Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2021 р. м. Житомир Справа № 914/2903/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Горобець Д.Г., адвокат, довіреність від 30.10.2020 (приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду),

від відповідача: Докторевич Р.А., адвокат, довіреність від 24.12.2019 (приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля бетон сервіс" (м.Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива "Місто Буд" (м.Житомир)

про стягнення 419283,90грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива "Місто Буд" про стягнення 419283,90грн, з яких: 384036,52грн основного боргу, 28997,38грн пені та 6250,00грн 3% річних, а також судових витрат.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.12.2020 матеріали справи №914/2903/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива "Місто Буд" про стягнення заборгованості за договором про продаж продукції №10/12/2019 від 10.12.2019 в сумі 419283,90грн та клопотання про скасування заходів забезпечення позову передано за підсудністю до Господарського суду Житомирської області.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2021 справу №914/2903/20 передано для розгляду судді Кравець С.Г.

Ухвалою господарського суду від 15.03.2021 прийнято справу №914/2903/20 до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Оскільки вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 419283,90грн скасовано Західним апеляційним господарським судом, клопотання відповідача №14/12-1 від 14.12.2020 в частині скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Господарського суду від 26.11.2020, суд залишив без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 22.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу №914/2903/20 до судового розгляду по суті на 26.05.2021.

Представник позивача в судовому засіданні при розгляді справи по суті позовні вимоги підтримав, з підстав наведених в позовній заяві, письмових поясненнях від 12.04.2021, відповіді на відзив від 16.04.2021 та просив позов задовольнити у повному обсязі (т.1, а.с.1, т.2, а.с. 80-82, 95-97).

Представник відповідача в судовому засіданні при розгляді справи по суті заперечив проти позовних вимог позивача, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву №08/04-1 від 08.04.2021, запереченнях на пояснення №13/04-1 від 13.04.2021, запереченнях на відповідь на відзив №21/04-1 від 21.04.2021 та просив відмовити у задоволені позову (т.2, а.с.71-74, 86-88, 103-104).

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

10.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" (продавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Перспектива "Місто Буд" (покупець/відповідач) укладено договір про продаж продукції №10/12/2019 (далі - договір) (т.1, а.с.2-3).

Згідно п.1.1 договору, продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити поставлений товар на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 2.1. договору, асортимент, кількість та терміни відвантаження кожної окремої партії визначаються шляхом узгодження заявок покупця з продавцем. Вартість товару визначена у рахунку-фактурі. Рахунки вважаються наданими продавцем та отриманими покупцем за умови надання їх паперового примірника представнику покупця, надсилання на електронну пошту відповідальної особи покупця.

За умовами пункту 3.1 договору, приймання-передача товару оформлюється накладною на відпуск товару, яка підписується уповноваженими представниками сторін в 2-х автентичних примірниках: 1- покупцю, 1- продавцю. Право власності на товар, а також усі пов`язані з ним ризики, переходять від продавця до покупця з моменту передачі йому товару.

Пунктом 3.2 договору сторони передбачили, що постачальник зобов`язується продати - передати покупцю у власність товар відповідно до заявки, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити вказаний товар в повному обсязі, на умовах визначених цим договором.

Остаточна ціна товару визначається у видатковій накладній, яка є невід`ємною частиною даного договору (пункт 3.4 договору).

Відповідно до пункту 3.5 договору, покупець у разі виявлення недоліків поставленого товару за якістю має право пред`явити вимоги до продавця даного товару за умови, що ці недоліки були виявлені у розумний строк. Товар згідно даного договору вважається переданим продавцем та прийнятим покупцем по кількості згідно накладних.

За умовами пункту 4.1 договору, кількість та асортимент товару визначається в рахунках та накладних на відпуск продукції.

Згідно з пунктом 9.1 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2020р. У тому випадку, якщо сторони до закінчення терміну дії договору не повідомлять одна одну про бажання розірвати договір, то останній вважається продовженим терміном на один рік. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від відповідальності, що мало місце під час дії цього договору.

Позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №10/12/2019 від 10.12.2019 про продаж продукції, просить стягнути з відповідача 384036,52грн боргу, а також пеню в сумі 28997,38грн та 3% річних в сумі 6250,00грн за несвоєчасне виконання зобов`язань по проведенню розрахунків. Вказав, що заборгованість відповідача виникла у зв`язку з несплатою товару, який передавався відповідачу на виконання умов договору №10/12/2019 за видатковими накладними №РН-г000063 від 18.12.2019 на суму 339386,44грн, №РН-г000204 від 26.12.2019 на суму 20580,00грн, №РН-0000212 від 21.02.2020 на суму 24070,08грн. Заперечив проти доводів представника відповідача про те, що строк сплати товару не настав та, що передача товару за накладними від 26.12.2019 та від 21.02.2020 здійснювалась поза межами дії договору №10/12/2019.

Відповідач у відзиві на позовну заяву №08/04-1 від 08.04.2021, запереченнях на пояснення №13/04-1 від 13.04.2021, запереченнях на відповідь на відзив №21/04-1 від 21.04.2021 просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що враховуючи вплив карантину на господарську діяльність у 2020 році між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленостей про продаж товару з відстроченням його оплати. Доводить, що у зв`язку з цим сторони в договорі про продаж продукції №10/12/2019 від 10.12.2019 не встановлювали строку оплати продукції і така оплата повинна була відбуватись після виставлення позивачем відповідної вимоги про її здійснення. Також вказує, що відповідно до договору про продаж продукції №10/12/2019 від 10.12.2019 позивачем було поставлено товар на суму 339386,44грн згідно видаткової накладної №РН-г000063 від 18.12.2019, іншого товару за цим договором позивачем відповідачу не поставлялось. Посилається на те, що між відповідачем та позивачем у спрощений спосіб було укладено ще два договори поставки шляхом підписання видаткових накладних №РН-г000204 від 26.12.2019 на суму 20580,00грн та №РН-0000212 від 21.02.2020 на суму 24070,08грн.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст.1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст.173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За ст.ст. 626, 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, відносини між сторонами виникли на підставі договору №10/12/2019 про продаж продукції від 10.12.2019.

Суд оцінює в сукупності наступні умови договору та фактичні обставини справи:

- п.2.1. договору передбачено, що асортимент, кількість та терміни відвантаження кожної окремої партії визначаються шляхом узгодження заявок покупця з продавцем. Вартість товару визначена у рахунку-фактурі;

- в п.3.1 договору сторонами погоджено, що приймання-передача товару оформлюється накладною на відпуск товару, яка підписується уповноваженими представниками сторін в 2-х автентичних примірниках: 1- покупцю, 1- продавцю. Право власності на товар, а також усі пов`язані з ним ризики, переходять від продавця до покупця з моменту передачі йому товару;

- в п.3.2. зазначено, що постачальник зобов`язується продати - передати покупцю у власність товар відповідно до заявки, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити вказаний товар в повному обсязі, на умовах визначених цим договором;

- за умовами п.3.4. договору остаточна ціна товару визначається у видатковій накладній, яка є невід`ємною частиною даного договору;

- цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2020р (п.9.1 договору).

Позивачем на оплату було виставлено відповідачу рахунки-фактури: №СФ-0000934 від 28.11.2019 на суму 32737,15грн з ПДВ, №СФ-0000983 від 10.12.2019 на суму 339386,44грн з ПДВ, №СФ-000268 від 21.02.2020 на суму 24070,08грн з ПДВ (т.1, а.с.7-9).

За видатковими накладним №РН-г000063 від 18.12.2019 на суму 339386,44грн, №РН-г000204 від 26.12.2019 на суму 20580,00грн, №РН-0000212 від 21.02.2020 на суму 24070,08грн позивач передав відповідачу товар на загальну суму 384036,52грн (т.1, а.с.4-6). Накладні підписані представниками обох сторін та їх підписи скріплені печатками товариств.

