчуються в день, що передує такому числу наступного (відповідного) місяця (т.ч. проценти за кредитом за такий день нараховуються.

Проценти, нараховані за період, в якому відповідно до пункту 1.4. цього договору Позичальник зобов`язаний повністю повернути кредит банку, повинні бути сплачені не пізніше дня, передбаченого для повернення кредиту.

Згідно з приписами п. 8.1 в редакції договору про внесення змін №11від 31.03.2014р., Позичальник зобов`язується здійснювати часткове повернення кредиту, наданого в межах встановленого ліміту кредитної лінії, таким чином, щоб загальна заборгованість за кредитною лінією не перевищувала відповідного розміру ліміту кредитної лінії, визначеного в п. 1.2 цього договору, станом на відповідну дату, з якої ліміт кредитної лінії зменшується.

Відповідно до п. 1.8 договору про внесення змін № 12 від 30.04.2014р. сторони погодили в п. 8.1 кредитного договору виключити слова „ у термін, визначений у відповідній додатковій угоді до цього договору та після слів „зазначеного в п. 1.4 цього договору доповнити словами та цифрами „відповідно до графіку, зазначеному у п. 1.2 цього договору.

Аналіз умов договору дозволяє суду дійти висновку про укладення між сторонами кредитного договору в порядку ст.1054 ЦК України. Відносини між сторонами регулюються, зокрема положеннями параграфів 1 та 2 Глави 71 Розділу III ЦК України та загальними положеннями про зобов`язання та договорів, визначеними у Розділах I та II ЦК України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, зобовязання позичальника з повернення кредиту та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Згідно до ст.193 ГК України, норми якої кореспондуються зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, видавши відповідачу в межах ліміту кредитної лінії кредитні кошти у розмірі 45 968 758,67 доларів США, що підтверджується наявними в матеріалами справи меморіальними ордерами (т.9 а.с.28-58).

Однак, відповідачем повернуто кредит лише частково на суму 9 194 821.35 доларів США, що підтверджується наявними в матеріалами справи платіжними дорученнями (т.9 а.с.59-77). Таким чином, непогашена сума кредиту станом на день розгляду справи становить 36 773 937,32 доларів США. Вказана сума стягнута з відповідача на користь позивача постановою Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020 р. у цій справі.

У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, пунктом 8.3 договору в чинній редакції встановлено, що Банк має право в односторонньому порядку вимагати від Позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-якого із своїх зобов`язань, передбачених цим договором, а також по іншим договорам (в т.ч., але не виключно по кредитним договорам, договорам про відкриття кредитних ліній) і/або договорам поруки і/або договорам про надання банківських гарантій/ контр гарантій /акредитивів тощо, які укладені або будуть укладені протягом дії цього договору між Позичальником і Банком, а також по платіжним зобов`язанням перед Банком та/або третіми особами по оплаті векселів, погашенню облігацій, виплаті купонного доходу, інших фінансових зобов`язань, тощо, у сумі, що перевищу 5% (п`ять процентів) від балансової вартості активів Позичальника у відповідності з бухгалтерською звітністю на останню звітну дату), які виникли (можуть виникнути) протягом строку дії цього Договору).

П. 8.4 договору сторони узгодили, що у разі, якщо Банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобов`язаний в письмовій формі повідомити про це Позичальника, із зазначенням у відповідній вимозі повної суми заборгованості, а Позичальник зобов`язаний здійснити усі платежі за цим договором на користь Банку (при цьому строкові платежі проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку , що минув з дати, на яку Банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором і по лату повернення повної суми заборгованості за цим договором) в строк не пізніше 10 робочих днів з дня відправлення Банком такого повідомлення (вимоги).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами при судовому розгляді, останнє погашення тіла кредиту було здійснено відповідачем 29.01.2015р. Доказів подальшої сплати коштів та зниження ліміту кредитної лінії відповідно до п.1.2 кредитного договору матеріали справи не містять, що однозначно свідчить про наявність відповідного порушення договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.06.2015р. за вих. № 5828/5/28-2 позивачем на підставі п. 8.3 кредитного договору на адресу ПрАТ „Футбольний клуб „Чорноморець було направлено повідомлення-вимогу про дострокове повернення повної суми заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с.149).

У вказаній вимозі позивач вимагав від відповідача сплатити наявну заборгованість у розмірі 41 116 207, 69 доларів США та 41 787 909,68 грн., а також зауважував, що строкові платежі проценти, комісійні винагороди, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку Банк здійснив розрахунок заборгованості за кредитним договором і по дату повернення повної суми заборгованості за кредитним договором в строк не пізніше 10 робочих днів з дня відправлення цієї вимоги повідомлення.

Про факт відправлення повідомлення-вимоги та розрахунку заборгованості, доданого до повідомлення свідчить наявний в матеріалах справи опис вкладення в цінний лист від 23.06.2015р. та фіскальний чек за № 0644 від 23.06.2015р.(т.9 а.с.146).

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020р. у справі №916/4693/15 щодо позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитною лінією, вказані наступні висновки.

Суди попередніх інстанцій, встановивши те, що відповідач неналежним чином виконував також і свої зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитом, правильно визнали обґрунтованими заявлені позивачем за первісним позовом вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з відсотків за користування кредитом. Проте об`єднана палата Касаційного господарського суду вважає передчасними висновки судів попередніх інстанцій щодо розміру відсотків, які підлягають стягненню з відповідача, зазначає про те, що ці висновки суди зробили з неправильним застосуванням до спірних правовідносин норм матеріального прав та без урахування висновків Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами, а проведений судами розрахунок відсотків за користування кредитними коштами є неправильним.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду зазначає, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту.

