ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2021 р. Справа №914/2070/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючий суддя Бонк Т.Б.,

Суддів Гриців В.М.,

Зварич О.В.,

секретар судового засідання Борщ І.О.

за участю представників сторін:

позивача: адвоката Шнир Я.Б.(ордер на надання правової допомоги №1053922 від 19.03.2021),

відповідача: Андрусик Ю.В. (в порядку самопредставникцтва),

розглянувши апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства Транспортна фірма Львівспецкомунтранс б/н від 08.02.2021 (вх.№ 01-05/559/21 від 10.02.1021),

на рішення Господарського суду Львівської області від 11.01.2021 (повний текст рішення складено 21.01.2021, суддя Щигельська О.І.),

у справі №914/2070/20

за позовом: Фермерського господарства Агро Захід Буг, с.Ленарівка Буського району Львівської області

до відповідача: Львівського комунального підприємства Транспортна фірма Львівспецкомунтранс, м.Львів

про стягнення 397 415,00 грн.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У серпні 2020року ФГ «Агро Захід Буг» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ЛКП Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» про стягнення 397 415,00 грн заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на виконання укладеного сторонами договору про перевезення вантажів №28-09-2/18 від 28.09.2018 позивач (виконавець) протягом листопада 2019року січня 2020року надав відповідачу(замовнику) послуги перевезення твердих побутових відходів (далі ТПВ), що підтверджується підписаними двома сторонами актами здачі-приймання робіт, які відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань в передбаченому договором порядку не оплатив.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.01.2021 у справі №914/2070/20 позов задоволено. Присуджено до стягнення з ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» на користь ФГ «Агро Захід Буг» 397 415,00 грн основного боргу та 5 961,23 грн судового збору.

При прийнятті рішення про задоволення позову суд першої інстанції встановив, що наявними в матеріалах справи доказами (підписами двома сторонами актами здачі-приймання робіт, товарно-транспортними накладними(далі ТТН), зважувальними квитанціями, податковими накладними) підтверджено факт надання позивачем відповідачу послуг з перевезення вантажу за період з 26.11.2019 по 09.01.2020 на загальну суму 429 915,00грн, які відповідач оплатив частково у грудні 2019року та у травні 2020року. У зв`язку з чим суд дійшов висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення 397 415,00 грн заборгованості. Суд відхилив доводи відповідача, що така заборгованість виникла не з його вини, а внаслідок відсутності бюджетного відшкодування від Департаменту розвитку та експлуатації ЖКГ ЛОДА, вказавши, що в силу вимог ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за свої зобов`язання і виконання замовником своїх зобов`язань за укладеним сторонами договором не ставиться в залежність від дій (бездіяльності) інших осіб.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, зокрема, що відповідно до пунктів 2.2, 2.4, 3.3 договору№28-09-2/18 від 28.09.2018 для оплати транспортних послуг позивач повинен був надати відповідачу ТТН та роздруківки GPS даних маршруту (які є належними доказами відстані пробігу), на підставі яких визначається вартість наданих послуг способом множення тарифу на відстань вивезення ТПВ. Зазначає, що оскільки оплата транспортних послуг позивача здійснювалась за рахунок коштів місцевого бюджету, місцевий суд повинен був встановити всі обставини, а не покладатись на докази, надані позивачем про надходження коштів від розпорядника на рахунок відповідача, що не підтверджують належність наданих ним послуг та повного отримання компенсації з бюджету відповідача для оплати послуг перевізника. Вказує, що ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Департаменту розвитку та експлуатації ЖКГ ЛОДА про стягнення заборгованості за транспортні послуги з вивезення ТПВ (справа №914/1684/19) і в межах вказаної справи предметом дослідження є реальність надання послуг, в тому числі і наданих позивачем. У зв`язку з чим стверджує, що відмова розпорядника бюджетних коштів оплатити послуги позивача на підставі його первинних документів, переданих відповідачем Департаменту розвитку та експлуатації ЖКГ ЛОДА, не може вважатись провиною відповідача у цій справі та виключає його відповідальність. Також скаржник вказує, що в порушення норм ч.8 ст. 80 ГПК України суд долучив подані позивачем докази після подання позову та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення розгляду справи до вирішення по суті спору у справі №914/1684/19.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач вказує, зокрема, що у відзиві на позовну заяву, відповіді на претензію відповідач визнавав факт наявності заборгованості за надані транспортні послуги, водночас вже в апеляційній скарзі заперечує наявність такої без обгрунтувань та відмови від раніше визнаних ним обставин в суді першої інстанції у визначеному ч. 2 ст. 165 ГПК України порядку. Зазначає, що оплата за надані послуги здійснювалась безпосередньо відповідачем, а не розпорядником бюджетних коштів, який не є стороною договору №28-09-2/18 від 28.09.2018. На підставі ч. 2 ст. 218 ГК України, ст. 617 ЦК України позивач вказує, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення його від виконання зобов`язань, законодавством не встановлено залежності оплати товару від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів. Також вказує, що за спірний період (ІІІ декаду листопада 2019року, І-ІІІ декаду грудня 2019року) відповідач отримав бюджетне відшкодування додаткових фактичних витрат на вивезення ТПВ з Департаменту розвитку та експлуатації ЖКГ ЛОДА. Вважає безпідставними твердження скаржника про пов`язаність даної справи зі справою №914/1684/19, оскільки фактичні обставини у справах є різними (у справі №914/1684/19 неоплаченим періодом є червень 2018року, в той час у даній справі (№914/2070/20 - спірним періодом є 26.11.2019 -09.01.2020).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.02.2021( в складі колегії: головуючого судді Дубник О.П., суддів Зварич О.В. та Гриців В.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача.

