РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.06.2021Справа № 910/2204/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдніпрогаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс-Цетр"

про стягнення 621 277,87 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін: без виклику.

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача 621 277,87 грн., з яких: 340 000 грн. основного боргу, 4 322,42 грн. 3% річних, 13 455,45 грн. інфляційних втрат, 263 500 грн. пені на підставі договору поставки № 08/11/2018 від 08.11.2018.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору поставки 08/11/2018 від 08.11.2018, останньому було поставлено товар, який не був оплачений на суму 340 000 грн. Окрім того, позивачем нараховано 4 322,42 грн. 3% річних, 13 455,45 грн. інфляційних втрат, 263 500 грн. пені на підставі вказаного договору. Також просив покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляду справи.

Ухвала суду була відправлена за адресою місцезнаходження відповідача, що визначені в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 01103, м. Київ, вул. Бойчука (Кіквідзе), 18-А.

В матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до якого вбачається, що відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 26.02.2021, отже, завчасно був повідомлений про розгляд справи.

Судом також враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з`явилися у засідання. Зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався та заперечення на позов не подав.

Заявою від 31.03.2021 позивач просив проводити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

08.11.2018 між позивачем (постачальником) та відповідачем (покупцем) був укладений договір поставки № 08/11/2018 (надалі - Договір).

Відповідно до Договору позивач зобов`язувався передавати у власність Відповідачу скраплений газ (БТ, СПБТ, ПБА чи інших марок), а останній зобов`язується приймати та сплачувати його вартість на умовах договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору кількість, асортимент, умови поставки, терміни і умови транспортування визначаються відповідною додатковою угодою до цього договору. Додаткова угода узгоджується сторонами та після її підписання стає невід`ємною частиною цього договору.

Згідно умов п. 5.1 договору покупець здійснює 100% передоплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачене додатковою угодою.

Відповідно до умов п. 5.5 договору ціна товару є договірною, зазначається з урахуванням ПДВ, і узгоджується в додаткових угодах до цього договору залежно від умов поставки.

Термін дії договору відповідно до умов п. 11.1 договору встановлений з дати його підписання і діє до 31.12.2018, а в частині взаєморозрахунків до їх повного завершення. Якщо до кінця календарного року жодна із сторін письмово не заявить про припинення договору, то строк дії договору продовжується на наступний календарний рік без обмеження по кількості разів пролонгації. Доказів припинення договору в установленому порядку не надано.

Додатковими угодами №№ 4-13 сторони погодили кількість, вартість та строки поставки та оплати товару, зокрема, додатковою угодою № 4 від 08.01.2020 позивач зобов`язався поставити відповідачу товар вартістю 1 058 400, строк оплати до 10.01.2020, № 5 від 05.03.2020 вартістю 320 000 до 10.03.2020, № 6 від 13.03.2020 вартістю 302 000 до 17.03.2020, № 7 від 19.05.2020 вартістю 298 890 до 20.05.2020, № 8 від 04.06.2020 вартістю 348 000 до 12.06.2020, № 9 від 17.06.2020 вартістю 635 540 до 26.06.2020, № 10 від 25.06.2020 вартістю 309 700 до 03.07.2020, № 11 від 24.07.2020 вартістю 188 000 до 28.07.2020, № 12 від 21.08.2020 вартістю 355 300 до 27.08.2020, № 13 від 01.09.2020 вартістю 678 025 до 09.09.2020.

Як встановлено судом, згідно видаткових накладних №№ 19 від 08.01.2020, 30 від 12.01.2020, 37 від 19.01.2020, 114 від 07.03.2020, 140 від 15.03.2020, 339 від 20.05.2020, 464 від 06.06.2020, 581 від 19.06.2020, 667 від 30.06.2020, 925 від 24.07.2020, 1275 від 23.08.2020, 1375 від 02.09.2020 позивач здійснив постачання у власність відповідача товару на суму 1 058 400 грн.

Факт поставки Відповідачу продукції підтверджується вищевказаними видатковими накладними, які підписані позивачем та відповідачем та скріплена печатками сторін.

Отже, як встановлено судом, Позивачем було виконане зобов`язання за Договором та поставлено Відповідачу Товар на загальну вартість 1 058 400 грн.

Отримавши Товар за Договором, у Відповідача перед Позивачем, згідно умов Договору та відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, виникли зобов`язання по оплаті грошових коштів за отриманий Товар на загальну суму 1 058 400 грн.

Відповідач частково оплатив одержаний товар на суму 718 400 грн., що підтверджується поясненнями позивача, викладеними в позовній заяві, які не спростовані відповідачем.

Але, в порушенні взятих на себе договірних зобов`язань Відповідач частково оплатив отриманий на підставі договору товар.

Таким чином, станом на час розгляду справи Відповідач має заборгованість перед Позивачем по Договору поставки року в розмірі 340 000 грн.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 Цивільного кодексу України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За статтею 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в розмірі 340 000 грн. доведений суду належним чином.

Отже, за встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 340 000 грн. основного боргу.

Позивачем, також заявлена вимога про стягнення з відповідача 4 322,42 грн. 3% річних, 13 455,45 грн. інфляційних втрат.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або Законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов`язання відповідачем вимагати сплати останнім проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 4 322,42 грн. 3% річних, 13 455,45 грн. інфляційних втрат.

Також, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 263 500 грн. пені.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України (далі - ГК України) і статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пунктів 5 додаткових угод №№ 4-13 до договору у разі невиконання покупцем умови оплати товару нараховується пеня 0,5% від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

При цьому, згідно умов п. 7.1 договору у разі невиконання покупцем умов оплати вартості товару покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Таким чином, нарахування пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання має проводитися за ставкою, що не перевищує подвійну облікову ставку НБУ.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що він проведений без додержання вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

За перерахунком суду з урахуванням вимог Закону із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ за період прострочення сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 17 284,80 грн.

В іншій частині вимог про стягнення 246 215,20 грн. пені слід відмовити.

Щодо адвокатських витрат в розмірі 30 000 грн. суд вказує наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи ст. 28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Суд, здійснюючи розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) вказує наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги № 1/21 від 04.02.2021, платіжне доручення № 185 від 08.02.2021, акт виконання-прийняття послуг від 09.02.2021.

Розподіляючи витрати за послуги адвоката суд вказує, що наявні в матеріалах справи договір, платіжне доручення, акт виконання-прийняття послуг, а також встановлені в договорі ставки розрахунків наданих адвокатських послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

На переконання суду, розумним розміром витрат на послуги адвоката у даному спорі є сума 5 000,00 грн., інші заявлені витрати на послуги адвоката є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу витрат.

Таким чином, заявлена Позивачем вимога, відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України про стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню судом частково, в розмірі 5 000,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 74, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдніпрогаз" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промтехресурс-Цетр" (01103, м. Київ, вул. Бойчука, 18-А, ідентифікаційний код 34479856) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдніпрогаз" (02094, м. Київ, вул. Стрітенська, 10, оф. 520, ідентифікаційний код 42525629) 340 000 (триста сорок тисяч) грн. основного боргу, 4 322 (чотири тисячі триста двадцять дві) грн. 42 коп. 56 коп. 3% річних, 13 455 (тринадцять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) грн. 45 коп. інфляційні втрати, 17 284 (сімнадцять тисяч двісті вісімдесят чотири) грн. 80 коп. пені, 5 625 (п`ять тисяч шістсот двадцять п`ять) грн. 94 коп. судового збору, 5 000 (п`ять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У позові в іншій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Борисенко