ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2021 р. Справа № 924/191/21

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О. за участю секретаря судового засідання Мізика М.А., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" м. Черкаси

до Комунального некомерційного підприємства "Хмельницька обласна лікарня" Хмельницької обласної ради м. Хмельницький

про стягнення 714791,21 грн

Представники сторін:

позивач: Широков Д.М. - юрист, діє на підставі довіреності № 1/17 від 17.12.2020 та посадової інструкції

відповідач: Вишинський О.Б. - адвокат, діє на підставі ордеру серія ВХ № 1010184 від 23.03.2021

Рішення постановляється 26.05.2021, оскільки в судових засіданнях 05.05.2021 та 25.05.2021 оголошувалась перерва.

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Хмельницької області 03.03.2021 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" м. Черкаси до Комунального некомерційного підприємства "Хмельницька обласна лікарня" Хмельницької обласної ради м. Хмельницький про стягнення 714791,21 грн, з яких 673591,22 грн основний борг, 20633,54 грн пеня, 5157,78 грн 3% річних та 15408,67 грн інфляційні втрати. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між сторонами був укладений договір про постачання електричної енергії споживачу №Е/123-20 від 09.01.2020, у п. 2.1 якого визначено, що постачальник продає споживачу з 01.01.2020 до 31.12.2020 товар (електричну енергію) для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі. Умовами комерційної пропозиції (додаток № 2 до договору) передбачено, що загальна сума договору складає 1 545 155,00 грн з ПДВ. Також між сторонами були укладені додаткові угоди №№ 1-5 до договору. На виконання умов договору позивач протягом вересня-листопада 2020 року поставив відповідачу електричну енергію на загальну суму 673591,22 грн, про що свідчать акти приймання-передачі електричної енергії № РН-0005948 від 09.10.2020, №РН-0006657 від 10.11.2020, №РН-0007186 від 08.12.2020 та акти коригування вартості електричної енергії № ВН-0000106 від 26.10.2020, № ВН-0000015 від 17.02.2021, № ВН-0000016 від 17.02.2021. Для виставлення платіжних документів відповідачу позивач керувався даними, які були надані оператором системи розподілу (АТ "Хмельницькобленерго") у відповіді на запит № 2020-0513-5036 від 21.12.2020. Позивач зазначає, що відповідач не виконав своїх зобов`язань з оплати отриманої електричної енергії, станом на момент подання позовної заяви заборгованість складає 673591,22 грн. Тому на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, п. 5.8 договору, додатку № 2 до договору позивач заявив до стягнення 20633,54 грн пені, 5157,78 грн 3% річних та 15408,67 грн інфляційних втрат.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 03.03.2021 вказану позовну заяву передано для розгляду судді Субботіній Л.О.

Ухвалою суду від 05.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/191/21 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10:30 год. 31 березня 2021 року.

На адресу суду 25.03.2021 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується із позовними вимогами. Вказує, що у п. 3.3 договору передбачено, що постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції. В додатку № 3 до договору визначена кількість постачання електричної енергії помісячно, починаючи від 01.02.2020 по 31.08.2020. Звертає увагу на погоджений у договорі та додаткових угодах до нього обсяг електричної енергії, що підлягала поставці відповідачу, та загальну вартість такої енергії. Зазначає, що додаткова угода № 4 від 16.09.2020 є нікчемною з підстав не зазначення жодної інформації щодо обсягів (кількості) у п. 3 додаткової угоди та суми у п. 2 додаткової угоди. А положення п. 5 додаткової угоди № 4 не могло бути виконане так як станом на 01.09.2020 усю кількість кВт/год та суму за договором було вичерпано. Тому відповідач вважає, що додаткова угода № 4 від 16.09.2020 не була спрямована на настання правових наслідків. Вказує, що відповідач повідомляв позивача листом від 17.08.2020 про те, що договір підходить до завершення та із 01.09.2020 припиняє свою дію. Жодних заявок на постачання електричної енергії і додаткових угод до договору щодо постачання енергії у вересні-листопаді 2020 року відповідач не надсилав. Оскільки станом на 01.09.2020 відповідач спожив всю електричну енергію, кількість якої була передбачена договором та додатками до нього, то позивач не був зобов`язаний та не мав законних підстав постачати відповідачу електричну енергію в обсягах, що перевищує кількість, визначену умовами договору. Таке постачання повинно було здійснюватися постачальником "останньої надії". В той же час додаткова угода про розірвання договору № 5 була підписана лише 10.11.2020. Також зазначає, що позивач не надав документального підтвердження законності постачання відповідачу електричної енергії в обсягах, що перевищують кількість енергії визначеної умовами договору та додатками до нього. Вказує, що станом на 01.10.2020 за договором було спожито весь обсяг електричної енергії на усю суму договору, оплату за спожиту електроенергію за період з 01.02.2020 по 31.08.2020 на суму 1470155,00 грн відповідач здійснив у повному обсязі. Щодо суми у розмірі 101 591,84 грн, то остання була сплачена за іншим договором № Е/123-20/1 про відшкодування вартості електричної енергії протягом дії договору постачання електричної енергії № Е/123-20 від 01.09.2020 з власних коштів відповідача. Додатково відповідач повідомляє, що оплата електричної енергії КНП "Хмельницька обласна лікарня" Хмельницької обласної ради здійснюється за рахунок бюджетних коштів (кошти обласного бюджету), тому зважаючи на приписи ст. 48 Бюджетного кодексу України, відповідач не мав законних підстав здійснювати оплату електричної енергії понад розмір бюджетних асигнувань. Проте незважаючи на усе вищевказане, позивач не вживав жодних заходів для припинення постачання електричної енергії за договором та передачі інформації щодо зміни споживачем електропостачальника. Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо створення заборгованості за договором з підстав недотримання його умов зі сторони відповідача, а також не підтверджено недодержання вимог щодо вжиття заходів відповідачем стосовно припинення договору за умови відсутності бюджетних асигнувань за договором. Вважає, що підстави створення заборгованості за договором здебільшого ґрунтуються поза умовами укладеного договору.

