ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2021 р. м. Київ

Справа № 911/440/21

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

за участі секретаря судового засідання Бенрот Ю.А., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Приватного підприємства "Конекс" до Комунального підприємства "Міжлікарняна аптека" Ірпінської міської ради про стягнення 272 882,73грн, за участю представників від:

позивача - не з`явилися;

відповідача - Городок Я.В. (ордер серії АІ №1097871 від 19.03.2021)

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Конекс" (далі - ПП "Конекс") звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства "Міжлікарняна аптека" Ірпінської міської ради (КП "Міжлікарняна аптека" ІМР) про стягнення 272 882,73грн основного боргу.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №177-СТ від 07.05.2015 в частині оплати переданого товару у встановлений договором строк (а.с.1-2).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.02.2021 відкрито провадження у справі за відповідним позовом, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15:15 24.03.2021; встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позов (а.с.162-164).

Копія вказаної ухвали суду отримана позивачем 09.03.2021, а відповідачем - 10.03.2021, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №№648, 826 (а.с.167-168).

23.03.2021 від відповідача, з дотриманням встановленого строку, надійшов відзив на позов (а.с.169-171), у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач заперечує проти позову посилаючись на те, що знаходиться в стані припинення, а відповідач не заявив свої кредиторські вимоги протягом двох місяців з дня оприлюднення повідомлення про припинення юридичної особи, тому ліквідаційна комісія не могла розглянути відповідні вимоги позивача.

23.03.2021 на електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання, підписане електронним цифровим підписом, про розгляд справи за відсутності його представника, за наявними у ній матеріалами (а.с.198).

24.03.2021 судом постановлено ухвалу, що занесена до протоколу засідання, якою: встановлено строки позивачу - для подання відповіді на відзив, відповідачу - заперечення; оголошено перерву в підготовчому засіданні до 12:00 16.04.2021 (а.с.200-201).

29.03.2021 від позивача у встановлений судом строк надійшла відповідь на відзив (а.с.205-206, 210-211),

У відповіді на відзив позивач, не погоджуючись із запереченнями відповідача щодо позову, вказує, що відповідач станом на момент звернення з позовом не припинений, тому має виконати взяті на себе зобов`язання.

09.04.2021 від відповідача, у встановлений строк, надійшли заперечення (а.с.215-217), доводи якого аналогічні доводам відзиву. Окрім того, відповідач повідомив про допущену описку у тексті відзиву.

09.04.2021 від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, копії яких направлені позивачу (а.с.220).

16.04.2021 у підготовчому засіданні постановлено ухвалу, що занесена до протоколу підготовчого засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 14:45 12.05.2021 (а.с.225-226).

11.05.2021 від позивача на електронну пошту суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на перебування представника у відрядженні (а.с.231)

12.05.2021 в судовому засіданні постановлено ухвалу, що занесена до протоколу судового засідання, якою розгляд справи відкладено на 15:15 26.05.2021 (а.с.234-235).

Ухвалою від 24.05.2021 судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про участь його представника в судовому засіданні, призначеному на 26.05.2021, в режимі відеоконференції у приміщення Господарського суду Вінницької області, зважаючи на відсутність технічної можливості для цього у відповідний день та час (а.с.239-240).

В судове засідання 26.05.2021 представник позивача не з`явився; про дату, час і місце засідання суду повідомлений шляхом направлення ухвали від 14.05.2021; клопотань про відкладення розгляду справи позивач не заявляв.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та проситв у його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.

07.05.2015 між ПП "Конекс" (постачальник/продавець) та КП "Міжлікарняна аптека" ІМР (покупець) укладено договір поставки №177-СТ (а.с.4-7, далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався на умовах та в порядку, визначеному вказаним договором, поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець - прийняти та оплатити його (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.3 договору кількість, асортимент кожної партії товару визначається у замовленнях покупця, прийнятих до виконання постачальником, та супроводжуючих документах (накладних), які є невід`ємною частиною даного договору та підписані уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 2.1 договору ціна товару визначається постачальником у гривнях, є договірною та фіксується в накладних на кожну партію товару, які є невід`ємною частиною даного договору.

Розрахунок за поставлений товар за відповідним договором здійснюється на умовах продажу у кредит з відстроченням платежу - 21 календарний день з моменту поставки (п. 2.2 договору).

Сторонами узгоджено, що моментом виконання покупцем своїх зобов`язань по здійсненню розрахунку за товар вважається дата надходження відповідної суми на розрахунковий рахунок або до каси постачальника.

Згідно п. 2.6 договору загальна сума договору складається із сум, зазначених у накладних, якими оформлюється прийом-передача товару.

Відповідно до п. 3.5 договору датою отримання товару вважається дати підписання уповноваженою особою покупця видаткової накладної, а також товарно-транспортної накладної за наявності.

У відповідності до п. 7.1 договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015, а в частині розрахунків - до повного виконання.

Додатком №1 до вказаного договору є генеральна довіреність на отримання матеріальних цінностей, якою визначені уповноважені відповідачем особи на отримання товару за договором (а.с.8).

