ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.06.2021 м. Ужгород Справа № 907/846/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ушак І.Г.

за участі секретаря судового засідання Лазар С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні дану справу

за позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Стронг Брідж Альянс», с. Оноківці Закарпатської області (далі позивач, ТОВ Стронг Брідж)

до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», м. Київ (далі відповідач, Приватбанк)

за участю - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Миколайовича, м. Київ - як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (далі третя особа, нотаріус Остапенко Є.М.)

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

представники:

позивача Ламбрух О.С., адвокат;

відповідача Дурдинець Р.Ю., адвокат;

третьої особи не з`явився (належним чином повідомлена)

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватбанку про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 28.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрованого в реєстрі за № 22864 та про повернення об`єктів фінансового лізингу - нерухомого майна, перелік якого значиться у додатку № 1 до договору фінансового лізингу за № 4С16033ЛИ укладеного сторонами спірних відносин 01.07.2016.

На обґрунтування позову посилається на те, що спірний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону та з огляду на те, що позивач мав на меті добровільно повернути нерухоме майно, яке було предметом фінансового лізингу, підтвердженням чого є його звернення до Приватбанку (лист від 12.02.2019 № 05.2.11/08) про розірвання договору фінансового лізингу, на яке останній не відреагував ніяким чином.

Зазначає, що натомість 11.09.2020 Приватбанк надіслав ТОВ Стронг Брідж повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу з вимогою сплатити заборгованість за договором та повернути майно 23.09.2020 за актом прийому-передачі. Майно у зазначений час не було передано, оскільки представники Приватбанку не з`явилися на передачу. За таких обставин вважає відсутнім право відповідача вимагати повернення предмету лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Стверджує, що спірний виконавчий напис вчинено з порушенням закону, оскільки нотаріус про звернення Приватбанку із заявою про вчинення виконавчого напису не повідомив ТОВ Стронг Брідж боржника, - що унеможливило подання останнім заперечень та що свідчить про те, що нотаріусом не було перевірено безспірність вимог Приватбанку.

Відповідач письмовим відзивом проти позову заперечив. Зазначає, що договір фінансового лізингу є розірваним з 23.09.2020 в односторонньому порядку з ініціативи Приватбанку у зв`язку з простроченням позивачем сплати лізингових платежів на строк понад 30 днів. Про наведене позивачу надіслано повідомлення, за змістом якого Приватбанк вимагав погасити заборгованість та повернути об`єкт лізингу. Оскільки позивачем отримано повідомлення Приватбанку і 23.09.2020 об`єкт лізингу не повернуто, останній звернувся до нотаріуса за захистом права власності у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчого напису.

Вважає, що виконавчий напис вчинено відповідно до закону та за наявності законних для цього підстав, оскільки станом на дату звернення до нотаріуса договір фінансового лізингу був припинений, заборгованість по лізингових платежах не погашена, нерухоме майно, що є власністю Приватбанку, - не повернуто, а нотаріусу для вчинення виконавчого напису про повернення об`єкту лізингу надано документи, що передбачені п. 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. - третя особа у справі - належним чином повідомлений про дату, час та місце даного засідання суду, докази чого містяться у матеріалах справи, не забезпечив участі уповноваженого представника у судовому розгляді справи та не надав суду пояснень по суті спірних відносин.

З огляду на наведене суд приймає до уваги, що згідно приписів ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи, якою у даній справі є третя особа, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, а згідно приписів ст. 14 цього Кодексу учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу у ході судового розгляду справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому судом виходив з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 01.07.2016 Приватбанк як лізингодавець та ТОВ Стронг Брідж як лізингоодержувач уклали договір фінансового лізингу № 4С16033ЛИ (далі - договір), відповідно до п.1.1 якого Приватбанк як власник нерухомого майна зазначеного в додатку № 1 до договору передав, а ТОВ Стронг Брідж прийняв зазначене майно у платне володіння та користування, а після виплати всієї суми лізингових платежів у власність, у строки, визначені договором на умовах фінансового лізингу (п.1.2 договору).

За змістом п. 1.2 вартість майна становить 320118679,00 грн., строк лізингу відповідно до п.п 1.3, 9.1 - сторонами встановлено з дати підписання договору до 25.06.2036.

Розмір, структура, строки сплати лізингових платежів визначені сторонами у додатку №2 (п. 2.1 договору), що є графіком лізингових платежів; щомісячний лізинговий платіж у даній справі становив 2936869,12 грн.

Умовами договору (п. 2.3.2) передбачено також сплату лізингоодержувачем банку відсоткової винагороди за користування майном у розмір 12% річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році.

Згідно п.п. 5.1.3, 5.1.5, 5.1.8 договору Приватбанк має право: вимагати повернення майна у випадку дострокового розірвання договору; стягнути з лізингоодержувача майно у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса у випадку невиконання зобов`язань з повернення майна; відмовитися від договору і вимагати повернення майна, якщо лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови банку від договору, договір є розірваним з дати зазначеної банком у повідомленні про відмову від договору.

Згідно п. 6.2.4 договору лізингоодержувач у випадку розірвання договору зобов`язаний повернути майно банку у стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу, сплативши при цьому банку заборгованість по лізингових платежах на поточну дату, інших платежах за цим договором, а також відшкодувавши заподіяні цим збитки, в строк не пізніше дати розірвання цього договору.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що договір підлягає розірванню в односторонньому порядку за ініціативою банку шляхом письмового повідомлення про це лізингоодержувача за три дні, зокрема, у випадку повної або часткової несплати лізингового платежу лізингоодержувачем, якщо прострочення сплати становить більше ніж 30 днів; порушення строків сплати винагород за договором (п.8.2.3 договору).