31.03.2021 суд відклав підготовче засідання у справі №924/191/21 на 16:00 год. 19 квітня 2021 року, інформацію про що занесено до протоколу судового засідання.

На адресу суду 02.04.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії споживачу передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Розрахунок здійснюється за фактично спожиту електричну енергію. Договір постачання електричної енергії споживачу № Е/123-20 від 09.01.2020 діяв до 31.12.2020, що було визначено також умовами тендерної документації та у тендерному оголошенні. Зважаючи на вказане до дати фактичного розірвання договору (10.11.2020) електрична енергія постачалася з ресурсу позивача на об`єкти відповідача. Позивач у відповіді на відзив наводить випадки, в яких придбання товарів, робіт, послуг здійснюється без застосування порядку проведення спрощених закупівель та підстави для переведення споживача на постачальника "останньої надії" з ініціативи постачальника. Тому вважає, що твердження відповідача щодо незаконності постачання, щодо відсутності підстав для постачання є необґрунтованим, оскільки відповідачем не вказано, яка норма закону позивачем порушена, як відповідач співставляє умови договору в частині підстав для здійснення постачання електричної енергії з ч. 2 ст. 56 Закон України "Про ринок електричної енергії", пунктом 4.13 ПРРЕЕ. Підставою для здійснення постачання електричної енергії є договір зі строком дії до 10.11.2020. Зазначає, що відповідач мав можливість та фактично здійснював розрахунки за фактично поставлену електричну енергію протягом дії договору в межах власних коштів (за відсутності бюджетних асигнувань).

Позивач у запереченнях на відповідь на відзив, що надійшли на адресу суду 14.04.2021, вказує, що він здійснював оплату за споживання електричної енергії у межах спожитих об`ємів та відповідного фінансування. Відповідач не може вийти за межі об`ємів і фінансування в бік збільшення за договором, який був укладений за результатом проведення процедури закупівлі. Зазначає, що позивач мав інформацію щодо завершення договору, виходячи із листа № 01/08/1213 від 17.08.2020 про отримання усього об`єму електричної енергії та сплатою усієї суми коштів за її постачання згідно умов договору та листа № 01-08/1716 від 19.10.2020 про залишок коштів за даним договором. Також відповідно до додатка № 3 до договору вказано період постачання з лютого по серпень 2020 року. Зміни до додатку № 3 не вносились. Вказує, що відповідачем було розпочато процедуру закупівлі електричної енергії оголошенням від 31.07.2020. Вважає, що відповідач мав відреагувати на вжиті заходи позивача щодо розірвання договору з 01.09.2020 та припинити постачання електричної енергії за договором, так як відповідач не звертався до позивача про постачання електричної енергії у формі додаткових угод, пропозицій, тощо. Більш того, позивач мав розуміти, що відповідач не має законних підстав розраховуватись у межах даного договору за постачання електричної енергії понад встановлені об`єми та суму бюджетних асигнувань відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі" та Бюджетного кодексу України. Фінансування за договором здійснювалося за кошти обласного бюджету у межах оголошеної вартості процедури закупівлі та фактично не може перевищувати зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України. Метою укладання договору № Е/123-20/1 від 01.09.2020 про відшкодування вартості електричної енергії було здійснити оплату за поставлену електричну енергію у серпні 2020 року. Вважає, що відповідач вжив усіх необхідних заходів стосовно припинення договору за умов його виконання та відсутності бюджетних асигнувань.

В підготовчому засіданні 19.04.2021 суд постановив ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про поновлення відповідачу встановленого законом процесуального строку для подання доказів та прийняв їх до розгляду, продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів та відклав підготовче засідання на 15:00 год. 05 травня 2021 року.