В подальшому, ухвалою від 25.02.2021 призначено розгляд справи в судовому засіданні 07.04.2021.

З підстав, викладених в ухвалі Західного апеляційного господарського суду від 07.04.2021, апеляційну скаргу ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» на рішення Господарського суду Львівської області від 11.01.2021 у справі №914/2070/20 прийнято до провадження колегією суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого-судді Бонк Т.Б. суддів: Зварич О.В., Гриців В.М. та відкладено розгляд справи на 01.06.2021.

У судовому засіданні 01.06.2021 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та надав усні пояснення.

Представник позивача підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу та надав усні пояснення.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» (замовник) та ФГ «Агро Захід Буг» (виконавець, перевізник) уклали договір №28-09-2/18 на перевезення вантажів від 28.09.2018, відповідно до п.1.1. якого замовник доручає, а перевізник бере на себе зобов`язання здійснювати перевезення вантажів замовника. Надані послуги мають відповідати Правилам перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні та Правилам дорожнього руху.

Відповідно до п.1.2 договору перевізник зобов`язується доставити вантажі до пункту призначення в установлений договором строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі вантажоодержувачу, а замовник зобов`язується вчасно сплатити за перевезення вантажу встановлену плату, відповідно до умов договору та на підставі наданих перевізником документів.

Перевезення здійснюються автотранспортом перевізника на підставі товарно-транспортних накладних, належним чином оформлених за формою, встановленою чинним законодавством (п.1.3).

Згідно з п.1.5 договору відстань та місце призначення вантажу визначаються відповідно до товаро-транспортної накладної та відстаней, встановлених Львівською обласною державною адміністрацією.

Відповідно до п.2.1 договору вартість кожного окремого перевезення та сума оплати послуг перевезення визначається згідно з тарифами, передбаченими цим договором. При цьому вартість перевезення розраховується з дотриманням граничної вартості перевезення побутових відходів, розрахованої на 1 км додаткового пробігу транспортного засобу, визначеної Рішенням Львівської міської ради №455 від 21.06.2016 (зі змінами та доповненнями) та не може перевищувати 15,00грн. за 1 км пробігу в обидві сторони (по кругу).

Ціну договору становить загальна вартість отриманих за цим договором послуг, яка визначається відповідно товарно-транспортним (подорожнім) документам з відміткою одержувача та акту (актів) приймання-передачі виконаних послуг по перевезенню вантажів (п.2.2).

Згідно з п.2.3 договору оплата здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок перевізника або в іншій формі, не забороненій чинним законодавством України.

Розрахунки по даному договору, за наявності повного пакету документів, які підтверджують факт доставки вантажу, проводяться після підписання сторонами акту наданих послуг, в такому порядку: 100% від вартості наданих послуг протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання - передачі послуг (п.2.4).

Відповідно до п.3.4 договору на вимогу замовника виконавець зобов`язаний підтвердити здійснення перевезень за маршрутом шляхом надання доступу до даних GPS треків машин, що здійснюють перевезення ТПВ. У випадку не виконання чи неналежного виконання виконавцем умов цього пункту послуги перевезення не оплачуються замовником до моменту усунення порушення.