Однак висновки судів що заборгованість Позичальника (відповідача за первісним позовом) по відсоткам за користування кредитом підлягає розрахунку за період з 15.07.2014 по 02.11.2015 та складає 5 578 283,28 доларів США є передчасними, а проведений судами розрахунок заборгованості по відсоткам за вказаний період не можна визнати правильним та обґрунтованим.

Суди попередніх інстанцій не надали належну правову оцінку повідомленню-вимозі Банку № 5828/5/28-2 від 23.06.2015, надісланому Позичальнику, у відповідності до зазначених вище правових висновків Великої Палати Верховного Суду, не встановили як змінилися умови виконання основного зобов`язання Позичальника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом за зазначеним повідомленням-вимогою Банку, зокрема як змінилися строк дії кредитної лінії, термін повернення кредиту, строк дії договору, у який строк та до якого терміну Позичальник мав виконати свої зобов`язання з повернення повної суми заборгованості за кредитним договором за цим повідомленням-вимогою та чи закінчився та якщо закінчився, то коли, строк кредитування, тобто строк протягом якого Позичальник законно користувався позиченими коштами та мав сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору та частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, а з якого моменту розпочав свій перебіг строк протиправного користування Позичальником кредитними грошовими коштами, яке підпадає під дію положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Суди попередніх інстанцій не з`ясували у відповідності до зазначених вище висновків Верховного Суду та наявних в матеріалах справи доказів та, зокрема з урахуванням повідомлення-вимоги, з якого моменту підлягають нарахуванню передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України суми та чи підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення зазначеної норми, які регламентують наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання та підлягають застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на заявлені позивачем за первісним позовом позовні вимоги, тобто з огляду на предмет та підстави позову.

У відзиві на касаційну скаргу позивач стверджує про те, що зазначені вище висновки Верховного Суду про застосування статей абзацу 2 частини 1 статті 1048, статей 1050 та 625 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані до правовідносин сторін у цій справі з огляду на неподібність правовідносин з правовідносинами у цій справі, зокрема через відмінність умов кредитування та не тотожність умов кредитних договорів. Також позивач вказує на те, що висновки судів попередніх інстанцій у цій справі узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постанові від 13.12.2018 у справі № 913/11/18, про можливість нарахування відсотків за частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України у випадку прострочення боржника (після реалізації кредитором права на дострокове повне погашення заборгованості) у разі, якщо сторони у кредитному договорі передбачили іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом другим частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, допускає нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду не бере до уваги ці твердження позивача, оскільки з огляду на предмет та підстави позовних вимог у цій справі та у справі № 913/11/18 спірні правовідносини у цих справах є подібними (предметом позову у справі № 913/11/18 також було стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі заборгованості по відсоткам за користування кредитом), про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у пункті 6.34. постанови від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. Проте за подібних правовідносин Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у справі № 913/11/18 дійшов протилежних висновків щодо можливості нарахування процентів за частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України у випадку прострочення боржником, тобто неналежного виконання грошового зобов`язання.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16 відступила від висновку, викладеного Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 13.12.2018 у справі № 913/11/18, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зазначивши про те, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.

Враховуючи те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 сформувала свої висновки щодо застосування абзацу 2 частини першої статті 1048 та частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України та відступила від висновку, викладеного Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 13.12.2018 у справі № 913/11/18, який також був викладений і в інших постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема в постановах від 10.10.2018 у справі № 910/750/18, від 14.05.2019 у справі № 910/22858/17, які були наведені в обґрунтування підстав для передачі цієї справи № 916/4693/15 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, об`єднана палата Касаційного господарського суду не вбачає підстав для відступу від висновків, викладених у цих постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Крім того об`єднана палата Касаційного господарського суду зазначає про те, що положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Отже можливість нарахування інфляційних втрат на суму простроченого грошового зобов`язання (у даному випадку - на суму заборгованості по кредиту), визначеного в іноземній валюті, виключається.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин, у яких прострочене грошове зобов`язання виражене в іноземній валюті, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/11249/17, від 11.10.2018 у справі № 905/192/18, від 04.12.2019 у справі № 910/15714/18.

Отже з урахуванням наведеної правової позиції Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати касаційного господарського суду у справі №916/4693/15, вказівки якої є обов`язковими для суду відповідно до ч.1 ст. 316 ГПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.4. кредитного договору, в редакції договору про внесення змін №6, кредитна лінії відкрита строком до 30.06.2018 р.

Пунктом 1.2. кредитного договору, зі змінами, було встановлено графік погашення кредиту (ліміт кредитної лінії на певну календарну дату).

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу.

Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Отже у спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 Цивільного кодексу України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Відповідно до пп. а та пп. д п.8.3. кредитного договору, в редакції договору про внесення змін №6, банк має право в односторонньому порядку вимагати від Позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим Договором у разі: а) невиконання чи неналежного виконання Договору/ів (хоча б одного) забезпечення Позичальником або фізичною/ими (хоча б однією) чи юридичною/ими (хоча б однією) особою/ами, яка/і надала/и поручительство, гарантію та/або заставу в забезпечення зобов`язань Позичальника за цим Договором;

д) в разі невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-якого із своїх зобов`язань, передбачених цим Договором, а також по іншим договорам (в т.ч., але не виключно по кредитним договорам, договорам про відкриття кредитних ліній) і/або договорам поруки і/або договорам про надання укладені або будуть укладені протягом дії цього Договору між Позичальником і Банком, а також по платіжним зобов`язанням перед Банком та/або третіми особами по оплаті векселів, погашенню облігацій, виплаті купонного доходу, інших фінансових зобов`язань, тощо, у сумі, що перевищує 5% (п`ять процентів) від балансової вартості активів Позичальника у відповідності з бухгалтерською звітністю на останню звітну дату), які виникли (можуть виникнути) протягом строку дії цього Договору.

Відповідно до п. 8.4. кредитного договору, в редакції Договору про внесення змін № 6, у разі, якщо Банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим Договором, то він зобов`язаний в письмовій формі повідомити про це Позичальника, із зазначенням у відповідній вимозі повної суми заборгованості, а Позичальник, здійснити усі платежі за цим договором на користь Банку (при цьому строкові платежі - проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку Банк здійснив розрахунок заборгованості за цим Договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цим Договором) в строк не пізніше 10 (десяти) робочих днів з дня відправлення Банком такого повідомлення (вимоги).

Так, як встановлено судом 23.06.2015 р. ПАТ СБЕРБАНК скористалося своїм правом дострокової вимоги виконання AT ФК Чорноморець зобов`язань за кредитом та, відповідно до п 8.4. кредитного договору, надіслав в адресу ФК Чорноморець повідомлення - вимогу №5828/5/28-2 про дострокове повернення повної суми заборгованості. Повідомлення - вимогу №5828/5/28-2 відправлено на адресу AT ФК Чорноморець 23.06.2015 р., що підтверджується поштовим штемпелем на конверті відправлення.

В повідомленні - вимозі №5528/5/28-2 було встановлено, що зобов`язання AT ФК Чорноморець по погашенню по кредиту повинно бути здійснено в строк не пізніше 10 (десяти) робочих днів з дня відправлення Банком такого повідомлення (вимоги).

Керуючись положеннями ст.ст. 251-253 ЦК України, строк на виконання AT ФК - Чорноморець вимоги Банку про дострокове повернення заборгованості за Кредитом розпочав перебіг 24.06. 2015р. (на наступний день після відправлення Банком повідомлення - вимоги №5828/5/28-2).

За правилами обчислення строків, встановлених ст.ст. 251-254 ЦК України, враховуючи положення про п`ятиденний робочий тиждень (ст. 52 Кодексу законів про працю України) та правила перенесення вихідних днів (ч. 3 ст. 67 Кодексу законів про працю України), останнім 10-ти денним робочим днем добровільного виконання АТ ФК Чорноморець вимоги ПАТ СБЕРБАНК за повідомленням -вимогою №5828/5/28-2 є 08.07.2015 р. (останній день строку).

Відповідно ст. 253 ЦК України, саме з 09.07. 2015 р., (на наступний день після 08.07.2015 р.) ПАТ СБЕРБАНК - набуло право вимоги із боржника - AT ФК Чорноморець сплати повної суми заборгованості за кредитом.

Таким чином, ПАТ СБЕРБАНК скористувалося своїм правом дострокової вимоги виконання AT ФК Чорноморець зобов`язань за кредитним договором відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 8.3. кредитного договору.

Надіславши в адресу АТ ФК Чорноморець повідомлення - вимогу №5828/5/28-2 від 23.06.2015р., ПАТ СБЕРБАНК змінив строк виконання AT ФК Чорноморець зобов`язання за кредитним договором та припинив подальше кредитування AT ФК Чорноморець за кредитним договором з 09.07. 2015р.

Таким чином, ПАТ СБЕРБАНК втратило можливість нарахування та одержання процентів, комісійних, неустойки по Кредитному договору з 09.07. 2015 р.

Позивачем надано суду розрахунок заборгованості до повідомлення-вимоги №5828/5/28-2 від 26.06.2015р. (т.1 а.с.150-152) та розрахунок заборгованості (т.1 а.с.10-12) за договором про відкриття кредитної лінії із вказівкою розміру процентів. Позивачем до 24.09.2014р. застосовується фіксована процента ставка 11 % річних, а з 25.09.2014р. застосовується змінювана процента ставка, мінімальний розмір якої 12% річних. За період з 11.02.2015р. по 13.03.2015р. банком застосовується процентна ставка у розмірі 14 % річних, а з 14.03.2015р. процента ставка у розмірі 16% та розрахунок заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії станом на 10.11.2020р., у тому числі і розрахунок процентів, доданий до пояснень з врахуванням постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 18.09.2020р. у цій справі (т.24 а.с.135-151). За розрахунком позивача, доданим до позовної заяви розмір відсотків за користування кредитною лінією складає на 3.11.2015р. 6 597 738,53 дол. США.

Відповідачем надано суду розрахунок процентів за користування кредитною лінією у письмових поясненнях (т.25 а.с.77-94) з врахуванням правової позиції Верховного суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.09.2020р. у цій справі, за яким сума процентів складає 4 156 357,70 грн.

За результатами перевірки наданих сторонами розрахунків, судом встановлено наступне.