На адресу суду 26.04.2021 надійшли пояснення позивача, в яких останній зазначає, що визначена сума договору та визначений обсяг постачання електричної енергії є плановим, фактичне (реальне) споживання завжди відрізняється від планового. Однак розрахунок здійснюється за фактично поставлену електричну енергію протягом дії договору. Вважає, що відповідач мав можливість запобігти виникненню заборгованості за договором, здійснюючи подальший розрахунок з власних надходжень установи, змінивши постачальника на постачальника "останньої надії" шляхом направлення проекту додаткової угоди на дострокове розірвання договору або шляхом вчасного проведення закупівлі на необхідний обсяг товару. Саме невчасне проведення закупівлі, а також ряд інших невчасно вжитих заходів призвели до виникнення заборгованості перед діючим постачальником. На думку позивача, відповідач навмисно не вживав дій щодо зміни діючого постачальника на ПОНа, оскільки загальний рахунок до сплати ПОНа за спожиті обсяги електричної енергії в період вересень-листопад склав би 1155788,66 грн. Вважає недоречним посилання відповідача на п.п. 14 п. 7.2 договору, оскільки постачальник мав можливість і у зв`язку з наявним строком дії договору здійснював фактичне постачання електричної енергії. Звертає увагу, що постачальник дійсно має право відключити електроживлення споживача, однак не зобов`язаний. І оскільки позивач не мав даних щодо резервних та альтернативних джерел вироблення електричної енергії лікарнею та зважаючи на необхідність безперервного постачання електричної енергії для підтримки нормального функціонування лікарні, не вживав заходів щодо фактичного відключення електричної енергії.

Ухвалою суду від 05.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15:40 год. 05 травня 2021 року.

В судовому засіданні 05.05.2021 суд оголосив перерву до 11:30 год. 25 травня 2021 року, інформацію про що занесено до протоколу судового засідання.

25.05.2021 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 16:00 год. 26 травня 2021 року, про що винесено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та поясненнях.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступні обставини.

Між Комунальним некомерційним підприємством "Хмельницька обласна лікарня" Хмельницької обласної ради (далі - споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" (далі - постачальник) 09.01.2020 укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № Е/123-20 (далі - договір), який є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії (п. 1.1. договору).

Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312, та є однаковими для всіх споживачів (п. 1.2.).

Відповідно до п. 2.1 договору, за цим договором постачальник продає споживачу із 01.01.2020 до 31.12.2020 товар "код ДК 021:2015-09310000-5 - електрична енергія" (електрична енергія) для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

У п. 2.2 договору визначено, що обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

Згідно із п. 3.1 договору, початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору.

Споживач має право вільно змінювати постачальника відповідно до процедури, визначеної ПРРЕЕ та умов цього договору (п. 3.2 договору).

За умовами п. 3.3 договору постачальник не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору.

Постачання електричної енергії споживачу здійснюється постачальником на підставі поданої споживачем заявки на постачання електричної енергії споживачу (далі - заявка), форма якої наведена в додатку 3 до цього договору, яка має містити: інформацію щодо об`єкта (об`єктів) постачання електричної енергії, в тому числі найменування (за наявності), адресу, ЕІС код об`єкта, відомості щодо строку (періоду) постачання електричної енергії (в тому числі дату початку постачання) за кожним об`єктом споживача (3.4 договору).

Заявка є невід`ємною частиною цього договору (п. 3.7 договору).

У п. 5.1 договору передбачено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 цього договору.

Зобов`язання по договору закупівлі виникають залежно від реального фінансування та визначаються додатковими угодами до даного договору (п. 5.1.1 договору).

Відповідно до п. 5.1.2 договору обсяг закупівлі та ціни (тарифи) на електричну енергію визначаються у додатку 2 до договору.

Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі та не повинні змінюватися після підписання договору про закупівлю до повного виконання зобов`язань сторонами, крім випадків, визначених ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" та умовами даного договору.

Сума, що визначена в цьому договорі, змінюється в разі коригування ціни за одиницю товару, яка може змінюватися на підставі зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін (інфляція). Коригування здійснюється шляхом множення ціни непоставленого товару по договору на індекс споживчих цін на момент укладення додаткової угоди про таке коригування та множення на кількість непоставленого товару. У зв`язку з тим, що зміни у вказаному випадку можуть відбуватися як в бік збільшення, так і в бік зменшення, то сума визначена в договорі, може змінюватися в залежності від таких змін без зміни обсягу закупівлі (кількості товару) (п. 5.1.4 договору).

Відповідно до п. 5.2. договору спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника.

Інформація про діючу ціну електричної енергії має бути розміщена на офіційному веб-сайті постачальника не пізніше ніж за 20 днів до початку її застосування із зазначенням порядку її формування (п. 5.3 договору).

Згідно з п. 5.4 договору, ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках-фактурах та/або накладних про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни.

У п. 5.5 договору визначено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Оплата рахунка-фактури та/або накладної постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунка-фактури та/або накладної, оформленого споживачем (п. 5.7 договору).

