ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року Справа № 903/503/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Пацьола О.О.,

представники учасників справи:

позивач- Сорока В.Г., Гринчук І.С.;

відповідачі- не з`явились;

експерт- Мисковець Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача-Волинської обласної спілки споживчих товариств на рішення господарського суду Волинської області від 28.12.2020, повний текст якого складено 30.12.2020, у справі №903/503/20 (суддя Гарбар І.О.)

за позовом Волинської обласної спілки споживчих товариств м.Луцьк

до 1. Луцької міської ради м.Луцьк

2. Державного кадастрового реєстратора відділу Головного управління

Держгеокадастру у Волинській області у м.Луцьку

Качанюк Юлії Анатоліївни м.Луцьк

3. Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Луцької

міської ради Оляніцької Оксани Вікторівни м.Луцьк

4. Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Луцької

міської ради Кеди Олени Ярославівни м.Луцьк

5. Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Луцької

міської ради Корнелюка Андрія Валерійовича м.Луцьк

6. Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Луцької

міської ради Петрочук Олени Джанівни м.Луцьк

про визнання недійсним та скасування рішення,

скасування реєстраційних записів,

поновлення реєстраційного запису та

усунення перешкод в користуванні власністю,-

У липні 2020 року Волинська обласна спілка споживчих товариств (надалі в тексті Обл-споживспілка) звернулась до господарського суду Волинської області з позовом (з урахуванням заяв щодо зміни предмета позову) про визнання недійсним та скасувати рішення Луцької міської ради від 02.07.2020 №5/1 «Про поділ земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_1 », скасувати реєстраційні записи в Державному земельному кадастрі про реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами: :11:166:0009 площею 1.464 га; :11:166: 0010 площею 0.1996 га; :11:166:0011 площею 0.504 га; :11:166:0012 пло-щею 0.0449 га за адресою: АДРЕСА_1 ; поновлення реєстраційного запису в Держав-ному земельному кадастрі про реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером : 11:050:0006 за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати реєстраційні записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держав-ному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :11:166:0009 площею 1.464 га; :11:166:0010 площею 0.1996 га; :11:166:0011 площею 0.504 га; : 11:166:0012 площею 0.0449 га за адресою: АДРЕСА_1 ; усунення перешкод в користуванні майном єдиним майновим комплексом, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, який знаходиться за адресою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання Луцької міської ради надати безперешкодний доступ Волинській обласній спілці споживчих товариств до єдиного майнового комплексу, реєстраційний номер об`єкти нерухомого майна 101, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером : 11:050:0006 за адресою: м.Луцьк, вул.Глушець, 1.(т.1, арк.справи 1-17, 238-239; т.3, арк.справи 1-6).

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що прийняте 02.07.2020 Луцькою міською радою рішення №5/1 «Про поділ земельної ділянки комунальної власності на вул.Глушець, 1» порушує права та охоронювані законом інтереси Волинської обласної спілки споживчих товариств; рішення суперечить нормам чинного законодавства, є незаконним і підлягає скасуванню. Крім того, поділ земельної ділянки з кадастровим номером :11:050:0006 призвів до скасування її державної реєстрації, як об`єкта цивільних прав. Поділ спірної земельної ділянки зменшить вартість нерухомого майна та активів Позивача, розташованих на спірній земельній ділянці, зокрема вартості цілісного майнового комплекс, який належить Волинській обласній спілці споживчих товариств, та його складових частин. Луцька міська рада чинить перешкоди в користуванні Волинській обласній спілці споживчих товариств майном, а саме: єдиним майновим комплексом, реєстраційний номер об`єкти нерухомого майна 101, за адресою: м.Луцьк, вул.Глушець, 1, адже без використання частини земельної ділянки №4 площею 1,4640 га неможливо використовувати всі складові частини єдиного майнового комплексу.

За наслідками розгляду справи, рішенням господарського суду Волинської області від 28.12.2020 у справі №903/503/20 в задоволенні позову відмовлено. Висновок про необґрунто-ваність позову вмотивовано тим, що оскаржуване рішення прийняте згідно вимог регламенту Луцької міської ради та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», проект даного рішення розглядався на постійній комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру, де були присутні представники Позивача, проект розглядався повноважним складом Луцької міської ради на дистанційному засіданні, під час розгляду якого також були присутні представники Позивача. Єдиний майновий комплекс включає в себе виключно об`єкти нерухомого майна, якими не є асфальтне покриття, мощення з бруківки та тимчасові споруди (металеві конструкції), а відповідно це не створює перешкод у користуванні та поділі земельної ділянки комунальної власності, розпорядником якої є Луцька міська рада, яка діє в інтересах територіальної громади міста Луцька. Погодження технічної документації власниками об`єктів нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці комунальної власності чи необхідності подачі заяв про державну реєстрацію земель комунальної власності такими власниками законом не передбачено. Позивач не зазначив в чому полягає незаконність дій реєстраторів та порушення ним вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських форму-вань». Оскільки рішення міської ради є правомірним, а вимоги про скасування реєстраційних записів є похідними суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в поновленні та скасу-ванні реєстраційних записів. Крім того, жодних протиправних дій спрямованих на перешкоджання у використанні майна Позивача Луцькою міською радою не вчинялося та не вчиняється. Суд першої інстанції також не прийняв до уваги висновки експертів, посилаючись на їх невідповід-ність нормам законодавства.(т.4, арк.справи 130-141).

Не погоджуючись із рішенням, Позивач подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 28.12.2020 у даній справі та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов.(т.4, арк.справи 146-164).