Відповідно до п.1.3 кредитного договору, в редакції договору про внесення змін №7 ід 28.08.2013р., у різні періоди кредитування застосувались фіксована та змінювана процента ставка. З дати укладення договору - 15.07.2011р. і до дати, коли розмір загальної заборгованості позичальника з кредитним договором буде дорівнювати розміру ліміту, зазначеному у п.1.2 кредитного договору, діє змінювана процентна ставка; з дати наступної за датою, коли розмір загальної заборгованості позичальника за кредитним договором буде дорівнювати розміру ліміту, зазначеному у п.1.2 кредитного договору, на протязі 12 місяців діє фіксована процента ставка; з дати спливу терміну дії фіксованої процентної ставки і до закінчення кредитного договору дії змінювана процента ставка.

У п.п.1.3.1 п.1.3 кредитного договору, в редакції договору про внесення змін №7 від 28.08.2013р., встановлений розмір фіксованої процентної ставки за користування кредитом, наданим в доларах США 11 % річних. У п.п.1.3.6 п.1.3 цього ж договору мінімальний розмір змінюваної процентної ставки за користування кредитом, наданим у доларах США встановлюється 12% річних.

Згідно з п.6.2 кредитного договору, в редакції договору про внесення змін 3: від 26.04.2013р., нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього договору із розрахунку 360 днів у році для кредиту, наданого позичальнику і іноземній валюті.

Відповідно до п. 1.3.7 вказаного договору, у разі, якщо розмір змінюваної процентної ставки за користування кредитом на дату укладання цього договору є нижче мінімального розміру змінюваної процентної ставки (п.1.3.6. Договору), та/або, якщо протягом дії цього договору розмір змінюваної процентної ставки у випадку її зміни на умовах та в порядку, передбаченому цим договором, стане нижче мінімального розміру змінюваної процентної ставки, то з дня (дати), в якому відбулось зазначене зниження й до наступного перегляду базової процентної ставки застосовується мінімальний розмір змінюваної процентної ставки (п.1.3.6).

Сторони погоджують, що зміна розміру змінюваної процентної ставки внаслідок її перегляду на умовах та в порядку, зазначеному в цьому пункті 1.3 договору, відбувається автоматично і не потребує укладення між сторонами будь-якої додаткової угоди/договору про внесення змін до цього договору.

Про зміну змінюваної процентної ставки, Банк письмово повідомляє Позичальника із зазначенням дати, з якої змінюється змінювана процентна ставка за користування кредитом, але в будь-якому випадку не пізніше ніж за 15 календарних днів до застосування нового розміру змінюваної процентної ставки за користування кредитом. Сторони погодили, що під належним чином зробленим письмовим повідомленням Банком Позичальника про зміну змінюваної процентної ставки за цим договором, сторони вважають повідомлення (з інформацією про новий розмір процентної ставки), зроблене шляхом використання будь-якого методу повідомлення, передбаченого п. 11.9 цього договору (п.1.3.9 договору)

Судом встановлено, що фіксована процентна ставка 11% річних застосовувалася банком по 24.09.2014р., з 25.09.2014 року була застосована змінювана процентна ставка, мінімальний розмір якої було погоджено сторонами на рівні 12% річних (п.1.3.6 договору) і застосування вказаної процентної ставки неодноразово підтверджувалося сторонами у складених актах звірки, зокрема, № 41 від 09.01.2015р. (розрахунок позивача т.1 а.с.10-12) за період з 11.02.2015р. по 13.03.2015р. застосована процентна ставка 14%, 0 14.03.2015р. процентна ставка 16%.

Обґрунтовуючи у письмових поясненнях перше підвищення, позивач посилався на недотримання відповідачем обов`язку надання документів для складання акту звірки за січень 2015р., відповідальність за що, на думку позивача, передбачена п.6 додатку №1 до договору в редакції від 15.07.2011р. Разом з тим, суд не погоджується з таким твердженням про чинність вказаного пункту, з огляду на викладення договором про внесення змін № 6 від 26.04.2013р. договору кредиту від 15.07.2011р. у новій редакції разом із додатком № 1, який є його невід`ємною частиною.

При цьому, обов`язок складання акту звірки передбачено п.2.1 додатку №1 в редакції договору №6, а відповідальність у вигляді підвищення процентної ставки на 2% встановлена п.6.6 договору в редакції договору про внесення змін №12 від 30.04.2014р. Натомість зазначений пункт договору у чинній редакції не містить відповідальності за порушення обов`язку складання акту звірки.

Крім того, відповідно до п. 1.3.9 договору, про зміну змінюваної процентної ставки Банк письмово повідомляє Позичальника із зазначенням дати, з якої змінюється змінювана процентна ставка за користування кредитом, але в будь-якому випадку не пізніше ніж за 15 календарних днів до застосування нового розміру змінюваної процентної ставки за користування кредитом. Але в матеріалах справи не міститься доказів повідомлення позичальника про зміну ставки за 15 календарних днів до її застосування.

Щодо наступного підвищення, суд відмічає, що нарахування цих штрафних санкцій (підвищення ставки) Банком поставлено в залежність від обставин, за які Позичальник не відповідає, оскільки ТОВ „Блек Сі Ріелті Груп є самостійною юридичною особою, що суперечить приписам ст.61 Конституції України стосовно індивідуального характеру юридичної відповідальності особи. Крім того, пунктом 4 договору про внесення змін № 14 від 30.12.2014р. до кредитного договору сторони домовилися в п. 2.11 додатку № 1 до кредитного договору цифри та слова „до 31 грудня 2014р. замінити на цифри та слова „до 30 червня 2015р.