Відповідно до п. 5.8 договору, якщо споживач не здійснив оплату за цим договором у строки, передбачені комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ. У разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати. Споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі, що визначається договором та зазначається в комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору.

Після прийняття споживачем комерційних пропозицій постачальника внесення змін до них можливе лише за згодою сторін або в порядку, встановленому чинним законодавством (п. 5.13 договору).

Згідно з п. 6.1 договору, споживач має право, зокрема: отримувати електричну енергію на умовах, зазначених у цьому договорі (п.п. 2); вільно обирати іншого електропостачальника та розірвати цей договір у встановленому цим договором та чинним законодавством порядку (п.п.10)

Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору (п.п. 1 п. 6.2 договору).

Розділом 7 договору визначені права та обов`язки постачальника, зокрема право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію (п.п. 1 п. 7.1 договору).

Цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) постачальника (п.13.1 договору).

Згідно з п. 13.8 договору, зміна істотних умов може здійснюватися за згодою сторін у випадках, що передбачені ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", про що укладається додаткова угода із подальшим оприлюдненням таких змін відповідно до вимог ст. 10 Закону України "Про публічні закупівлі".

Договір підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток.

Додатком № 2 до договору оформлено комерційну пропозицію, в якій визначено, що загальний обсяг постачання електричної енергії та вартість на 2020 рік становить 828 904,96 кВт*год за ціною 1545 155,00 грн з ПДВ, в тому числі: 143 275 кВт*год за період 1-29 лютого 2020 року за ціною 1,6265 грн/кВт (233 033,78 грн); 110175 кВт*год за період 1-31 березня 2020 року за ціною 1,78 грн/кВт (196 111,50 грн); 575 454,96 кВт*год за період 1 квітня - 31 грудня 2020 року за ціною 1,939352 грн/кВт (1 348 809,72 грн).

Сума бюджетних асигнувань споживача на 2020 рік згідно постійного кошторису становить 1 545 155,00 грн (кошти загального фонду).

Також у комерційній пропозиції визначений спосіб оплати - оплата за фактичний обсяг поставленої електричної енергії. Оплата за спожиту електричну енергію здійснюється споживачем самостійно за фактично відпущену в розрахунковому періоді електричну енергію згідно з даними комерційного обліку не пізніше 27 числа розрахункового місяця. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Сума недоплати споживача підлягає безумовній оплаті споживачем не пізніше 5 банківських днів з дня отримання рахунку. Розрахунок вартості електричної енергії у розрахунковому періоді здійснюється шляхом множення заявленого та поставленого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період на ціну постачальника.

Рахунок-фактура та/або накладна за фактично спожиту електричну енергію надається не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим. Рахунок на попередню оплату та/або за фактично спожиту електричну енергію оплачується протягом 5 банківських днів, але не пізніше останнього банківського дня місяця, в якому було видано рахунок.

Споживач у встановленому чинним законодавством України порядку, сплачує постачальнику за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості та заборгованість з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних від суми заборгованості.

Вказано, що договір діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Сторонами підписано заявку на постачання електричної енергії споживачу (додаток № 3 до договору), згідно з якою споживач просив постачальника забезпечити постачання електричної енергії у лютому-серпні 2020 року в загальному обсязі 950,0 тис.кВт.

Додатковою угодою № 1 від 27.04.2020 сторони, керуючись п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", домовились збільшити ціну за електроенергію на 01 квітня 2020 року. Всього до сплати за 1 кВт*год електроенергії - 1,939352 грн, не більше ніж на 10 відсотків у зв`язку із коливанням ціни такого товару на ринку та без збільшення загальної вартості договору (п. 1). З огляду на вказане сторони домовились викласти додаток 2 до договору в новій редакції, усі інші умови договору залишені без змін (п.п. 2,3). Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін та відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 01.04.2020 (п. 5).

28.04.2020 сторони уклали додаткову угоду № 2, в якій згідно з п. 1 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника погодили змінити п. 3.1 договору, виклавши його в наступній редакції: "п. 3.1 Ціна договору становить 1 470 155,00 грн з ПДВ".

Відповідно до додаткової угоди № 3 від 29.04.2020, сторони погодили внести зміни в додаток № 3 до договору (до загального переліку точок постачання електричної енергії додати ще дві).

Листом № 01-08/1213 від 17.08.2020 відповідач повідомив позивача, що договір №Е/123-20 від 09.01.2020 підходить до завершення та з 1 вересня припиняє свою дію.

У додатковій угоді № 4, сторони погодили у п. 1, що з 01 вересня 2020 року ціна за електроенергію, що постачається за договором складе за 1 кВт*год - 2,214646 грн з ПДВ. Також положення додаткової угоди № 4 містять відомості щодо необхідності внесення змін до договору в частині вартості, обсягу/кількості закупівлі, однак без зазначення їх величин (п.п. 2, 3). Додаткова угода поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01 вересня 2020 року (п. 5).