Обґрунтовуючи скаргу, Позивач зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, ухваливши рішення з порушенням норм матеріального права. На думку Скаржника, суд безпідставно відхилив його доводи, що порушено право Волинської облас-ної спілки споживчих товариств на мирне володіння майном та правомірне очікування щодо укладення договору оренди земельної ділянки, на якій розташоване відповідне майно, право на вільне здійснення підприємницької діяльності. В постанові від 20.11.2019 у справі №903/684/18 Верховний Суд зазначив, що належний Волинській обласній спілці споживчих товариств єдиний майновий комплекс функціонує як міський ринок. Право власності на єдиний майновий комплекс зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 41946071 від 06.07.2018 за адре-сою: м.Луцьк, вул.Глушець,1. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, асфальтне покриття та мощення з бруківки є приналежністю складової частини об`єкта єдиного майнового комплексу. Поділ вказаної земельної ділянки унеможливлює використання єдиного майнового комплексу за безпосереднім цільовим призначення, оскільки останній розта-шований на всій спірній земельній ділянці з кадастровим номером :11:050:0006, яка розташована АДРЕСА_1 , а не на її окремих частинах, що було підтверджено дослід-женим в судовому засіданні технічним паспортом та планом розташування його окремих скла-дових частин. Таким чином, орендована площа земельної ділянки Волинської обласної спілки споживчих товариств фактично зменшиться з 2,2125 га до 0,7485 га, тобто стане менше на 66%. За таких обставин чисельність торговельних місць зменшиться в три рази, тобто зменшиться на 1000 торгівельних місць. Отже у випадку поділу земельної ділянки ринок «Центральний», який функці-онував з 1987 року фактично перестане існувати. Волинська обласна спілка споживчих товариств буде позбавлена права використовувати своє майно за цільовим призначенням та фактично підприємницька діяльність на території ринку припиниться. Основні засоби та активи єдиного майнового комплексу знеціняться. Фактично, прийняттям вищевказаного рішення, Луцька міська рада чинить перешкоди Волинській обласній спілці споживчих товариств в користуванні майном. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №8573 від 27.10.2020, площа земельної ділянки, яка необхідна Волинській обласній спілці споживчих товариств для обслуговування ринку в м.Луцьку по вул.Глушець, 1 згідно нормативів забезпеченості, що відображають соціаль-но гарантований рівень становить 22698,9 м2, або 2,26989 га. Суд першої інстанції безпідставно відхилив експертні висновки оскільки станом на момент проведення експертизи діяли одразу кілька ДБН: ДБН Б.2.2-12:2019, а також ДБН 360-92, ДБН Б.2.4-1-94, ДБН Б.2.4-3-95, ДБН Б.2.4-4-7 і ДБН Б.1-2-95. Крім того, всі технічні параметри, які вказані в технічних паспортах на кожен окремий об`єкт повністю відповідають технічним параметрам, які внесені в технічний паспорт єдиного майнового комплексу. У дослідницькій частині висновку №8506-8507 від 30.10.2020 є описка щодо площі фактичного землекористування земельні ділянки (земельних ділянок) Волинсь-кої обласної спілки споживчих товариств під єдиним майновим комплексом (вказано 2215 м2, насправді 22 125 м2), однак в у висновку вказана площа зазначена в гектарах 2,2125 га, що не спростовує в загальному висновки вказаної експертизи. План фактичного землекористування земельної ділянки (земельних ділянок) за адресою: м.Луцьк, вул.Глушець, 1 наданий Позивачем, не спростований жодним іншим належним чи допустимим доказом зі сторони Відповідача.

Волинська обласна спілка споживчих товариств, внаслідок прийняття Північно-західним апеляційним господарським судом постанови від 28.02.2019 у справі №903/616/18 подала доку-менти для здійснення державної реєстрації права оренди та 12.06.2019 право оренди земельної ділянки строком на 1 рік (до 11.06.2020) зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зареєструвавши 12.06.2019 речове право оренди землі в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з урахуванням принципу добросовісності, розумності та справед-ливості, Волинська облспоживспілка розраховувала на об`єктивну можливість користування земельною ділянкою до 11.06.2020 з можливістю релізації права на пролонгацію строку оренди в порядку передбаченому ст.33 Закону України «Про оренду землі».

З 12.06.2019 по 11.06.2020 Волинська облспоживспілка мала статус орендаря земельної ділянки, тобто землекористувача. У відповідності до п.27 затвердженої судом додаткової угоди передбачено, що у разі припинення або розірвання Договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку за актом приймання-передачі. Разом з тим, будь-якого акту прий-мання-передачі земельної ділянки між Волинською облспоживспілкою та Луцькою міською радою на момент прийняття оскаржуваного рішення підписано не було, а вказана земельна ділянка і дотепер використовується Позивачем та за неї сплачується орендна плата. Крім того, в самому додатку до рішення Луцької міської ради від 02.07.2020 №85/1 «Про поділ земельної ділянки комунальної власності на вул. Глушець, 1» Волинська обласна спілка споживчих товариств прямо зазначена як «Землекористувач».

Волинською обласною спілкою споживчих товариств повідомлено Луцьку міську раду про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий десятирічний термін та надіслано проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі з кадастровим номером: :11:050:0006 за адресою: АДРЕСА_1 з комплектом необхідних документів згідно додатку, на що отримано відповідь від 04.06.2020 про відмову в укладанні договору оренди землі.

Апелянт наголошує, що положення регламенту та оскаржуване рішення Луцької міської ради суперечить вимогам пп.4 п.11-1 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування», що має вищу юридичну силу, тому позовні вимоги підлягають задово-ленню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №903/503/20.(т.4, арк.справи 195).

Ухвалами від 30.03.2021, 22.04.2021 та 20.05.2021 розгляд справи відкладався.(т.4, арк. справи 252, 272, 307-308).