В даних накладних відсутнє посилання на договір №10/12/2019 від 10.12.2019 як підставу поставки товару, а в графі "замовлення" зазначені відповідні рахунки-фактури. Однак, судом враховуються, що передача позивачем товару відповідачу на суму 384036,52грн здійснювалась в період дії договору №10/12/2019 за усіма трьома видатковими накладними і останні, згідно з погодженими в п. 3.1, п. 3.4 договору умовами, є невід`ємними частинами договору.

Відповідач, прийнявши поставлений позивачем товар за асортиментом, кількістю та ціною, що вказані у видаткових накладних і рахунках-фактурах, погодився на поставку товару на умовах, які запропоновані позивачем, та, своїми діями підтвердив свою згоду з цими умовами.

Зазначення ТОВ "Перспектива "Місто Буд" в гарантійному листі від 19.02.2020 про наявність заборгованості за договором №10/12/2019 від 10.12.2019 лише на суму 339386,44грн не може беззаперечно свідчити про те, що поставка товару за видатковими накладними №РН-г000204 від 26.12.2019 на суму 20580,00грн, №РН-0000212 від 21.02.2020 на суму 24070,08грн здійснювалась не на виконання умов вказаного договору.

Беручи до уваги мету з якою між сторонами укладався договір (п.1.1 договору), усталену практику відносин між сторонами (передача позивачем та одержання відповідачем товару як за видатковою накладною №РН-г000063 від 18.12.2019 на суму 339386,44грн (поставка за якою на виконання умов договору визнається відповідачем) так і за видатковими накладними №РН-г000204 від 26.12.2019 на суму 20580,00грн, №РН-0000212 від 21.02.2020 на суму 24070,08грн (поставка на виконання договору за якими відповідачем не визнається), а також здійснення усіх поставок в період дії договору за накладними, які згідно з п.3.1, п.3.4 договору, є його невід`ємними частинами, суд дійшов висновку, що товар на загальну суму 384036,52грн за усіма трьома видатковими накладними здійснювався на виконання умов договору №10/12/2019 про продаж продукції від 10.12.2019. Факт поставки товару на загальну суму 384036,52грн за вказаним накладним представник відповідача визнав.

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

В договорі №10/12/2019 про продаж продукції від 10.12.2019 та у видаткових накладних: №РН-г000063 від 18.12.2019, №РН-г000204 від 26.12.2019, №РН-0000212 від 21.02.2020 сторонами не було визначено строк оплати отриманого відповідачем товару, а лише в пункті 2.2 сторони погодили, що всі розрахунки за цим договором здійснюються в гривнях за безготівковим розрахунком шляхом перерахування коштів покупцем на банківський рахунок постачальника, зазначений у реквізитах цього договору.

Відповідач доводить, що строк оплати товару не настав з посиланням на те, що в договорі його визначено не було, а позивач вимогу відповідачу на оплату товару не виставляв.

Як визначено ч.ч.1,2 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Обов`язок оплати товару одразу після його отримання або прийняття товаророзпорядчих документів на нього випливає, зокрема, з приписів частини першої статті 692 Цивільного кодексу України. Відтак, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

У даному випадку, обов`язок покупця оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття. Отже, відповідач зобов`язаний був оплатити отриманий від позивача товар за видатковими накладними:

- №РН-г000063 від 18.12.2019 на суму 339386,44грн - в строк до 18.12.2019;

- №РН-г000204 від 26.12.2019 на суму 20580,00грн - в строк до 26.12.2019;

- №РН-0000212 від 21.02.2020 на суму 24070,08грн - в строк до 21.02.2020.

Проте, відповідач зобов`язання щодо проведення розрахунків з позивачем за отриманий товар не виконав, оплату товару на загальну суму 384036,52грн не провів.