Повідомлення про зміну змінюваної процентної ставки за користування кредитом у відповідності до умов кредитного договору мало бути здійснено Банком в будь-якому випадку не пізніше ніж за 15 календарних днів до застосування нового розміру змінюваної процентної ставки за користування кредитом. Проте повідомлення від 27.02.2015р. були доставлені відповідачу лише 10.03.2015р. та 11.03.2015р.

Дострокове повернення всієї суми кредиту за кредитним договором є способом цивільно правової відповідальності боржника, яка має наступити за невиконання позичальником зобов`язань, передбачених кредитним договором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вже було зазначено вище, пунктом 8.3 кредитного договору сторони встановили право Банку в односторонньому порядку вимагати від Позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-якого із своїх зобов`язань, передбачених цим договором, а також по іншим договорам (в т.ч., але не виключно по кредитним договорам, договорам про відкриття кредитних ліній) і/або договорам поруки і/або договорам про надання банківських гарантій/ контр гарантій /акредитивів тощо, які укладені або будуть укладені протягом дії цього договору між Позичальником і Банком, а також по платіжним зобов`язанням перед Банком та/або третіми особами по оплаті векселів, погашенню облігацій, виплаті купонного доходу, інших фінансових зобов`язань, тощо, у сумі, що перевищу 5% (п`ять процентів) від балансової вартості активів Позичальника у відповідності з бухгалтерською звітністю на останню звітну дату), які виникли (можуть виникнути) протягом строку дії цього Договору).

Таким чином, судом встановлено, що банк безпідставно провів розрахунок відсотків за підвищеними ставками з 11.02.2015р. за ставкою 14% та з 14.03.2015р. за ставкою 16%, оскільки встановлено відсутність у банку визначених кредитним договором підстав для такого підвищення. Вказана позиція викладена у Постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.09.2020р. у цій справі.

Судом здійснено розрахунок суми процентів за користування кредитною лінією

Період, за який нараховуються процентиКількість днів, за які нарахову ються процентиСума, на яку нараховуються проценти, дол. СШАРозмір процентів (% річних)Нараховані проценти, дол. СШАЗаборгованість зі сплати процентів , дол. США
15.07.2014-29.07.2014 1536 972 429,72 11,00169 456,97 0,00
30.07.2014-14.08.2014 1636 972 429,72 11,00179 881, 47 164 338,45
15.08.2014-14.09.2014 31 36 972 429,72 11,00 348 520, 35 348 520,35
15.09.2014-24.09.2014 10 36 972 429,72 11,00112 425, 92 112 425,92
25.09.2014-8.01.2015106 36 972 429, 72 12,001 300 052, 45 1 300 052,45
9.01.2015-13.01.20155 36 972 429,72 12,00 61 308, 23 61 308,23
14.01.2015-28.01.201515 36 972 429, 72 12,00183 919, 69 183 919,69
29.01.2015-8.07.2015 включно162 36 972 429, 72 12,001 985 792, 62 1 985 792,62
4 156 357,70

За розрахунком суду сума процентів за користування кредитною лінією за період з 15.07.2014р. по 08.07.2015р. включно складає 4 156 357,70 дол. США.

Посилання позивача на рішення Господарського суду Одеської області у справі №916/1031/16 від 25.03.2019р., яким стягнуто з відповідача на його користь проценти за користування кредитом за кредитним договором за інший період та преюдиціальність фактів, встановлених цим рішенням, не беруться судом до уваги, оскільки відповідно до ч.7 ст. 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді справи не є обов`язковою для суду. До того ж рішення суду приймалось до прийняття Верховним судом постанови від 18.09.2020р. у справі, що розглядається.

Не приймає суд до уваги і посилання позивача на рішення Господарського суду Одеської області від 25.03.2019р. по справі №916/1031/16, ухвалу Господарського суду Одеської області від 11.03.2019р. у справі №916/3200/17, ухвалу господарського суд Одеської області від 11.12.2017р. у справі № 916/1950/16, рішення господарського суду Одеської області від 15.01.2019р. у справі №916/4525/15, оскільки за правилами ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені в рішенні суду в господарській справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, тоді як у вказаних справах відповідач не брав участі в якості сторони.

Щодо посилань позивача на те, що висновки Верховного суду у цій справі не узгоджуються з умовами договору, Верховний суд ототожнив вимогу банку про дострокове повернення кредиту з вимогою про дострокове розірвання договору та припинення зобов`язання, що Верховний суд не врахував умов договору щодо порядку сплати відсотків за користування кредитор, суд зазначає, що до компетенції господарського суду першої інстанції не входить надання оцінки висновкам, викладеним у постанові Верховного суду.

Суд враховує, що 17.07.2017р. Господарським судом Одеської області прийнято рішення у справі №916/4591/15 про стягнення з Публічного акціонерного товариства Туристично- виробнича фірма Чорне море на користь ПАТ СБЕРБАНК заборгованості на підставі Договору поруки від 26.04.2013р., що набрало законної сили 31.07. 2017р.