До вказаного договору вносились зміни та доповнення додатковим договором від 28.11.2018. Водночас, згідно з додатковим договором від 01.10.2019 (том 1,а.с. 179) додатковий договір від 28.11.2018 змінено, а усі доповнення новою редакцією відмінено (п.1), доповнені п. 2.5, 2.6, 2.7, 3.2.5, 3.2.6, 3.3.7 вважаються нечинними та такими, що не застосовуються до договору №28-09-2/18 на перевезення вантажів від 28.09.2018 (п.2). Цей додатковий договір є невід`ємною складовою Договору №28-09-2/18 на перевезення вантажів від 28.09.2018, його умови застосовуються до відносин сторін, що виникли до його укладення з 28.09.2018 (п.4).

Як вбачається з матеріалів даної справи, на виконання умов вказаного договору протягом листопада 2019 року - січня 2020 року позивач надав відповідачу послуги з перевезення ТПВ на загальну суму 429 915,00грн, що підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими їх печатками актами здачі-прийняття робіт (надання послуг)

-№240 від 26.11.2019 на суму 56 250,00грн.,

-№241 від 27.11.2019 на суму 18 750,00грн.,

- №242 від 29.11.2019 на суму 56 250,00грн.,

-№243 від 03.12.2019 на суму 56 250,00грн.,

- №244 від 06.12.2019 на суму 56 250,00грн.,

-№245 від 10.12.2019 на суму 56 250,00грн.,

-№246 від 13.12.2019 на суму 37 500,00грн.,

-№247 від 16.12.2019 на суму 37 500,00грн.,

-№248 від 18.12.2019 на суму 18 750,00грн.,

-№249 від 19.12.2019 на суму 18 750,00грн.

-№31/1 від 09.01.2020 на суму 17 415,00грн.

В актах вказані номери транспортних засобів, які здійснювали перевезення, маршрути перевезення та вартість ( з ПДВ). Крім того, в актах вказано, що роботи виконані виконавцем в повному обсязі, сторони претензій одна до одної не мають.

На підтвердження надання відповідачу вищевказаних послуг позивач також подав копії підписаних представниками сторін та скріплені їх печатками товарно-транспортних накладних (від 19.10.2018, від 26.11.2019, від 28.11.2019, від 03.12.2019, від 06.12.2019, від 09.12.2019, від 10.12.2019, від 13.12.2019, від 16.12.2019,від 18.12.2019), зважувальні квитанції (в яких вказані відомості про зважування зазначених у актах здачі-прийняття робіт та ТТН транспортних засобів) та зареєстровані податкові накладні ФГ «Агро Захід Буг» від 01.12.2019, від 03.12.2019, від 06.12.2019, від 10.12.2019, від 13.12.2019, від 16.12.2019, від 18.12.2019, від 19.12.2019, від 09.01.2020.

Також в матеріалах справи наявні підписані представниками та скріплені печатками двох сторін акти звіряння взаємних розрахунків за листопад та грудень 2019 року, відповідно до яких станом на 31.12.2019 заборгованість ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» на користь ФГ «Агро Захід Буг» становила 393 750,00грн.

Як зазначено вище, відповідно до акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №31/1 від 09.01.2020 відповідачу надано послуги з перевезення ТПВ на суму 17 415,00грн.

В подальшому ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» проведено оплату 27.05.2020 на суму 13 750,00грн, що підтверджується банківською випискою на рахунку позивача (том 1,а.с. 65).

З метою досудового врегулювання спору ФГ «Агро Захід Буг» зверталось до відповідача із претензією від 08.07.2020, в якій просило невідкладно оплатити суму заборгованості за договором №28-09-2/18 від 28.09.2018 в розмірі 397 415,00грн (том 1,а.с. 83-85).

У відповідь на вказану претензію ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» листом від 07.08.2020 №228 повідомило, що на підставі рішень органів місцевого самоврядування: ухвали Львівської міської ради від 29.06.2017 №2163 «Про організацію вивезення твердих побутових відходів у м. Львові на період до 30.06.2019», рішення Львівської обласної ради від 13.07.2017 №482, рішення ВК ЛМР від 21.06.2016 № 455 «Про відшкодування додаткових витрат на вивезення та захоронення ТПВ» зі змінами, 20.07.2018 між ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» та Департаментом розвитку та експлуатації ЖКГ ЛОДА укладено договір №21 про відшкодування фактичних додаткових витрат перевізників на вивезення ТПВ за межі Львова за рахунок коштів обласного бюджету, отриманих як субвенція Львівської міської ради. Заборгованість утворилась за відсутності бюджетного відшкодування від розпорядника коштів, який виплачує компенсацію, водночас, ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» вживає усі заходи з метою отримання коштів призначених як відшкодування витрат перевізників за вивезення ТПВ з м.Львова.