У повідомленні про розірвання сторони зазначають причину дострокового розірвання цього договору. При цьому для розірвання договору, договору про внесення змін сторони не укладають (п.8.4 договору).

У випадку розірвання договору, майно повинно бути повернуто лізингоодержувачем у термін розірвання по акту прийому-передачі майна в стані, в якому воно було отримано з урахуванням нормального зносу (п. 8.3 договору).

Як встановлено матеріалами справи та визнається сторонами, 09.09.2020 Приватбанком, у зв`язку з наявністю простроченої більше ніж 30 днів заборгованості надіслано лізингоодержувачу повідомлення від 08.09.2020 про розірвання з 23.09.2020 договору фінансового лізингу № 4С16033ЛИ від 01.07.2016, а також про необхідність у строк до зазначеної дати сплатити заборгованість за договором та по акту прийому-передачі повернути банку об`єкт лізингу - майно зазначене у додатку № 1 до договору.

29.09.2020 Приватбанком надіслано позивачу також рахунок від 25.09.2020 про сплату заборгованості за договором на суму 216314627,18 грн.

Повідомлення і рахунок отримані лізингоодержувачем відповідно 15.09.2020 та 06.10.2020, що не заперечується останнім.

Приватбанк з огляду на наявну заборгованість позивача за договором фінансового лізингу та неповернення останнім об`єкту фінансового лізингу звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. із заявою про вчинення вчинення виконавчого напису на договорі фінансового лізингу про повернення нерухомого майна .

За твердженням відповідача до заяви про вчинення виконавчого напису на договорі фінансового лізингу були додані в т.ч.: оригінал договору фінансового лізингу № 4С1603ЛИ від 01.07.2016 з додатковими до нього угодами; повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу з доказами направлення його позивачу; рахунок заборгованості за договором фінансового лізингу від 25.09.2020 з доказами направлення.

28.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис (реєстровий номер 22864) на договорі фінансового лізингу від 01.07.2016 про повернення лізингоодержувачем ТОВ Стронг Брідж - на користь лізингодавця Приватбанку - об`єктів фінансового лізингу нерухомого майна, перелік якого значиться у додатку № 1 до договору фінансового лізингу, вартістю 320118679,00 грн. у зв`язку з розірванням з 23.09.2020 договору фінансового лізингу.

Наведене передувало та послугувало підставою подання ТОВ Стронг Брідж даного позову, предметом якого є визнання зазначеного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи даний спір по суті з огляду на його предмет та суб`єктний склад, суд керується таким.

Приписами ст. 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення виконавчого напису нотаріусу врегульований Законом України Про нотаріат (далі - Закон) та іншими актами законодавства України.

Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595 (далі Порядок).

Так, згідно зі ст. 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (далі Перелік).

Приписами ст. 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, а саме:

- якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

- за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком (п. 3.5. Порядку).

Пунктом 8 розділу «Повернення об`єкта лізингу» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку визначено, що для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал договору лізингу;

б) засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права чи обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Наведені обставини свідчать і це не спростовано у ході судового розгляду, що відповідачем третій особі у справі було надано пакет документів, який відповідав п. 8 Переліку, необхідних для вчинення виконавчого напису про повернення об`єкта лізингу за договором лізингу, оскільки напис вчинявся щодо повернення об`єкта лізингу у зв`язку з розірванням договору.

З урахуванням наведеного, оскільки виконавчий напис вчинено нотаріусом на підставі документів, які підтверджують безспірність заборгованості, і з дня виникнення права вимоги у відносинах сторін минуло не більше одного року, суд дійшов висновку, що такий вчинено у відповідності до вимог Закону України «Про нотаріат» , Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відтак - відсутні підстави для задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження посилання позивача на те, що спірний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону. Неповідомлення нотаріусом позивача як боржника за спірним виконавчим написом про звернення Приватбанку за вчиненням такого, на що посилається позивач як на підставу позовних вимог, не свідчить про порушення нотаріусом закону, оскільки приписами наведеного вище законодавства, яке регулює питання вчинення виконавчих написів, не передбачено такого обов`язку нотаріуса. Бажання позивача добровільно повернути нерухоме майно, яке було предметом фінансового лізингу, за змістом наведених норм не могло бути предметом дослідження нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, а відтак не може бути підставою визнання напису таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги також те, що приписами Закону України «Про фінансовий лізинг», яким регулюються правовідносини сторін у даній справі, передбачено право лізингодавця відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; достроково розірвати договір та повернути майно - предмет лізингу в безспірному порядку за виконавчим написом, а також стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, які він може реалізувати за своїм вибором. Факт розірвання договору фінансового лізингу укладеного сторонами у даній справі з урахуванням положень Закону України «Про фінансовий лізинг» надав відповідачу право вимагати повернення предмету лізингу від лізингоодержувача в тому числі, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки такий в добровільному порядку повернуто не було.

У ході судового розгляду справи не заперечується ніким з учасників наявність прострочення лізингових платежів, що спричинило та дало право лізингодавцю в односторонньому порядку достроково розірвати договір та вимагати від лізингоодержувача повернення об`єкту лізингу. Наведеному кореспондується в силу закону та умов договору фінансового лізингу обов`язок позивача як лізінгоодержувача з повернення предмету лізингу

З огляду на те, що в позові про визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню належить відмовити, то не підлягають задоволенню також похідні вимоги про повернення об`єктів фінансового лізингу.

За змістом ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 2, 11, 13, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати сплачені за подання позову покласти на позивача.

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України. Текст рішення складено 11.06.2020

Суддя Ушак І.Г.