На виконання зазначеного рішення, Господарським судом Одеської області 31.07.2017р. видано наказ, згідно якого стягнуто з ПАТ Туристично-виробнича фірма Чорне море на користь ПАТ Сбербанк заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 15.07.2011р. №14- В/11/44/ЮО та на підставі договору поруки від 26.04.2013р. у розмірі: 42 352 220 доларів США 60 центів та 45 773 758 грн. 97 коп., з яких: - загальної заборгованості за кредитною лінією 36 773 937 доларів США 32 центи США, - процентів за користування кредитною лінією 5 578 283 доларів США 28 центів, що нараховані за період з 15.07.2014р. по 02.11.2015р., - пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією 15 802 012 грн. 75 коп. - пені за прострочення сплати заборгованості за кредитною лінією 29 971 746 грн. 22 коп.

В процедурі виконавчого провадження проведено публічні електронні торги, на яких майно ПАТ Туристично-Виробнича Фірма Чорне Море не реалізовано в зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, у відповідності до ч.7 ст. 51 Закону України Про виконавче провадження та ч. 1 ст. 49 Закону України Про іпотеку AT СБЕРБАНК скористався своїм правом та в рахунок часткового погашення за кредитним договором прийняв у власність предмети іпотеки, про що свідчать акти державного виконавця про реалізацію предметів іпотеки №551224343/18; 55124343/18 від 19.01.2018р. (т.25 а.с.100-101, 106-107) та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.01.2018р. (т. 25 а.с.95-98, а.с.102-105).

Так, 19.01.2018р. предмети іпотеки було придбано у власність банком, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та оприбутковано на баланс банку шляхом заліку забезпечених вимог в рахунок ціни майна за вартістю: - 175 225 200,00 грн. (в т.ч. ПДВ 29 204 200,00 грн.) - нежилі приміщення торговельного комплексу, які складаються з нежилих приміщень 7-го, 8-го, 9- го поверхів, загальною площею 6705,9 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська (вулиця Чижикова), будинок 25; - 280 810 800,00 грн. (в т.ч. ПДВ 46 801800,00 грн.) - будівлі готельного комплексу, які складаються з: готелю літери А загальною площею 11 914,9 кв.м.; ресторану літ. А, прохідної літ. Б, 1-4 огорожі, 1- мостіння який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, 59, та частково погашено заборгованість ПрАТ ФК ЧОРНОМОРЕЦЬ перед ПАТ СБЕРБАНК за Договором про відкриття кредитної лінії №14-В/11/44/ЮО від 15.07.2011р. в загальній сумі 456 036 000,00 гривень, а саме в загальному розмірі 15 846 972,03 дол. США, в тому числі: - 5 578 283,28 доларів США - проценти (що нараховані за період з 15.07.2014р. по 02.11.2015р.); - 10 268 688,75 доларів США - основна сума боргу (тіло кредиту).

Про ці обставини АТ СБЕРБАНК повідомило Боржника - ПрАТ ФК Чорноморець у листі від 25.01.2018р. №1240/5/28-3 (т. 19 а.с. 45).

Враховуючи положення п.9.4 кредитного договору в редакції договору про внесення змін №6 від 26.04.2013р., встановлену черговість погашення за рахунок предмету іпотеки, є погашеною заборгованість АТ «ФК «Чорноморець» за відсотками за користування кредитною лінією.

Відповідно до ч.1 п.2 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, приймаючи до уваги що розмір відсотків в сумі 4 156 357,70 доларів США. обрахований судом за період з 15.07.2014р. по 08.07.2015р. входить в суму відсотків, які є погашеними за рахунок предмету іпотеки, провадження по справі в цій частині підлягає закриттю на підставі ч.1 п.2 ст. 231 ГПК України, оскільки в цій частині відсутній предмет спору.

Щодо вимог про стягнення пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією, що нараховані за період з 31.12.2014р. по 30.06.2015р. в сумі 16 637 067,93 грн. та пені за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитною лінією, що нарахована за період з 31.12.2014р. по 30.06.2015р. в сумі 29 971 746,22 грн , суд вказує наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 546 ЦК України пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання.

За приписами ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч. 1 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Отже, враховуючи те, що порушення боржником зобов`язання є умовою нарахування неустойки, яка є заходом відповідальності за порушення зобов`язання, порушення позичальником умов кредитного договору щодо своєчасної сплати суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами тягне за собою обов`язок позичальника сплатити кредитору пеню.

Згідно п. 10.1 договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку у відповідності до вимог чинного законодавства України пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який стягується пеня від простроченої суми за кожен день прострочення:

а) за прострочення строку /ів сплати повернення кредиту/частини кредиту;

б) за прострочення строку /ів сплати процентів за користування кредитом, які визначені ст. 6 цього договору;

в) за прострочення строку /ів сплати процентів за користування кредиту, наданого Позичальникові в національній валюті.

Для розрахунку пені приймається 360 днів у році - для кредиту, наданого Позичальнику в іноземній валюті та, фактично, кількості днів у році для кредиту, наданого Позичальникові в національній валюті.

Пеня, зазначена в п. 10.1 цього договору, повинна сплачуватись банку в строк не пізніше наступного робочого дня з дня її накладення/нарахування (п.10.1 та договору).

Вирішуючи питання щодо правомірності стягнення пені, суд оцінює договір №14 від 30.12.2014р. на предмет його чинності, оскільки від дати втрати ним чинності безпосередньо залежить період нарахування пені за порушення грошового зобов`язання.