Відповідно до ч.1 ст.222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На час розгляду справи, відповідач не подав доказів погашення заборгованості в сумі 384036,52грн, вимог позивача не спростував. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують протилежне.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 384036,52грн заборгованості є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача 28997,38грн пені та 6250,00грн 3% річних.

Розглядаючи питання про стягнення з відповідача 28997,38грн пені та 6250,00грн 3% річних, суд враховує вищенаведене, а також таке.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За умовами пункту 6.1 договору, у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством. Порушення договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору. За прострочення оплати товару покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного платежу за кожен день прострочення до моменту повного розрахунку. Стягнення штрафних санкцій не звільняє сторін від своїх зобов`язань по виконанню цього договору.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, відповідачу нарахована пеня в загальній сумі 28997,38грн (розрахунок т.1, а.с.1 на звороті).

При цьому слід зазначити, що законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Судом встановлено, що при нарахування пені за прострочку оплати за одержаний товар за договором №10/12/2019 від 10.12.2019, позивач не врахував обмеження визначені ч.6 ст.232 ГК України та нарахував пеню більше ніж за шість місяців з моменту прострочення виконання зобов`язання.

Нормою ч.6 ст.232 ГК України передбачено період часу за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано (ст.253 ЦК України), і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Аналогічна правова позиція наведена у численних судових актах касаційної інстанції, у тому числі і у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 22.08.2019 у справі №914/508/17, від 20.08.2020 у справі №902/959/19.

У даному випадку, з умов укладеного між сторонами договору не вбачається, що між ними погоджено інший строк нарахування пені ніж передбачено ч.6 ст.232 ГК України, а отже, позивач мав право здійснювати нарахування пені в строк, що не перевищує 6 місяців з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане.

Відповідно, з урахуванням викладеного, здійснивши перевірку проведених позивачем нарахувань пені суд встановив, що правомірним є нарахування пені в загальній сумі 13989,83грн, а саме:

1) за видатковими накладними №РН-г000063 від 18.12.2019, №РН-г000204 від 26.12.2019, №РН-0000212 від 21.02.2020 на суму боргу 384036,52грн у періоди з 01.04.2020 по 11.06.2020 та з 17.06.2020 по 19.06.2020 - у розмірі 13430,78грн (13053,04грн + 377,74грн);

2) за видатковими накладними №РН-г000204 від 26.12.2019, №РН-0000212 від 21.02.2020 на суму боргу 44650,08грн у період з 20.06.2020 по 27.06.2020 - у розмірі 117,11грн;

3) за видатковою накладною №РН-0000212 від 21.02.2020 на суму боргу 24070,08грн у період з 28.06.2020 по 22.08.2020 у розмірі 441,94грн.

Отже, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 13989,83грн (13430,78грн +117,11грн + 441,94грн). В частині стягнення з відповідача пені в сумі 15007,55грн (28997,38грн - 13989,83грн = 15007,55грн) вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши проведені позивачем нарахування 3% річних, господарський суд вважає їх обґрунтованими, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 6250,00грн правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення боргу за поставлений товар в сумі 384036,52грн, пені в сумі 13989,83грн та 3% річних в сумі 6250,00грн є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні позову в частині стягнення 15007,55грн пені суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива "Місто Буд" (10014, м.Житомир, вул.Київська, буд.20, кв.325, ідентифікаційний код 41654425) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" (23313, Вінницька область, Тиврівський район, м.Гнівань, вул.Соборна, 58, кв.39, ідентифікаційний код 40463739):

- 384036,52грн - боргу за поставлений товар,

- 13989,83грн - пені,

- 6250,00грн - 3% річних,

- 6064,15грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 07.06.21

Суддя Кравець С.Г.

Друк:

1 - в справу

2,3 - сторонам (рек. з повід.),

- представнику відповідача адвокату Докторевичу Р.А. на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1

- представнику позивача адвокату Горобцю Д.Г. на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2