ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2021м. ДніпроСправа № 904/3111/21

за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Жеміна Плюс", м. Павлоград Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрівент", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 317521,42 грн.

Суддя Крижний О.М.

Секретар судового засідання Колісник О.М.

Представники:

Від позивача: Салін С.В., довіреність від 24.04.2021, адвокат

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Сільськогосподарський виробничий кооператив "Жеміна Плюс" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрівент" заборгованість за договором у розмірі 240000,00 грн., пеню в розмірі 34481,08 грн., штраф у розмірі 24000,00 грн., 3% річних у розмірі 4281,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 14759,34 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №0408-01 від 04.08.2020 про надання поворотної фінансової допомоги в частині повного та своєчасного повернення грошових коштів.

Відповідач явку повноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Також відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов.

Направлені за його місцезнаходженням, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ухвали суду повернутися на адресу суду, як не вручені. Суд звертає увагу, що адреса, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є офіційним місцезнаходженням відповідача. Отже, лише відповідач за власним волевиявленням не скористався правом отримати кореспонденцію від суду, а тому відповідач вважається таким, що повідомлений про розгляд справи.

Суд також повідомляв відповідача про дати, час та місце судових засідань телефонограмами, які отримані директором товариства.

Суд відзначає, що судом здійснені всі можливі заходи щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а саме: адреса реєстрації, на яку надсилалась кореспонденція суду, підтверджена даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; судом було здійснено відстеження поштового відправлення суду на адресу відповідача, шляхом формування витягу з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання вказаного поштового відправлення суду, а також виготовлялась копія реєстру на відправку замовленої пошти з повідомленням, які долучені до матеріалів справи.

Суд наголошує на тому, що, ухвали суду надсилалися сторонам завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17 та від 04.12.2018 у справі №921/32/18.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Отже, відповідач вважається таким, що повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2021, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2021 відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 10.06.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є: встановлення обставин укладення договору про надання поворотної фінансової допомоги №0408-01 від 04.08.2020, строк дії договору, умови надання поворотної фінансової допомоги, строк повернення наданих коштів, відповідальність за порушення умов договору, наявність та періоди прострочення повернення коштів, наданих у якості фінансової допомоги.

Так, судом встановлено, що 04.08.2020 між Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Жеміна Плюс" (позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрівент" (позичальник) укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №0408-01, відповідно до п. 1.1 якого позикодавець надає позичальнику кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги (позики), а позичальник зобов`язується повернути надані кошти в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п.1.2 договору поворотно-фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсації у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення (відповідно до ст. 14 п.14.1.257 Податкового кодексу України).

Пунктом 1.3 договору передбачено, що поворотна фінансова допомога має бути повернена позичальником позикодавцю в строк до 17 серпня 2020 року в повному обсязі та не є доходом позичальника.

В пункті 2.1 договору передбачено, що поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в розмірі 690 000,00 грн. (далі - борг).

Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується (п.2.2 договору).

Згідно з п. 2.3 договору поворотна фінансова допомога надається шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника з розрахункового рахунку позикодавця.

Відповідно до п. 2.4 договору поворотна фінансова допомога надається на строк до 17 серпня 2020 року - день повернення позичальником боргу. Повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позикодавця в установі банку, в еквіваленті гривні, розрахованому відповідно до п.2.4 договору.

Згідно з п. 7.3 договору позичальник зобов`язаний повернути борг в строк обумовлений п.1.3 цього договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до моменту повернення поворотної фінансової допомоги (боргу) (п.8.1 договору).

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позивачем надано платіжне доручення №76 від 06.08.2020 про перерахування ТОВ "Агрівент" коштів у сумі 690000,00 грн. з призначенням платежу "надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги згідно договору №0408-01 від 04.08.2020 без ПДВ" (а.с.13).

Позивач зазначає, що фінансова допомога повернута позичальником частково у розмірі 450000,00 грн., а саме 300000,00 грн. - 20.08.2020 та 150000,00 грн. - 27.08.2020.

Позивач зауважує, що відповідачем у повному обсязі у передбачений договором строк фінансова допомога не повернута, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 240000,00 грн. 00 грн.), що і стало причиною виникнення спору.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, яка узгоджується з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (частина перша статті 530 Цивільного кодексу України).