Згідно ч.2 ст.212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина).

Як встановлено судом, 30.12.2014р. між сторонами було укладено черговий договір про внесення змін № 14 до договору про відкриття кредитної лінії № 14-В/11/44/ЮО від 15.07.2011р., згідно п. 2 якого сторони домовились доповнити п. 6.3 статті 6 „проценти за користування кредитом кредитного договору підпунктом 6.3.1 наступного змісту:

„ 6.3.1 Проценти нараховані за період з 15.07.2014р. по 14.03.2015р. підлягають сплаті в строк до 01.04.2015р..

Згідно з п.3 договору про внесення змін №14 від 30.12.2014р. сторони, зокрема, домовились доповнити ст.7 кредитного договору „Контроль за фінансовим станом і діяльністю Позичальника п. 7.8 наступного змісту:

„7.8 Починаючи з 01.01.2015 року Позичальник зобов`язаний забезпечити щомісячні надходження орендних/ суборендних платежів за договорами, майнові права на отримання виручки за якими передані в заставу Банку згідно підпунктами „н „у п. 21 кредитного договору у сумі не меншій ніж 8 895 432,20 грн.

П. 13 договору сторони погодили, що договір про зміни № 14 укладений із скасувальною обставиною відповідно до ст. 212 ЦК України, в зв`язку з чим умови, викладені в цьому договорі про зміни № 14, втрачають чинність в разі невиконання Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених пп. 1,3,5,8,9 цього договору про зміни.

Отже, обставина невиконання відповідачем обов`язку забезпечити щомісячне, починаючи з 01.01.2015р., надходження орендних/ суборендних платежів за договорами, майнові права на отримання виручки за якими передані в заставу Банку згідно підпунктами „н „у п. 21 кредитного договору у сумі не меншій ніж 8 895 432,20 грн. (скасувальна обставина) мала місце 31.01.2015р. Разом з тим, враховуючи ч.5 ст.254 ЦК України, останнім днем строку виконання зобов`язання було 02.02.2015р., а договір №14 втратив чинність, відповідно, 03.02.2015р.

Враховуючи викладене, суд вважає неправомірним нарахування пені за несплату процентів та недотримання графіку погашення кредиту, встановленого договором №12 до 03.02.2015р.

Згідно із ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. При цьому, згідно з п. 10.2 договору нарахування пені, яка передбачена цим договором, починається з першого дня прострочення виконання зобов`язання, зазначеного в п. 10.1 цього договору, і припиняється в момент виконання Позичальником зобов`язання, за несвоєчасне виконання якого така пеня була застосована до Позичальника. При цьому останнім днем нарахування пені є день фактичного погашення заборгованості в зв`язку з виникненням якої нараховувалась пеня.

За таких обставин, сторони у договорі, користуючись правом, наданим ч.6 ст.232 ГК України по іншому врегулювали період нарахування пені, не обмежуючи його 6 місяцями.

При наданні оцінки вимогам про стягнення пені, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з положеннями ст. 111-28 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 1 ст 111-16 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У відповідності до висновку Верховного суду України, сформульованого у постанові від 01.04.2015р. у справі № 909/660/14, максимальний розмір пені пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні.

Таким чином, суд доходить до висновку, що для цілей обрахунку пені у формі подвійної облікової ставки НБУ сума боргу, перерахована у національну валюту на певний момент, не може бути змінена протягом періоду прострочки.

Суд оцінив висновки судово-економічної експертизи № 3267/3268 від 07.09.2016 (з додатком від 19.10.2019р. до висновку експерта № 3267/3268 судово-економічної експертизи від 07.09.2016) ( т. 15 а.с. 46-69) у порядку ст.ст. 86,104 ГПК України в частині, що стосується визначення розміру пені, та вважає обґрунтованим нарахування та обчислення пені за період з 03.02.2015 р. по 30.06.2015 р. за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією на суму 15 115 779,72 гривень; за прострочення сплати загальної заборгованості на суму 24 779 767,93 грн.

Посилання ПрАТ ФК Чорноморець на погашення пені та процентів, суд не приймає до уваги, оскільки ч. 1 пункту 9.4. договору кредитування передбачена черговість, за якою розподіляються грошові кошти, що надійшли в рахунок погашення заборгованості за договором, та його наводить в своїх поясненнях третя особа. В абзаці третьому п. 9.4. вказано про досягнення між банком та позичальником згоди, що Банк має право застосувати інший порядок погашення заборгованості Позичальника по договору, з будь- якою черговістю платежів. За запитом Позичальника Банк інформує його в письмовій формі про застосування черговості погашення заборгованості Позичальника по цьому Договору.

Таким чином, зміна черговості погашення заборгованості узгоджена між сторонами під час укладення договору, передбачена договором, та у будь-який час Банк має право діяти відповідно до договору.

На підставі ч. 3 п. 9.4. договору Банк, скориставшись своїм правом яке передбачене умовами договору, змінив порядок погашення заборгованості, а саме застосував передбачені договором умови під час надходження грошових коштів на погашення заборгованості. Про зміну черговості погашення заборгованості за договором Банк повідомив Позичальника письмово після здійснення такого погашення, не очікуючи відповідного запиту Позичальника, що підтверджується листом вих. №1301/5/28-3 від 26.01.2018р.