16.10.2020 позивач звертався до відповідача з листом № 255, в якому просив надати інформацію щодо залишку коштів за укладеним договором постачання електричної енергії станом на 01.10.2020.

У відповідь на вказаний лист відповідач листом № 01-08/1716 від 19.10.2020 повідомив, що на 01.10.2020 залишок коштів за укладеним договором постачання електроенергії №Е/123-20 від 09.01.2020 становить 00 грн 02 коп.

Згідно з додатковою угодою № 5 від 10.11.2020 сторони погодили розірвати договір постачання електричної енергії № Е/123-20 від 09.01.2020 за взаємною згодою сторін у зв`язку із повним використанням суми за договором та зміною постачальника. Вказано, що зобов`язання, які виникли з договору в частині постачання електричної енергії припиняються з 10 листопада 2020 року, а в частині проведення розрахунків за спожиту електричну енергію діють до повного їх виконання.

На виконання умов договору та додаткових угод до нього позивач передав, а відповідач отримав у лютому - серпні 2020 року електричну енергію, що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передачі електричної енергії № РН-0001282 від 10.03.2020 на суму 233033,78 грн, № РН-0001994 від 03.04.2020 на суму 196111,50 грн, № РН-0002646 від 27.04.2020 на суму 213022,31 грн, № РН-0003364 від 26.05.2020 на суму 161229,97 грн, № РН-0003363 від 26.05.2020 на суму 5573,70 грн, № РН-0004352 від 09.07.2020 на суму 2982,72 грн, № РН-0003959 від 24.06.2020 на суму 245770,20 грн, №РН-0004520 від 27.07.2020 на суму 227883,55 грн, №РН-0004523 від 28.07.2020 на суму 911,50 грн, №РН-0005285 від 08.09.2020 на суму 126067,60 грн.

Матеріали справи містять також акти приймання-передачі електричної енергії № РН-0005948 від 09.10.2020, кількість електроенергії 90,392 тис. кВт*год. на суму 184503,46 грн (за вересень 2020 року), № РН-0006657 від 10.11.2020, кількість електроенергії 112,779 тис. кВт*год. на суму 230198,63 грн (за жовтень 2020 року), № РН-0007186 від 08.12.2020, кількість електроенергії 100,982 тис. кВт*год. на суму 206119,21 грн (за листопад 2020 року) та акти коригування вартості електричної енергії № ВН-0000106 від 26.10.2020 на суму 15 682,82грн (до акту приймання-передачі за вересень 2020 року), № ВН-0000015 від 17.02.2021 на суму 19566,96грн (до акту приймання-передачі за жовтень 2020 року), № ВН-0000016 від 17.02.2021 на суму 17520,17грн (до акту приймання-передачі за листопад 2020 року). Вказані акти підписані та скріплені відтиском печатки лише позивача.

В долученому до матеріалів справи акті звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2020-28.02.2021 зазначено, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 673591,22 грн. Акт підписаний лише позивачем.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про сплату заборгованості, а саме:

- №669/08-03 від 12.11.2020 про сплату протягом 7 днів з моменту отримання вимоги коштів в сумі 430384,91 грн, яка отримана відповідачем 16.11.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення;

- №700/08-03 від 06.01.2021 про сплату протягом 7 робочих днів з моменту отримання вимоги коштів в сумі 636504,12 грн, яка отримана відповідачем 08.01.2021, що підтверджується трекінгом поштових відправлень;

- №701/18-02 від 18.02.2021 про сплату протягом 7 робочих днів з моменту отримання вимоги в тому числі коштів в сумі 673591,22 грн, яка отримана відповідачем 22.02.2021, що підтверджується трекінгом поштових відправлень.

У відповіді № 01-08/129 від 20.01.2021 на вимогу №700/08-03 від 06.01.2021 відповідач зазначив, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки ТОВ "Енергогазрезерв" не мав права постачати електричну енергію в обсягах, що перевищують кількість визначену умовами договору. Крім того, не надано документального підтвердження постачання відповідачу електричної енергії в обсягах, що перевищують кількість енергії, визначеної в додатку № 2 до договору, та законності постачання такої електричної енергії.

На підтвердження спожитого відповідачем обсягу електричної енергії позивач подав в матеріали справи лист АТ "Хмельницькобленерго" № 2020-0513-5036 від 21.12.2020, в якому останнє повідомило, що фактичний обсяг розподіленої електричної енергії по споживачу Комунальне некомерційне підприємство "Хмельницька обласна лікарня" Хмельницької обласної ради становить: в вересні 2020 року - 90392 кВт*год, в жовтні 2020 року - 112 779 кВт*год, в листопаді 2020 року - 100 982 кВт*год.