У зв`язку з неоплатою в повному обсязі наданих відповідачу послуг протягом листопада 2019року січня 2020року позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Згідно з ч.1 ст.908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Частинами 1, 2 ст.306 ГК України визначено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Матеріалами справи підтверджено, що сторони уклали договір №28-09-2/18 на перевезення вантажів від 28.09.2018, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання здійснити перевезення вантажів (ТПВ), а відповідач вчасно сплатити за перевезення вантажу встановлену плату у передбаченому договором порядку - протягом 5 календарних днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання - передачі послуг.

Згідно з ч.1 ст.916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Відповідно до ст.311 ГК України плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов`язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Відповідно до умов п.2.1 укладеного сторонами договору вартість кожного окремого перевезення та сума оплати послуг перевезення визначається згідно з тарифами, передбаченими цим договором. При цьому вартість перевезення розраховується з дотриманням граничної вартості перевезення побутових відходів, розрахованої на 1 км додаткового пробігу транспортного засобу, визначеної Рішенням Львівської міської ради №455 від 21.06.2016 (зі змінами та доповненнями) та не може перевищувати 15,00грн. за 1 км пробігу в обидві сторони (по кругу).

Предметом даного спору є стягнення з відповідача - замовника 397 415,00 грн заборгованості за надані протягом листопада 2019року січня 2020року позивачем послуги з перевезення ТПВ.

В апеляційній скарзі скаржник стверджує про відсутність підстав для стягнення з нього вказаної заборгованості у зв`язку з недоведеністю позивачем кількості наданих ним послуг відповідачу, зокрема, для оплати транспортних послуг позивач повинен був надати відповідачу ТТН та роздруківки GPS даних маршруту (які є належними доказами відстані пробігу), на підставі яких визначається вартість наданих послуг способом множення тарифу на відстань вивезення ТПВ.

Апеляційний суд відхиляє такі доводи скаржника як безпідставні, з огляду на наступне.

Відповідно до п.2.4 договору розрахунки по даному договору, за наявності повного пакету документів, які підтверджують факт доставки вантажу, проводяться після підписання сторонами акту наданих послуг, в такому порядку: 100% від вартості наданих послуг протягом 5 календарних днів з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання - передачі послуг.

З наведеного вбачається, що підписанню акту приймання-передачі послуг, який є підставою для виникнення у замовника здійснити оплату, передує обов`язок виконавця надати замовнику повний пакет документів, які підтверджують факт доставки вантажу.

З матеріалів справи вбачається, що за спірний період (листопада 2019року січня 2020року) представниками обох сторін були підписані та скріплені печатками відповідні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), в яких зазначені номери транспортних засобів, що здійснювали перевезення, маршрути перевезення та вартість ( з ПДВ).

Крім того, в актах вказано, що роботи виконані виконавцем в повному обсязі, сторони претензій одна до одної не мають.

Також на підтвердження факту здійснення перевезень суду надані ТТН з відмітками одержувачів про отримання вантажу, зважувальні квитанції (в яких вказані відомості про зважування зазначених у актах здачі-прийняття робіт та ТТН транспортних засобів) та зареєстровані податкові накладні ФГ «Агро Захід Буг» від 01.12.2019, від 03.12.2019, від 06.12.2019, від 10.12.2019, від 13.12.2019, від 16.12.2019, від 18.12.2019, від 19.12.2019, від 09.01.2020.

Зазначені обставини відповідачем не спростовано.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що відповідно до п.3.4 договору на вимогу замовника виконавець зобов`язаний підтвердити здійснення перевезень за маршрутом шляхом надання доступу до даних GPS треків машин, що здійснюють перевезення ТПВ. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідач як замовник звертався до позивача з відповідними вимогами про надання доступу до даних GPS треків машин, що здійснювали перевезення ТПВ, чи невиконання позивачем таких вимог. Навпаки, як зазначено вище, представник відповідача підписав акти здачі-прийняття робіт без жодних зауважень.