Інші доводи та заперечення сторін не впливають на висновки суду.

Суд зазачає, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства визначає, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Ч. 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У рішенні від 10.11.2011р. № 15-рп/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) Конституційний суд України вказує, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п.1ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності, розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку під кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Ці висновки узгоджуються із вимогами ЦК України щодо дотримання принципів справедливості, добросовісності пропорційності, розумності при формулюванні умов договору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що стягнення з відповідача пені у вищезазначеній сумі, з урахуванням істотного збільшення подвійної облікової ставки НБУ та відповідного істотного збільшення розміру відповідальності боржника, спотворить дійсне правове призначення неустойки, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання, стягнення штрафних санкцій перетвориться на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, що не відповідає вимогам справедливості, добросовісності та розумності.

Наведене свідчить про те, що нарахована позивачем неустойка у зазначеному розмірі не відповідає наслідкам порушення відповідачем зобов`язань за договором.

Крім того, застосування надмірних санкцій до ПрАТ „ФК „Чорноморець може значно ускладнити діяльність цього підприємства, виходячи із показників, доданих відповідачем до матеріалів справи. Суд також враховує факт відкриття провадження у справі про банкрутство ПрАТ „ФК „Чорноморець» №916/3704/20 ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.01.2021р., та встановлення судом ознак неплатоспроможності цього підприємства.

Застосовуючи надане законом право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, приймаючи до уваги причини виникнення заборгованості, а також те, що наявність будь-яких збитків, викликаних простроченням відповідача, позивачем не доведена та подібні вимоги ним не заявлялися, а також з урахуванням того, що таке стягнення може вплинути негативно на здійснення господарської діяльності підприємства, його платоспроможність, враховуючи інтереси обох сторін, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення пені.

Таким чином, суд, виходячи з збалансованості інтересів обох сторін, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 Господарського кодексу України, вважає за правомірне зменшити нараховані позивачами штрафні санкції у вигляді пені.

Так розмір пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією на суму 15 115 779,72 гривень зменшується до 7 557 889,86 грн.

Розмір пені за прострочення сплати загальної заборгованості на суму 24 779 767,93 грн. зменшується до суми 12 389 883,96 грн.

Підсумовуючи викладене, суд задовольняє вимоги позивача частково та стягує з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитною лінією за період з 03.02.2015р. по 30.06.2015р. в сумі 12 389 883,96 грн., пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією за період з 03.02.2015р. по 30.06.2015р. в сумі 7 557 889,86 грн., всього 19 947 773,82 грн.

Приймаючи до уваги, що виникнення спору, який є предметом позову викликаний неправомірними діями відповідача, а також те, що зменшення розміру пені не впливає на визначення суми судового збору, витрати по сплаті судового збору по позову у розмірі сумі 34 683,90 грн., на підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача - Приватне акціонерне товариство "Футбольний клуб "Чорноморець".

Керуючись ст. ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження по справі №916/3704/20 (916/4693/15) за позовом Акціонерного товариства "Сбербанк" до Приватного акціонерного товариства ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ ЧОРНОМОРЕЦЬ за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Блек Сі Ріелті Груп, Публічного акціонерного товариства Ринок Малиновський, Публічного акціонерного товариства Туристично-виробнича фірма "Чорне море, Публічного акціонерного товариства Чорноморська транспортна компанія, Товариства з обмеженою відповідальністю Група управління бізнесом в частині стягнення частини процентів за користування кредитом в сумі 4 156 357 (чотири мільйона сто п`ятдесят шість тисяч п`ятсот сім) доларів США 70 центів закрити.

2. Позов Акціонерного товариства "Сбербанк" до Приватного акціонерного товариства ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ ЧОРНОМОРЕЦЬ за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Блек Сі Ріелті Груп, Публічного акціонерного товариства Ринок Малиновський, Публічного акціонерного товариства Туристично-виробнича фірма "Чорне море, Публічного акціонерного товариства Чорноморська транспортна компанія, Товариства з обмеженою відповідальністю Група управління бізнесом задовольнити частково.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства ФУТБОЛЬНИЙ КЛУБ ЧОРНОМОРЕЦЬ (65039, м. Одеса, проспект Гагаріна, буд. 12А, ) на користь Акціонерного товариства "Сбербанк" (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ) пеню за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитною лінією за період з 03.02.2015р. по 30.06.2015р. в сумі 12 389 883,96 грн., пеню за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією за період з 03.02.2015р. по 30.06.2015р. в сумі 7 557 889,86 грн. та судовий збір в сумі 34 683,90рн.; всього 19 982 457, 72 грн.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду або через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги у порядку ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 04 червня 2021 р.

Копію рішення надіслати: ПАТ Сбербанк (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46), ПрАТ „Футбольний клуб „Чорноморець (65039, м. Одеса, пр-т Гагаріна, 12А), ПАТ "Чорноморська транспортна компанія" (65007, м. Одеса, вул. Новощепний ряд,буд.5), ПАТ "Туристично-виробнича фірма "Чорне море" (65012, м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд.59), ПАТ "Ринок Малиновський" (65017, м. Одеса, вул. Рекордна, буд.25-Б), ТОВ "БЛЕК СІ РІЕЛТІ ГРУП" (65039, м. Одеса, просп.Гагаріна,12-А), ТОВ Група управління бізнесом (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 25).

Суддя Л.І. Грабован