З огляду на пункти 1.3 та 2.4 договору строк повернення фінансової допомоги є таким, що настав 17.08.2020.

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми, доводи позивача не спростував.

З урахуванням наведених вище доказів, надані позивачем докази (договір, платіжне доручення) в підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 240000,00 грн. є більш вірогідними.

Таким чином позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу у розмірі 240000,00 грн. підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, позивач заявив до стягнення пеню у розмірі 34481,08 грн., штраф у розмірі 24000,00 грн., 3% річних у розмірі 4281,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 14759,34 грн.

Згідно ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст.548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 4.1 договору у разі прострочення позичальником строків повернення боргу, позичальник сплачує Банку пеню в національній валюті в розмірі 1 відсотка від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день простроченя, починаючи з наступного дня за днем прострочення.

Відповідно до п. 4.2 договору у разі порушення позичальником вимог п.п.1.3, 2.4 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф у розмірі 10 % від суми фактичної заборгованості за боргом. У разі порушення позичальником вимог п.п.1.3, 2.4 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня за днем прострочення (п.4.3 договору).

Терміни позовної давності по вимогах про стягнення боргу, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 10 років (п. 4.4 договору).

Позивач, посилаючись на п.4.1 договору, нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 34481,08 грн. (згідно розрахунку 17240,54 грн.) за період з 18.08.2020 по 22.03.2021.

В той же час, пунктом 4.1 договору передбачено сплату пеню Банку, а не позикодавцю, яким є позивач. З вимогою про стягнення пені на підставі п. 4.3 позивач не звертався.

Суд звертає увагу, що пеня за несвоєчасне повернення позики передбачена пунктами 4.1. та 4.3. договору. При цьому у пункті 4.1. договору отримувачем пені є Банк, а у пункті 4.3. позикодавець. Позивач вказав, що має місце технічна помилка у договорі. Однак суд звертає увагу, що дану помилку сторони мали право виправити, якщо це помилка. Крім того, такі пояснення можна було б прийняти до уваги у випадку, якщо б у договорі не було окремого пункту 4.3., який регулює сплату пені на користь саме позикодавця, яким є позивач. Також необхідно враховувати, що законодавство не забороняє укладати договори на користь третіх осіб.

Таким чином, оскільки підставою стягнення пені у позові чітко визначено пункт 4.1. договору, а з вимогою про стягнення пені на підставі п. 4.3 договору позивач не звертався, тому, вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає.

У той же час позивач не позбавлений права подати окремий позов про стягнення пені на підставі п. 4.3 договору.

Розрахунок заявленого штрафу є правильним, тому вимога про стягнення штрафу в розмірі 24000,00 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення 3% річних у розмірі 4281,00 грн. за період з 18.08.2020 по 22.03.2021 та інфляційні збитки у розмірі 14759,34 грн. за вересень 2020 року - березень 2021 року.

Перевіркою розрахунку 3% річних судом виявлено арифметичну помилку при підрахунку, у зв`язку з чим вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 4273,22 грн.

Розрахунок інфляційних збитків є правильним, тому вимога про стягнення інфляційних збитків підлягає задоволенню у повному обсязі.

За викладеного з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 283032,56 грн., з яких 240000,00 грн. - основний борг, 24000,00 грн. - штраф, 4273,22 грн. - 3% річних та 14759,34 грн. - інфляційні збитки.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 4245,49 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Жеміна Плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрівент" про стягнення заборгованості у розмірі 317521,42 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрівент" (49050, м. Дніпро, вул. Делегатська, 73, ідентифікаційний код 43168540) на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Жеміна Плюс" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Ватоліної, 4, оф.22, ідентифікаційний код 43582054) заборгованість у розмірі 240000,00 грн. (двісті сорок тисяч грн. 00 коп.), штраф у розмірі 24000,00 грн. (двадцять чотири тисячі грн. 00 коп.), 3% річних у розмірі 4273,22 грн. (чотири тисячі двісті сімдесят три грн. 22 коп.), інфляційні втрати у розмірі 14759,34 грн. (чотирнадцять тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять грн. 34 коп.) та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 4245,49 грн. (чотири тисячі двісті сорок п`ять грн. 49 коп. )

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду безпосередньо або через Господарський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.06.2021

Суддя О.М. Крижний