Також матеріали справи містять договір № Е/123-20/1 про відшкодування вартості електричної енергії протягом дії договору постачання електричної енергії № Е/123-20 від 01.09.2020, що був укладений між сторонами, акт №РН-0005080 приймання-передачі електричної енергії від 11.09.2020 на суму 101 591,84 грн та платіжне доручення № 1139 від 14.09.2020 на суму 101591,84 грн.

Аналізуючи надані докази та пояснення представників сторін, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Частиною 1 статі 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару (п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про публічні закупівлі").

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Суд встановив, що за результатами проведення процедури закупівлі між Комунальним некомерційним підприємством "Хмельницька обласна лікарня" Хмельницької обласної ради (далі - споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" (далі - постачальник) був укладений договір про постачання електричної енергії споживачу № Е/123-20 від 09.01.2020 (далі - договір), за яким постачальник продає споживачу із 01.01.2020 до 31.12.2020 товар "код ДК 021:2015-09310000-5 - електрична енергія" (електрична енергія) для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 2.1).

В додатку № 2 до договору (комерційна пропозиція) сторони погодили, що загальний обсяг постачання електричної енергії та вартість на 2020 рік становить 828 904,96 кВт*год за ціною 1545155,00 грн з ПДВ. Сума бюджетних асигнувань споживача на 2020 рік згідно постійного кошторису становить 1 545 155,00 грн (кошти загального фонду).

Додатковою угодою № 1 від 27.04.2020 сторони, керуючись п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", домовились збільшити ціну за електроенергію на 01 квітня 2020 року - 1,939352 грн за 1 кВт*год.

Враховуючи фактичний обсяг видатків замовника, між сторонами 28.04.2020 була укладена додаткова угода № 2, якою викладено в новій редакції п. 3.1 договору та вказано, що ціна договору становить 1 470 155,00 грн з ПДВ.

Таким чином, згідно з укладеним між сторонами договором про постачання електричної енергії споживачу № Е/123-20 від 09.01.2020 з врахуванням додаткової угоди № 2 від 28.04.2020, загальна ціна договору, в межах якої позивач взяв на себе зобов`язання постачати відповідачу електричну енергію, становила 1 470 155,00 грн з ПДВ. При цьому як вбачається із заявки на постачання електричної енергії споживачу, яка є додатком № 3 до договору, постачання електричної енергії мало здійснюватись у лютому-серпні 2020 року.

На виконання умов договору та додаткових угод до нього позивач передав, а відповідач отримав у лютому - серпні 2020 року електричну енергію, що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передачі електричної енергії № РН-0001282 від 10.03.2020 на суму 233033,78 грн, № РН-0001994 від 03.04.2020 на суму 196111,50 грн, № РН-0002646 від 27.04.2020 на суму 213022,31 грн, № РН-0003364 від 26.05.2020 на суму 161229,97 грн, № РН-0003363 від 26.05.2020 на суму 5573,70 грн, № РН-0004352 від 09.07.2020 на суму 2982,72 грн, № РН-0003959 від 24.06.2020 на суму 245770,20 грн, №РН-0004520 від 27.07.2020 на суму 227883,55 грн, №РН-0004523 від 28.07.2020 на суму 911,50 грн, №РН-0005285 від 08.09.2020 на суму 126067,60 грн.

Листом № 01-08/1213 від 17.08.2020 відповідач повідомив позивача, що договір №Е/123-20 від 09.01.2020 підходить до завершення та з 1 вересня припиняє свою дію.

Згідно з листом відповідача № 01-08/1716 від 19.10.2020, станом на 01.10.2020 залишок коштів за укладеним договором постачання електроенергії №Е/123-20 від 09.01.2020 становив 00 грн 02 коп.

Таким чином, загальний обсяг та вартість електричної енергії, визначених у договорі №Е/123-20 від 09.01.2020, не охоплювали постачання електричної енергії у період з вересня по листопад 2020 року.

Доводи позивача з приводу того, що термін дії договору був встановлений до 31.12.2020, і відповідач зобов`язаний був провести розрахунок за договором за фактично спожиту електричну енергію суд до уваги не приймає з огляду на те, що до спірних правовідносин норми матеріального права мають бути застосовані з урахуванням Закону України "Про публічні закупівлі", яким установлені правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі", цей закон застосовується до замовників, за умови що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень.

Згідно з ч. 10 ст. 3 вищевказаного Закону, забороняється придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом, та укладення договорів про закупівлю, які передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом. Замовник не має права ділити предмет закупівлі на частини з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів/спрощених закупівель або застосування цього Закону, зокрема положень частини третьої статті 10 цього Закону.

Частиною 4 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, визначених в ч. 5 ст. 41 вищевказаного Закону, зокрема у разі зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Положення аналогічного змісту закріплені також у п. 5.1.3 договору.

Пунктом 12 ч.1 ст. 2 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) визначено, що бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Відповідно до п. 47 ч.1 ст. 2 БК України в редакції, чинній на момент укладення договору, розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом та здійснення витрат бюджету.

Бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження. Бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому (п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 2 БК України).