На підтвердження факту поставки товару за відповідним договором у період з 06.06.2018 по 18.07.2018 позивачем надано видаткові накладні на загальну суму 367 971,80грн (а.с.22-143).

При цьому, вказані видаткові накладні містять посилання на укладений сторонами вищезазначений договір - №177-СТ від 07.05.2015, хоча строк дії відповідного договору, визначений його п.7.1, закінчився 31.12.2015, а доказів його продовження у письмовій формі сторони не надали. Між тим, оскільки сторони не заперечували щодо продовження відносин на підставі такого договору - позивач поставляв, а відповідач приймав товар на підставі такого договору, суд виходить з того, що відносини сторін у період поставки за їх згодою врегульовано саме таким договором.

31.07.2018 та 29.11.2017 відповідачем повернуто позивачу товару на суму 1439,45грн та 2183,12грн відповідно, що підтверджується видатковими накладними на повернення (а.с.144-145).

Як вбачається з виписки з рахунку позивача, у період з 15.06.2015 по 13.07.2018 відповідач здійснив оплату поставленого за договором товару на загальну суму 2 456 466,34грн (а.с.10-12), тобто у тому числі товару, видаткові накладні щодо поставки якого позивач до позову не долучив, зазначивши лише їх реквізити в акті звірки розрахунків.

У позовній заяві позивач вказує, що поставив відповідачу товар у відповідності з умовами вказаного договору на загальну суму 2 732 971,64грн, у зв`язку з чим заявляє до стягнення 272 882,73грн боргу (2 732 971,64- 2 456 466,34- 1439,45-2183,12).

Відповідач у відзиві на позов не спростував факти поставки товару на відповідну суму, оплати та повернення.

Згідно з ч.4 ст.165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Також, судом встановлено, що відповідно до рішення Ірпінської міської ради №4283-58-VII від 16.10.2018 (а.с.174) вирішено: припинити діяльність КП "Міжлікарняна аптека" ІМР, утворити комісію з припинення (додаток №1, а.с.177); затвердити Порядок припинення шляхом ліквідації КП "Міжлікарняна аптека" ІМР ( далі - Порядок, додаток №2; а.с.176-178).

Відповідно до п. 3.2 вищевказаного Порядку строк подачі заяв та претензій кредиторів до КП "Міжлікарняна аптека" ІМР встановлено тривалістю у два місяця з дати публікації оголошення про ліквідацію на сайті Ірпінської міської ради та в газеті «Ірпінський вісник».

Оголошення про ліквідацію відповідача опубліковано на сайті Ірпінської міської ради 25.10.2018, а в газеті «Ірпінський вісник» - 26.10.2018 ( №43.26 жовтня 2018; а.с.180-181).

Інформація про знаходження підприємства в стані припинення та термін розгляду вимог кредиторів внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.182).

У встановлений строк відповідач не звертався до ліквідаційної комісії з кредиторськими вимогами на підставі договору, що підтверджується переліком вимог кредиторів (а.с.183-184), протоколом №3 засідання ліквідаційної комісії з припинення діяльності КП «Міжлікарняна аптека» ІМР від 27.12.2018 (а.с.185-189).

Позивач під час розгляду справи не оспорював того, що вимоги ним не заявлялись у встановлений строк.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку оплати поставлений позивачем товар, борг за який становить 272882,73грн.

Заявлені вимоги суд вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як унормовано ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також викладене у ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 2 вказаної норми до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ч.1 ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Сторонами п. 2.2 договору змінено відповідне правило щодо оплати, визначене ч.1 ст.692 ЦК України та погоджено, що розрахунок за поставлений товар здійснюється на умовах продажу в кредит з відстрочкою платежу - 21 календарний день з моменту поставки.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки такий строк щодо оплати поставленого відповідачу товару закінчився, відповідач є таким, що допустив порушення зобов`язання.

Судом не встановлено юридичних фактів, в силу яких відповідне зобов`язання з оплати на даний час є припиненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

При цьому, згідно ч. 5 вказаної норми, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

На момент звернення позивача до суду з даним позовом, а також станом на момент прийняття рішення у справі КП "Міжлікарняна аптека" ІМР не є припиненим (а.с.160, 243).

При цьому, наслідки не звернення з кредиторськими вимогами до особи, яка припиняється протягом встановленого строку визначені, ч. 4 ст. 112 ЦК України, відповідно до якої вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

Отже, сам факт не звернення з кредиторськими вимогами до особи, яка ліквідовується, не є підставою вважати, що такі вимоги є погашеними, а відповідні зобов`язання з оплати припиненими.

За вказаних обставин, суд вважає вимоги про стягнення з відповідача 272 882,73грн основного боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по оплаті позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача у розмірі 4093,24грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, ст.ст. 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Міжлікарняна аптека" Ірпінської міської ради (ідентифікаційний код 25301949; 08200, Київська обл., м.Ірпінь, вул. Садова,.38) на користь Приватного підприємства "Конекс" (ідентифікаційний код 23060192; 21022, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Київська, 136-Г) 272 882,73грн основного боргу, 4093,24грн в рахунок відшкодування витрат на оплату позову судовим збором.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 07.06.2021.

Суддя А.Р. Ейвазова