Крім того, як обгрунтовано зазначив суд першої інстанції, з матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснював часткову оплату наданих йому послуг у грудні 2019 року та травні 2020 року.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що зі змісту поданого до суду першої інстанції відзиву на позовну заяву не вбачається, що відповідач заперечував будь-яким чином сам факт надання йому послуг позивачем. Навпаки, у відзиві відповідач визнав, що заборгованість за надані послуги виникла у зв`язку з відмовою Департаменту розвитку та експлуатації ЖКГ ЛОДА як розпорядника коштів виплатити йому компенсацію з бюджету.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Водночас відповідач не навів будь-яких доводів та не надав жодних доказів на підтвердження обставин неможливості заперечення ним у поданому до суду першої інстанції відзиві на позов обставин щодо обсягу наданих йому послуг з перевезення ТПВ.

Щодо доводів скаржника, що спірна заборгованість виникла не з його вини, а внаслідок відсутності бюджетного відшкодування від Департаменту розвитку та експлуатації ЖКГ ЛОДА суд зазначає наступне.

Згідно з приписами статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику цього суду як джерело права.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).

Відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19, від 03.04.2018 у справі № 908/1076/17, від 25.06.2020 у справі № 910/4926/19.

Як обгрунтовано вказав суд першої інстанції, з аналізу умов договору №21 про відшкодування додаткових витрат на вивезення твердих побутових відходів від 20.07.2017, укладеного ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» та Департаментом розвитку та експлуатації ЖКГ ЛОДА (том 1,а.с. 149) вбачається, що виконання зобов`язань ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» за договором №28-09-2/18 від 28.09.2018 не ставиться в залежність від дій (бездіяльності) інших осіб, в тому числі на підставі договору №21 від 20.07.2017.

Отже, обов`язок оплатити надані позивачем послуги перевезення вантажів лежить саме на відповідачу.

Щодо посилань апелянта на безпідставну відмову судом першої інстанції в задоволенні його клопотання про зупинення розгляду справи до вирішення по суті спору у справі №914/1684/19, апеляційний суд вважає такі доводи необгрунтованими, оскільки зі змісту долученого відповідачем примірника позовної заяви, заявленої до Департаменту розвитку та експлуатації ЖКГ ЛОДА, вбачається, що підставою позовних вимог у цій справі ( №914/1684/19) є неоплата розпорядником бюджетних коштів з відшкодування витрат на вивезення ТПВ червень 2019року, водночас, у даній справі спірним є інший період з 26.11.2019 -09.01.2020. Крім того, як зазначено вище, виконання зобов`язань ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» за договором №28-09-2/18 від 28.09.2018 не ставиться в залежність від дій (бездіяльності) інших осіб, в тому числі на підставі договору №21 від 20.07.2017.

Окрім того, з долучених позивачем відомостей по трансакціях з Єдиного веб-порталу використання публічних коштів вбачається, що за спірний період (ІІІ декаду листопада 2019року, І-ІІІ декаду грудня 2019року) відповідач отримав бюджетне відшкодування додаткових фактичних витрат на вивезення ТПВ з Департаменту розвитку та експлуатації ЖКГ ЛОДА (том 1,а.с. 181-187).

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції безпідставно долучив подані позивачем докази після подання позову (зокрема, в тому числі і щодо деталей трансакцій бюджетного фінансування, додаткового договору від 01.10.2019) колегія суддів також відхиляє, оскільки відповідно до матеріалів даної справи клопотання про долучення зазначених доказів було подане позивачем 22.09.2020 разом з відповіддю на відзив відповідача, однак таке на електронну адресу суду не надійшло, у зв`язку з чим представник позивача повторно подав таке клопотання 23.11.2020 через канцелярію суду. Відтак суд першої інстанції правомірно прийняв ухвалою від 30.11.2020 подані позивачем докази, долучені до відповіді на відзив відповідача.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області 11.01.2021 у справі №914/2070/20 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 269, 270, 275,276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства Транспортна фірма Львівспецкомунтранс б/н від 08.02.2021 (вх.№ 01-05/559/21 від 10.02.1021), - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області 11.01.2021 у справі №914/2070/20

- залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.06.2021.

Головуючий (суддя -доповідач) Т.Б. Бонк

Суддя В.М. Гриців

Суддя О.В. Зварич