Бюджетні установи мають право брати бюджетні зобов`язання, витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду. Обсяг бюджетних зобов`язань, узятих бюджетною установою протягом року, повинен забезпечити зменшення рівня заборгованості за бюджетними зобов`язаннями минулих періодів та недопущення виникнення заборгованості за бюджетними зобов`язаннями у поточному році. У разі скорочення асигнувань розпорядники повинні вживати заходів до ліквідації або скорочення обсягу бюджетних зобов`язань, які перевищують уточнені плани асигнувань загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду, плани використання бюджетних коштів, помісячні плани використання бюджетних коштів.

Згідно з ч. 3 ст. 48 БК України розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов`язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

Враховуючи наведені приписи законодавства відповідач як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів), є замовником послуг в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня, а отже зобов`язання відповідача перед позивачем щодо розрахунку за електричну енергію обмежувались обсягом замовлення за бюджетні кошти, яке (замовлення) відповідало ціні договору, в редакції додаткової угоди №2 від 28.04.2020, що була сплачена позивачу в повному обсязі за рахунок коштів бюджету в межах бюджетних асигнувань. Обставин, які б свідчили про погодження між сторонами інших умов договору або перерахування відповідачу коштів бюджету для розрахунку з позивачем за отриману електричну енергію у спірний період, суд не встановив. При цьому встановлення у договорі строку його дії до 31.12.2020 не спростовує вищевказаних висновків.

Отже, у відповідача не виник обов`язок по оплаті електричної енергії, отриманої у вересні-листопаді 2020 року, саме на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу №Е/123-20 від 09.01.2020, який повністю виконаний сторонами, виходячи із його істотних умов.

Також суд зазначає, що оскільки відповідач є комунальним підприємством, і постачання електричної енергії фінансувалось за рахунок бюджетних коштів, то узгодження постачання електричної енергії у спірний період мало б відбутися з дотриманням передбаченої законом процедури закупівлі, а відтак договір повинен укладатися в порядку, передбаченому Законом України "Про публічні закупівлі". Тому між сторонами не могли бути оформлені договірні відносини у інший спосіб, в тому числі спрощений, оскільки вказане б суперечило приписам зазначеного Закону.

Водночас, суд зазначає, що виходячи з принципу судочинства jura novit curia - "суд знає закони", неправильна юридична кваліфікація позивачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Отже, суд під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, та, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц та у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 06.11.2019 у справі № 905/2419/18 та від 13.02.2020 у справі № 921/109/19.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 та у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 18.06.2020 у справі №915/940/18.

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимогами процесуального закону визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

З огляду на викладене, керуючись принципом верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, і принципом jura novit curia, суд вважає за необхідне надати належну правову кваліфікацію спірних відносин, що склались між сторонами, за результатами дослідження та оцінки усіх обставин справи.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні-листопаді 2020 року позивач поставив відповідачу електричну енергію в загальній кількості 304153 кВт*год. на загальну суму 673591,22грн. Вказане підтверджується листом АТ "Хмельницькобленерго" № 2020-0513-5036 від 21.12.2020, а також підписаними позивачем актами приймання-передачі електричної енергії № РН-0005948 від 09.10.2020, № РН-0006657 від 10.11.2020, № РН-0007186 від 08.12.2020, актами коригування вартості електричної енергії № ВН-0000106 від 26.10.2020, № ВН-0000015 від 17.02.2021, № ВН-0000016 від 17.02.2021 на суму 17520,17грн. При цьому приймається до уваги, що відповідач у наданих до суду відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив, а також у судових засіданнях, не заперечував факту отримання від позивача електричної енергії у вищевказаних обсягах та на визначену позивачем суму.

Як уже було встановлено судом, постачання позивачем відповідачу електричної енергії у вересні-листопаді 2020 року на спірну суму здійснювалось не на підставі договору постачання електроенергії №Е/123-20 від 09.01.2020 чи інших угод.

Таким чином, відповідач отримав від позивача електричну енергію загальною вартістю 673591,22 грн без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 18.06.2020 у справі №915/940/18).

Суд встановив, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами №669/08-03 від 12.11.2020, №700/08-03 від 06.01.2021, №701/18-02 від 18.02.2021про оплату відповідачем вартості електричної енергії, спожитої у вересні-листопаді 2020 року. Однак відповідач коштів не сплатив. Доказів на спростування вказаного матеріали справи не містять.

Зважаючи на викладене, враховуючи встановлення судом факту отримання відповідачем спірної електричної енергії, відсутність правової підстави для її отримання та положення ст. 1213 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 673591,22 грн є правомірними та підлягають задоволенню.