17.03.2021 на адресу апеляційного суду надійшов відзив Держгеокадастру та 22.03.2021 та 24.03.2021 надійшли відзиви державних реєстраторів, в яких вони просить відмовити в задоволен-ні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.(т.4, арк.справи 206-213, 219-221, 222-224, 230-234).

У всіх судових засіданнях апеляційної інстанції представники Позивача підтримали доводи апеляційної скарги в повному обсязі та надали пояснення обґрунтування своєї правової позиції. Наголошували на порушенні прав Облспоживспілки оспорюваним рішенням та необхідності скасування реєстраційних записів, а також усуненні перешкод у користуванні майном.

Відповідачі не забезпечували явку своїх уповноважених представників в усі судові засі-дання, однак надсилали клопотання про розгляд справи без їх участі.

Крім того, у судовому засіданні апеляційної інстанції 02.06.2021 судовий експерт Мисковець Н.О. надав пояснення щодо свого висновку від 30.10.2020 №8506-8507. На запитання представ-ників Позивача та суду повідомив, що жодних металевих штирів на досліджувані земельній ділянці не було, однак такого виду межових знаків згідно інструкції немає. Станом на момент огляду там функціонував ринок. Вважає, що земельна ділянка нерозривно пов`язана з нерухомим майном Облспоживспілки, однак остання фактично не є землекористувачем в розумінні Земель-ного кодексу України. Крім того, з урахуванням надання в оренду Спілці всієї земельної ділянки майновий комплекс знаходиться на всій цій земельній ділянці.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників та експерта, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Луцька міська рада-орендодавець та Волинська обласна спілка споживчих товариств-орендар уклали Договір оренди землі 18.02.2009 (надалі в тексті Договір), за умовами пункту 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі житлової та громад-ської забудови, яка знаходиться: м.Луцьк, вул.Глушець, 1, кадастровий номер: 110500006.(т.1, арк. справи 24-28).

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 22125 м2. На земельній ділянці знаходяться павільйони з торгівлі молочними виробами, м`ясопродуктами, овочами, що належать на праві власності орендарю, а також інші об`єкти інфраструктури, через частину земельної ділян-ки проходить водопровід, газопровід та електромережі.(п.2.3 Договору).

Договір оренди, згідно п.8, укладено до 31.12.2009 Після закінчення строку Договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Договір набуває чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації (п.42 Договору). Відповідно до пункту 36 Договір припиняє свою дію у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Договір підписано представниками сторін, скріплено відтисками печаток та зареєстрований у Волинській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» 17.07.2009р. за №97.(т.1, арк.справи 28).

Матеріалами справи стверджується, що 17.07.2009 на підставі Договору Луцька міська рада передала, а Волинська обласна спілка споживчих товариств прийняла предмет оренди земельну ділянку яка є власністю Луцької міської ради та знаходиться за адресою: м.Луцьк, вул.Глушець,1, кадастровий номер: 110500006, площею 2,2125 га для обслуговування ринку «Центральний», про що складено Акт прийому-передачі земельної ділянки.(т.1, арк.справи 31).

Матеріали справи свідчать, що 16.10.2009 Луцька міська рада та Волинська обласна спілка споживчих товариств уклали Додаткову угоду до Договору, за умовами якої внесли зміни до п.8 Договору та виклали його у такій редакції: «Договір укладено до 31.12.2014р. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію». Додаткова угода зареєстрована у Волинській регіо-нальній філії ДП «Центр ДЗК» 27.10.2009р. за №39.(т.1, арк.справи 23).

Крім того, 20.08.2015 Міська рада та Облспоживспілка уклали Додаткову угоду про понов-лення Договору оренди землі, відповідно до якої продовжено дію Договору оренди землі строком на два роки, з викладенням його у новій редакції. Відповідно до п.7 Договір укладено на 2 роки. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Згідно п.40 цієї Додаткової угоди цей договір набуває чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації пра-ва оренди земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Додаткову угоду підписано уповноваженими представниками та скріплено відтисками печаток сторін, а та-кож право оренди земельної ділянки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на неру-хоме майно 27.08.2015р., номер запису 10947530 про інше речове право.(т.1, арк.справи 32-37).

З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2017 Луцька міська рада та Волинська обласна спілка споживчих товариств уклали Додаткову угоду №3 про поновлення Договору оренди землі, відповідно до якої було поновлено Договір оренди землі від 2009 року строком на один рік з дати закінчення договору оренди землі (до 27.08.2018), з викладенням його у новій редакції. Згідно з п.7 Договір укладено на 1 рік з дати закінчення договору оренди землі (до 27.08.2018). Після за-кінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (до листа-повідомлення про поновлення договору орендар додає проект додаткової угоди). Датою надходження листа-повідомлення про на-мір поновити договір є дата його реєстрації в електронному журналі вхідної кореспонденції орендо-давцем. Згідно з п.35 цієї Додаткової угоди цей договір набуває чинності після його підписання сторонами. Реєстрація змін до іншого речового права на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відбулась 10.11.2017.(т.1, арк.справи 40-44).

Матеріали справи свідчать, що 29.08.2018 Луцька міська рада прийняла рішення №46/3 «Про відмову Волинській облспоживспілці у поновленні договору оренди землі для обслуговування ринку «Центральний» на АДРЕСА_1 (площею 2,2125 га)», яким Волинській облспоживспілці відмовлено у поновленні договору оренди землі та визнано припиненим даний договір у зв`язку із закінченням строку. Проте, рішенням господарського суду Волинської області від 14.11.2018р. у справі №903/616/18 визнано поновленим Договір оренди землі від 18.02.2009р., укладений Луць-кою міською радою та Волинською обласною спілкою споживчих товариств та зареєстрований у Державному реєстрі земель 17.07.2009 за №97, строком на 10 років. Визнано укладе-ною Додаткову угоду №4 про поновлення Договору оренди землі. Викладено редакцію Додаткової угоди №4, зокрема, п.37, відповідно до якого договір набуває чинності з моменту його підписан-ня сторонами та державної реєстрації права оренди земельної ділянки в Державному реєстрі ре-чових прав на нерухоме майно. Зазначено, що Додаткова угода №4 є невід`ємною частиною Дого-вору і набуває чинності після її підписання сторонами та державної реєстрації права оренди земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того, визнано недійсним та скасовано рішення Луцької міської ради №46/3 від 29.08.2018р. «Про відмову Волинській облспоживспілці у поновленні договору оренди землі для обслуговування ринку «Центральний» на АДРЕСА_1 площею 2,2125 га».(т.1, арк.справи 48-64).

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2019 у справі №903/616/18 рішення господарського суду Волинської області від 14.11.2018 змінено в частині строку дії Договору оренди землі від 18.02.2009р., визнано поновленим Договір оренди строком на 1 рік; абзац 1 пункту 1 та пункт 7 Додаткової угоди №4 про поновлення договору оренди землі вик-ладено в наступній редакції: « 1. Поновити договір оренди землі строком на 1 (один) рік, з викла-денням його у новій редакції (надалі Договір)», « 7. Договір укладено на 1 (один) рік. Після закін-чення строку дії Договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.» В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.(т.1, арк.справи 65-77).

Ухвалою Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №903/616/18 касаційне провадження закрито.

Матеріалами справи стверджено, що документи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для здійснення державної реєстрації права оренди за спірним договором Облспо-живспілка подала 12.06.2019. При цьому, з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, поданої Позивачем вбачається, що згідно запису про інше речове право №31974776, дата та час державної реєстрації 12.06.2019 14:22:52, державний реєстратор Адамчук Р.Є. на підставі постанови Пів-нічно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2019, рішення господарського суду Волинської області від 14.11.2018 зареєстрував право оренди земельної ділянки строком дії 1 рік до 11.06.2020. Однак, 21.08.2019 о 14:23:23 цей же державний реєстратор Адамчук Р.Є. вніс виправлення до запису про інше речове право №31974776 змінивши строк дії на 1 рік до 27.08. 2019.(т.1, арк.справи 80).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі №140/ 2667/19, залишеним в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.02. 2020 за позовом Волинської обласної спілки споживчих товариств до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Затурцівської сільської ради Локачинського району Волинської області Адамчука Руслана Євгенійовича, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії в задоволенні позову відмовлено.

Матеріалами справи стверджено, що 05.09.2019 Луцька міська рада прийняла рішення №62/2 «Про припинення Волинській облспоживспілці договору оренди землі для обслуговування ринку «Центральний» на АДРЕСА_1 (площею 2,2125 га)» згідно з пунктами 1-3 якого виріши-ла: договір оренди землі, укладений Луцькою міською радою та Волинською обласною спілкою споживчих товариств, зареєстрований 17.07.2009 за №97 у Державному реєстрі земель, поновлений додатковою угодою до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованою у Держав-ному реєстрі земель від 27.10.2009 за №39, додатковою угодою про поновлення дого-вору оренди землі від 20.08.2015 (право оренди земельної ділянки зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.08.2015, номер запису про інше речове право: 1947530), додатковою угодою №3 про поновлення договору оренди землі від 01.11.2017 (реєст-рація змін до іншого речового права на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 10.11.2017) та постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2019р. справа №903/616/18 (реєстрація змін до іншого речового права на земельну ділянку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 12.06.2019) вважати припи-неним у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено; доручити юридичному департа-менту Луцької міської ради (Юрченко Н.М.) подати документи на проведення державної реєстрації припинення іншого речового права (права оренди) на земельну ділянку кадастровим номером :11:050:0006 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; контроль за виконанням даного рішення покласти на постійну комісію міської ради з питань земельних відносин та земельного кадастру (Козлюк О.Є.).

В обґрунтування вказаного рішення Луцька міська рада посилалась на положення ст.ст. 31, 33-34 Закону України «Про оренду землі», ст.26 «Про місцеве самоврядування в Україні», п.п. 16, 22, 25, 29 договору оренди землі в редакції Додаткової угоди №4, відсутність в Луцькій міській раді листа-повідомлення Волинської обласної спілки споживчих товариств щодо поновлення Дого-вору оренди землі, лист-заперечення Луцької міської ради в поновленні договору оренди землі.(т.1, арк.справи 85-86).

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2021 визнано недійсним і скасовано рішення Луцької міськради від 05.09.2019 №62/2 «Про припинення Волинсь-кій облспоживспілці договору оренди землі для обслуговування ринку «Центральний» на вул. Глушець, 1 (площею 2,2125 га)».

08.05.2020 на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі», п.7 Додаткової угоди №4 про поновлення договору оренди землі Облспоживспілка повідомила Луцьку міську раду про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий десяти-річний термін та надіслала проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі з кадастровим номером: :11:050:0006, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованого в Державному реєстрі земель від 17.07.2009 за №97 з комплектом необхідних документів згідно додатку.(т.1, арк.справи 94-95).

Луцька міська рада надала відповідь від 04.06.2020 про відмову в укладанні договору оренди землі. Відмова обґрунтована тим, що Луцька міська рада вже відмовляла у поновленні договору оренди, наразі не має наміру укладати такий договір, тому повторно повідомляє про від-мову в укладенні Договору.(т.1, арк.справи 98-100).

15.06.2020 Позивачем направлено звернення про передачу спірної земельної ділянки в оренду.(т.1, арк.справи 96-97).

Луцькою міською радою прийнято рішення від 02.07.2020 №85/1 «Про поділ земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_1 », яким вирішено погодити технічну документа- цію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_1 , кадастровим номером :11:050:0006 площею 2,2125 га, для обслуговування ринку «Центральний». Поділити земельну ділянку комунальної власності на АДРЕСА_1 , загальною площею 2,2125 га, а саме: земельна ділянка № НОМЕР_1 - площею 0,5040 га; земельна ділянка № НОМЕР_2 - площею 0,1996 га; земельна ділянка № НОМЕР_3 - площею 0,0449 га; земельна ділянка № НОМЕР_4 - площею 1,4640 га, для обслуговування ринку «Центральний», згідно з додатком. Внесено зміни до Держав-ного земельного кадастру про земельні ділянки, які утворилися в результаті поділу. Внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Контроль за виконанням даного рішення покладено на постійну комісію міської ради з питань земельних відносин та земельного кадастру (Козлюк О.Є.).(т.2, арк.справи 41-178).

Не погоджуючись із вказаним рішенням і вважаючи його безпідставним Облспоживспілка звернулась до суду із даним позовом.

Як зазначалось вище, рішенням від 28.12.2020 господарський суд Волинської області в задоволенні позову відмовив.(т.4, арк.справи 130-141).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального пра-ва, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна та не підлягає задоволенню з огляду на нас-тупне:

Предметом даного спору є законність рішень органу місцевого самоврядування у сфері зе-мельних відносин, скасування державної реєстрації, проведеної на підставі цього рішення та усунення перешкод у користуванні майном.

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд приймає до уваги, що сільські, селищні, міські ра-ди є органами місцевого самоврядування базового рівня, статус та повноваження яких визначаю-ться Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Так, згідно з п.34 ч.1 ст.26 вказаного Закону питання регулювання земельних відносин ви-рішуються сільськими, селищними та міськими радами виключно на їх пленарних засіданнях.

Суб`єктами права власності на землю, згідно зі ст.80 Земельного кодексу (надалі в тексті ЗК України), є громадяни та юридичні особи на землі приватної власності, територіальні грома-ди, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України, набуття права власності та права користування земе-льними ділянками із земель державної або комунальної власності відбувається за рішенням орга-нів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

У державній власності, згідно зі ст.84 ЗК України, перебувають усі землі України, крім зе-мель комунальної та приватної власності. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності та земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності неза-лежно від місця їх розташування. Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі, зокрема, передачі їм земель державної власності.

В силу приписів ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіаль-них громад для всіх потреб. Аналогічно врегульовано повноваження рад щодо передачі земельної ділянки в оренду ч.2 ст.4 Закону України «Про оренду землі».

Переглядаючи рішення у даній справі, колегія суддів зауважує, що набуття права користу-вання земельними ділянками із земель державної або комунальної власності та передача в оренду таких земельних ділянок здійснюються на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно встановив, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється на підставі рішення власника землі (в даному випадку на підставі рішення Луцької міської ради) та реалізується в подальшому шляхом укладення договору оренди.

Звертаючись із позовом та апеляційною скаргою Позивач наголошує, що повідомивши Луцьку міську раду про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий десятирічний термін та надіславши проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі з кадастровим номером: :11:050:0006, що знаходиться за адре-сою: АДРЕСА_1 з комплектом необхідних документів згідно додатку натомість 04.06.2020 отримав відмову в укладанні договору оренди землі.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Авто-номної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно пункту 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення в зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Якщо за резуль-татами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Згідно ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.(ч.1 ст.155 ЗК України).

Конституційний Суд України у рішенні №7-рп/2009 від 16.04.2009р. у справі за конститу-ційним поданням Харківської міської ради офіційно розтлумачив положення частини 2 статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини 14 статті 46, частин 1, 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зі змісту частини 2 статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтере-сованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку.

Органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Основним аргументом апелянта є те, що прийняте 02.07.2020 Луцькою міською радою рішення №5/1 «Про поділ земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_1 » порушує права та охоронювані законом інтереси Волинської обласної спілки споживчих товариств, суперечить нормам чинного законодавства, є незаконним та підлягає скасуванню. Крім того, поділ земельної ділянки з кадастровим номером :11:050:0006 призвів до скасування її державної реєстрації, як об`єкта цивільних прав. Апелянт вважає, що поділ спірної земельної ділянки зменшить вартість нерухомого майна та активів Облспоживспілки, розташованих на спірній земельній ділянці, зокрема вартості належних Облспоживспілці цілісного майнового комп-лексу та його складових частин. Луцька міська рада чинить Облспоживспілці перешкоди в користуванні майном, а саме: єдиним майновим комплексом, реєстраційний номер об`єкти нерухомого майна 101, за адресою: АДРЕСА_1 , адже без використання частини земельної ділянки №4 площею 1,4640 га неможливо використовувати всі складові части-ни єдиного майнового комплексу.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів приймає до уваги, що оренда землі, відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» (надалі в тексті Закон), це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення під-приємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Зе-мельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. (ст.2 названого Закону).

При цьому, за змістом ст.6 Закону та ст.126 ЗК України, право власності, користування земль-ною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктом 2-3 ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюд-ненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необме-женого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід-ємною частиною протоколу сесії ради.

Оскаржуване рішення прийнято в режимі відеоконференції, а тому Позивач вважає, що це суперечить вимогам пп.4 п.11-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ч.1 ст.26 названого Закону виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулю-вання земельних відносин.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.(п.«а» ч.1 ст.12 ЗК України).

Відповідно до ч.14-15 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не пізніш як на другій сесії затверджується регламент роботи відповідної ради, а також положення про постійні комісії ради.

Порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку ден-ного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». До прийняття регламенту ради чергового скликання застосовується регламент ради, що діяв у попередньому скликанні.

Регламент Луцької міської ради затверджено рішенням від 23.12.2015 №2/3.

Таким чином, жодних обмежень щодо прийняття тих чи інших рішень в режимі дистан-ційних засідань регламентом Луцької міської ради передбачено не було.

У пп.4 п.11-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самовря-дування в Україні», на порушення якого посилається Позивач, передбачено, що до порядку денного дистанційних засідань можуть включатися виключно питання невідкладного внесення змін до місцевого бюджету, інші питання щодо невідкладних робіт з ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій або якнайшвидшої ліквідації особливо тяжких надзвичайних ситуацій, спричинених спа-лахами, епідеміями та пандеміями, чи реалізації повноважень, пов`язаних з такими обставинами, процедурні питання.

Так, указом Президента України від 13.03.2020 №87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.03.2020 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національ-ної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавіру-сом SARS-CoV-2» (зі змінами), постановою Кабінету міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричи-неної коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами та доповненнями), з урахуванням внесених змін згідно постанови Кабінету міністрів України від 20 травня 2020 року. №392 (зі змінами, внесеними згідно з постановами КМУ №424 від 29.05.2020, №435 від 03.06.2020, №477 від 12.06.2020, №480 від 12.06.2020, №500 від 17.06.2020) карантин було продовжено з 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року.

При цьому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що урахуван-ням епідеміологічної ситуації в Україні та світі, Луцька міська рада в законний спосіб, в умовах карантинних обмежень реалізувала свої повноваження шляхом прийняття відповідних рішень у дистанційному режимі, оскільки з метою забезпечення схоронності життя та здоров`я громадян вимушена працювати саме в такому форматі.

Вірним є висновок суду першої інстанції, що оскаржуване рішення Луцької міської ради прийняте згідно вимог регламенту Луцької міської ради та Закону України «Про місцеве самовря-дування в Україні», а сторонами не оспорюється, що проект даного рішення розглядався на постій-ній комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру, на якій були присутні представ-ники Позивача, а також розглядався повноважним складом Луцької міської ради на дистанційному засіданні, під час розгляду якого також були присутні представники Позивача.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що єдиний майновий комплекс Волинської обласної спілки споживчих товариств, який зареєстрований по АДРЕСА_1 включає в себе ряд об`єктів нерухомого майна, які відображені як складові частини майнового комплексу.

Проте, зазначення в описі складової частини майнового комплексу асфальтного покриття, мощення з бруківки не свідчить про право власності Облспоживспілки на дані об`єкти, які в свою чергу не є об`єктами нерухомого майна.

Про вказані обставини зроблено висновок Верховним Судом у постанові від 20.11.2019 у справі №903/684/18 за позовом Луцької міської ради до Волинської обласної спілки споживчих товариств: «Відтак, внесення в описову частину єдиного майнового комплексу запису про наявність замощень з асфальту та бруківки не свідчить про виникнення відповідного права власності ВОССТ та не порушує прав власності Луцької міської ради на земельну ділянку, оскільки, як встановлено судами: (1) спірне замощення не внесене, як складова частина об`єкта нерухомого майна та не зареєстроване, як самостійний об`єкт нерухомості; (2) власником земельної ділянки, на якій розта-шований єдиний майновий комплекс, у тому числі тієї частини, де облаштовано спірне замощення, є саме Луцька міська рада. При цьому судами не встановлено обставини звернення Відповідача до Позивача з вимогою про компенсацію витрат на спірні замощення в якості поліпшень земельної ділянки, тобто наявності спору між сторонами цього з приводу. Включення спірного замощення, як частини опису складових єдиного майнового комплексу Відповідача, узгоджується з приписам частини 191 ЦК України та жодним чином не порушує права Позивача, як власника земельної ділянки та орендодавця.

За приписами частин 1, 2 статті 191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплек-сом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, єдиний майновий комплекс Облспоживспілки по вул.Глушець,1 у м.Луцьку як підприємство зареєстрований не був.

Таким чином, єдиний майновий комплекс включає в себе виключно об`єкти нерухомого майна, якими не є асфальтне покриття, мощення з бруківки та тимчасові споруди (металеві конструкції), а відповідно це не створює перешкод у користуванні та поділі земельної ділянки комунальної власності, розпорядником якої є Луцька міська рада, що діє в інтересах територі-альної громади міста Луцька.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності доводів Позивача про необхідність його згоди на розробку технічної документації щодо поділу земельної ділянки.

Так, за приписами ч.12 ст.186 ЗК України та ст.56 Закону України «Про землеустрій» перед-бачено, що така згода вимагається від землекористувачів земельної ділянки.

Підпунктом 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України наведено законодавче визначення землекористувачі це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів звертає увагу, що станом на дату прий-няття Міською радою рішення від 02.07.2020 між Позивачем та Відповідачем не існувало жодних відносин оренди земельної ділянки.

Так, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2021 у справі №903/723/19 встановлено, що Договір оренди від 18.02.2009 з урахуванням додаткових угод до нього, зокрема додаткової угоди №4, діяв до 11.06.2020.

Відповідно до ст.ст. 626, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укла-деним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальний порядок укладення господарських договорів встановлено статтею 181 ГК України. При цьому, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умо-ви, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепту стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, строк дії договору оренди, що встановлено ст.15 Закону України «Про оренду землі».

Статтею 291 ГК України також визначено, що договір оренди земельної ділянки припиня-ється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною 1 статті 34 Закону передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначе-них договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Водночас, згідно статті 33 Закону України «Про оренду землі», в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин червень-липень 2020 року, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з про-ектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Матеріали справи свідчать та не заперечується сторонами, що 08.05.2020 на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі», п.7 Додаткової угоди №4 про поновлення договору оренди землі Облспоживспілка повідомила Луцькій міській раді про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий десятирічний термін та надіслано проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі з кадастровим номером: : 11:050:0006, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованого в Державному реєстрі земель від 17.07.2009 за №97, надавши комплект необхідних документів згідно додатку.(т.1, арк.справи 94-95).

Луцька міська рада 04.06.2020 надала відповідь про відмову в укладанні договору оренди землі, яка обґрунтована тим, що Міська рада вже відмовляла у поновленні договору оренди, наразі не має наміру укладати такий договір, тому повторно повідомляє про відмову в укладенні Договору.(т.1, арк.справи 98-100).

15.06.2020 Позивачем направлено звернення про передачу спірної земельної ділянки в оренду.(т.1, арк.справи 96-97).

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється, зокрема, із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місце-вого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповно-важений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.(ч.ч.6-8 Закону України «Про оренду землі»).

Таким чином, матеріалами справи стверджено, що Позивач намагаючись продовжити договір до його закінчення реалізував своє право передбачене частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі», однак Відповідач листом від 04.06.2020 повідомив про відмову в укладанні договору оренди землі.

Натомість, матеріали справи не містять доказів продовження дії Договору оренди за проце-дурою передбаченою частинами 6-8 статті 33 Закону України «Про оренду землі», тобто доказів звернення до Луцької міської ради із додатковою угодою у місячний після 11.06.2020 термін тобто по закінченні дії Договору. Крім того, відсутні докази оскарження бездіяльності Міської ради щодо поновлення дії договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що після закінчення дії Договору оренди та непродовження його на новий строк Позивач не є землекористувачем в розумінні чинного законодавства, оскільки не має жодного встановленого законом речового права на земельну ділянку комунальної власності по АДРЕСА_1 , і відпо-відно не потрібна нотаріально посвідчена згода на розробку технічної документації.

Положеннями частин 1 та 2 статті 791 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частина 4 статті 791 вказаного Кодексу).

Відповідно до частини 5 статті 791 ЗК України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

У частині 6 вказаної статті визначено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Згідно з частиною 1 статті 56 названого Закону технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастрові плани земельних ділянок, які об`єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу; д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути; е) нота-ріально посвідчена згода на поділ чи об`єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні); є) згоду влас-ника земельної ділянки, для земель державної власності органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об`єднання земельних ділянок користувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній).

При цьому, колегія суддів зауважує, що згідно ч.ч.1-4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій роз-ташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Як-що жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користу-ванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, бу-дівлі або споруди.

До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).(ст.377 ЦК України).

Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридич-них осіб.(п.1 ч.2 ст.134 ЗК України).

З огляду назазначене, колегія суддів приймає до уваги, що перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухо-мості, розташованого на ній (пункти 8.16 і 8.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16; пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №263/6022/16-ц).

Правовий аналіз вищенаведених положень земельного законодавства дає підстави для вис-новку, що виділення зі сформованої земельної ділянки окремої частини у разі її поділу здійснюються за технічною документацією із землеустрою, оскільки така земельна ділянка є зареєстрованою як об`єкт цивільних прав, і для цього, окрім технічної документації, потрібна лише нотаріально пос-відчена згода землекористувача земельної ділянки та згода власника органу місцевого самовряду-вання; при цьому, така документація не підлягає погодженню та затвердженню в порядку, вста-новленому Земельним кодексом України, як це передбачено для документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Крім того, погодження технічної документації власниками об`єктів нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці комунальної власності чи необхідності подачі заяв про державну реєстрацію земель комунальної власності такими власниками законом не передбачено

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтова-ного висновку про безпідставність позову в частині вимог про визнання недійсним та скасування рішення Луцької міської ради від 02.07.2020 №5/1 «Про поділ земельної ділянки комунальної власності на АДРЕСА_1 ».

Позивач також заявив вимоги про скасування реєстраційних записів в Державному земель-ному кадастрі про реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами: :11:166: 0009 площею 1.464 га; :11:166:0010 площею 0.1996 га; :11:166:0011 пло-щею 0.504 га; :11:166:0012 площею 0.0449 га за адресою: АДРЕСА_1 ; поновлення реєстраційного запису в Державному земельному кадастрі про реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :11:050:0006 за адресою: АДРЕСА_1 ; скасування реєстраційних записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :11:166:0009 площею 1.464 га; :11:166:0010 площею 0.1996 га; : 11:166:0011 площею 0.504 га; :11:166:0012 площею 0.0449 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Переглядаючи оскаржуване рішення в цій частині колегія суддів звертає увагу, що стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на неру-хоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права влас-ності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права, що унеможливлює ототожнення факту набуття права з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права, такої підстави закон не передбачає.

Таким чином, державна реєстрація права є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення майнових прав, а самостійного значення щодо підстав виникнення такого права не має, і визначає лише момент, після якого виникає право, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій заборо-няється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній до 16.01.2020) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, доку-ментів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування дер-жавної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1-3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасу-ванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла і на час звернення позивача з позовом, і на час ухвалення судами рішень), на відміну від положень частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інте-ресів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухва-лення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить, що з 16.01.2020, тобто на час ухвалення оскарженого судового рішення, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Крім того, апеляційний суд враховує, що додатковим підтвердженням наведеного висновку є пункт 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», за змістом якого судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на неру-хоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передба-ченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтя-жень» до набрання чинності цим Законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. Вирішення таких спорів відбувається за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у такому спорі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, чи її спадкоємці. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) не змінює цивільно-правового характеру спору (постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16, від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 36-39, 50-51, 57), від 16 січня 2019 року у справі №755/9555/18 (пункти 25-26), від 23.01.2019 у справі №911/1681/18).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно відмовив в позові до держав-ного кадастрового реєстратора відділу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області у м.Луцьку Качанюк Юлії Анатоліївни, державних реєстраторів Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради Оляніцької Оксани Вікторівни, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як до неналежних відповідачів.

Крім того, правомірними є висновки суд першої інстанції про відмову у задоволенні позову до Луцької міської ради з огляду на чинність рішення Луцької міської ради від 02.07.2020 №5/1 «Про поділ земельної ділянки комунальної власності на вул.Глушець, 1» вимоги про скасування реєстраційних записів земельних ділянок з кадастровими номерами: :11:166:0009 пло-щею 1.464 га; :11:166:0010 площею 0.1996 га; :11:166:0011 площею 0.504 га; :11:166:0012 площею 0.0449 га за адресою: АДРЕСА_1 є похідними, а також неефективними, тому в їх задоволенні належить відмовити, а також відмовити у задоволенні вимог про поновлення поновлення реєстраційного запису в Державному земельному кадастрі про реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :11:050:0006 за адресою: м.Луцьк, вул.Глушець, 1 та скасуванні реєстраційних записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єди-ному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельних ділянок з кадаст-ровими номерами :11:166:0009 площею 1.464 га; :11:166:0010 площею 0.1996 га; :11:166:0011 площею 0.504 га; :11:166:0012 площею 0.0449 га за адресою: м.Луцьк, вул.Глушець, 1.

Крім того, Позивач заявив вимогу про усунення перешкод у користуванні майном єдиним майновим комплексом, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, який зна-ходиться за адресою за адресою: м.Луцьк, вул.Глушець, 1, шляхом зобов`язання Луцької міської ради надати безперешкодний доступ Волинській обласній спілці споживчих товариств до єдиного майнового комплексу, реєстраційний номер об`єкти нерухомого майна 101, розташо-ваного на земельній ділянці з кадастровим номером :11:050:0006 за адресою: м.Луцьк, вул.Глушець, 1.

Із змісту положень ст.ст.317, 319 ЦК України вбачається, що власникові належать права во-лодіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він реалізує на власний розсуд. Влас-ник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Переглядаючи рішення у даній справі, колегія суддів приймає до уваги, що у відповідності до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокре-ма із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. В силу приписів ст.321 ЦК України, право власності є не поруш-ним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення пе-решкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Переглядаючи рішення у даній справі, апеляційний суд звертає увагу, що чинним законо-давством встановлено право особи звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушен-ня та дає можливість захистити порушене право.

При цьому, колегія суддів зауважує, що під час розгляду позову про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном позивач насамперед має підтвердити право власності на спірне майно та надати суду відповідні докази.

Позивачем у негаторному позові є власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно (титульний власник). До останніх належать як суб`єкти речових прав (наприк-лад, підприємство, організація, установа, що не є власником майна, але володіє ним на праві повного господарського відання або оперативного управління, що позбавлена можливості користуватися чи розпоряджатися майном), так і суб`єкти зобов`язальних прав, які пов`язані з володінням (наприк-лад, орендар, охоронець, перевізник). У разі, якщо право володіння належить не власникові, то позов має право подавати володілець майна, а власник може звернутися з таким позовом лише після припинення у володільця згаданого права на володіння.

Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Право власності як абсолютне право має захищатися лише у разі доведення самого факту порушення. Отже, встановлення саме зазначених обставин належить до предмета доказування у справах за такими позовами

Колегія суддів звертає увагу, що визначальною ознакою негаторного позову є індивідуально визначене майно.

При цьому, передбачений ст.391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійснен-ні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спір-ним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні від-повідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Отже, задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні нерухомим май-ном прямо залежить від доведеності Позивачем факту порушення його права власності чи закон-ного володіння або в разі реальної наявності такої небезпеки.

Натомість матеріали справи не містять жодних доказів, що оскаржуваним рішенням Луцької міської ради чиняться перешкоди у використанні майна Облспоживспілки. Прийняття оскаржуваного рішення не може свідчити про вчинення перешкод у використанні майном Пози-вача, адже жодних протиправних дій спрямованих на перешкоджання у використанні майна позивача Луцькою міською радою не вчинялося та не вчиняється.

Крім того, колегія суддів погоджується із відхиленням висновків експертів від 27.10.2020 №8573 та від 30.10.2020 №8506-8507.(т.3, арк.справи 190-227, 228-244) з підстав, викладених у рішення.

При цьому, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповід-ність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим вис-новком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріа-лами справи.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказам. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні (ч.1 ст.104 ГПК України).

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переко-нанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок дока-зів у їх сукупності.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інс-танції про безпідставність заявленого позову, тому апеляційну скаргу належить залишити без задо-волення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту зобов`язань Відпові-дача, рівно як і твердження про невмотивованість висновку про безпідставність заявленого позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задо-волення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та без-посередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарсько-го суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.34, 86, 126, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284, 287 Господарського про-цесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Волинської обласної спілки споживчих товариств на рішення госпо-дарського суду Волинської області від 28.12.2020 у справі №903/503/20 залишити без задоволення. а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верхов-ного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №903/503/20 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.