Також позивач на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України заявив до стягнення інфляційні втрати в розмірі 15408,67грн за листопад 2020 року-січень 2021 року та 3% річних в розмірі 5157,78 грн за період з 28.10.2020 по 01.03.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правова позиція щодо застосування приписів ст. 625 ЦК України внаслідок прострочення грошового зобов`язання за частиною 1 ст. 1212 ЦК України викладена у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15, в якій зроблений висновок, що стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. У постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду погодилась з цим висновком, зазначивши, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд приймає до уваги, що позивач звертався до відповідача з вимогою №669/08-03 від 12.11.2020 про сплату протягом 7 днів з моменту отримання вимоги коштів в сумі 430384,91 грн. Вказана вимога отримана відповідачем 16.11.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Отже, відповідач зобов`язаний був повернути кошти (відшкодувати вартість отриманої електроенергії) в сумі 430384,91 у строк по 23.11.2020 включно.

У вимозі №700/08-03 від 06.01.2021 позивач вимагав у відповідача сплатити йому протягом 7 робочих днів з моменту отримання вимоги кошти в сумі 636504,12 грн. (в тому числі 430384,91 грн, що вказувались у попередній вимозі). Оскільки вимога була отримана відповідачем 08.01.2021, що підтверджується трекінгом поштових відправлень, то відповідач повинен був виконати вказане грошове зобов`язання у строк по 19.01.2021 включно.

Також 18.02.2021 позивач направив відповідачу вимогу №701/18-02 про сплату протягом 7 робочих днів з моменту отримання вимоги коштів в сумі 673591,22 грн (в тому числі 636504,12 грн вказаних у попередній вимозі), яка отримана відповідачем 22.02.2021, що підтверджується трекінгом поштових відправлень. Отже, строк виконання вказаного зобов`язання настав 03.03.2021.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлені судом строки виконання відповідачем зобов`язань з повернення безпідставно отриманого майна шляхом відшкодування вартості отриманої електричної енергії, суд провів перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та встановив, що правомірним буде нарахування 3% річних в загальному розмірі 4069,99грн, в тому числі:

- за період з 24.11.2020 по 19.01.2021 на суму 430384,91 грн в розмірі 1977,37 грн;

- за період з 20.01.2021 по 01.03.2021 на суму 636 504,12 грн в розмірі 2092,62 грн.

Також з врахуванням вищевказаних обставин суд провів перерахунок інфляційних втрат в межах заявленого позивачем періоду і встановив, що позивач правомірно заявив до стягнення 9518,82 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму 430384,91 грн за період з грудня 2020 року по січень 2021 року.

З приводу позовних вимог про стягнення пені в розмірі 20633,54 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Суд враховує, що за правилами ст. 208 ЦК України правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма, належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно з ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що неустойка є одним з видів забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з зазначених норм закону, сторони мають досягти згоди щодо застосування такого виду відповідальності як неустойка (штраф, пеня) у письмовому вигляді.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18, розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Суд враховує, що позивач заявив пеню на підставі п. 5.8 договору, комерційної пропозиції, яка є додатком № 2 до договору.

Однак суд встановив, що постачання позивачем відповідачу електричної енергії у вересні-листопаді 2020 року на спірну суму здійснювалось не на підставі договору постачання електроенергії №Е/123-20 від 09.01.2020.

Будь-яких інших угод щодо погодження відповідальності відповідача у вигляді сплати пені за прострочення виконання спірних грошових зобов`язань між сторонами не укладалось.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у стягненні з відповідача 20633,54 грн пені, в зв`язку з безпідставністю.

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України.

Приймаючи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає правомірними та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 673591,22 грн вартості отриманої електричної енергії, 4069,99 грн 3% річних, 9518,82 грн інфляційних втрат. У стягненні 20 633,54 грн пені, 1087,79 грн 3% річних, 5889,85 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Згідно з ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" м. Черкаси до Комунального некомерційного підприємства "Хмельницька обласна лікарня" Хмельницької обласної ради м. Хмельницький про стягнення 714791,21 грн задовольнити частково.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Хмельницька обласна лікарня" Хмельницької обласної ради (м. Хмельницький, вул. Пілотська, 1, код 02004717) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогазрезерв" (м. Черкаси, вул.Гоголя, 137, код 36860996) 673591,22 грн. (шістсот сімдесят три тисячі п`ятсот дев`яносто одна гривня 22 коп.) вартості отриманої електричної енергії, 4069,99 грн (чотири тисячі шістдесят дев`ять гривень 99 коп.) 3% річних, 9518,82 грн. (дев`ять тисяч п`ятсот вісімнадцять гривень 82 коп.) інфляційних втрат, 10307,71 грн (десять тисяч триста сім гривень 71 коп.) витрат на оплату судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У стягненні 20 633,54 грн пені, 1087,79 грн 3% річних, 5889,85 грн інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення. Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 07.06.2021.

Суддя Л.О. Субботіна

Віддруковано у 3 примірниках:

1- до справи,

2 - позивачу (18002, м. Черкаси, а/с 271),

3 - відповідачу (29000, м. Хмельницький, вул. Пілотська, буд. 1).

Надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення.