За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю EJKO
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансвосток"
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансвосток Експрес"
про стягнення заборгованості у розмірі 229 640,41 грн
Представники учасників справи:
Від позивача: не з`явились.
Від відповідача 1: не з`явились.
Від відповідача 2: не з`явились.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю EJKO (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансвосток" (далі - відповідач - 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансвосток Експрес" (далі - відповідач - 2) про стягнення заборгованості у розмірі 229 640,41 грн, з яких: 221 616, 41 грн основний борг та 8 024, 00 грн 3 % річних (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказав на те, що на підставі договорів - замовлень, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансвосток» та Товариством з обмеженою відповідальністю EJKO позивач, як виконавець, зобов`язався надати послуги з транспортного експедирування, а відповідач - 1, як замовник, зобов`язався прийняти та оплатити надані послуги, проте відповідачем -1 не сплачено заборгованість у розмірі 221 616, 41 грн, у зв`язку з чим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2020 позовну заяву залишено без руху.
У встановлений судом строк позивачем було усунуто недоліки, вказані в ухвалі Господарського суду міста Києва від 03.08.2020.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2020 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов, позивачу для подачі відповіді на відзив.
02.10.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, клопотання про витребування оригіналів документів в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України та клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
У відзиві на позовну заяву відповідач -1 заперечив проти заявлених позовних вимог та вказав на те, що у всіх документах, які долучені позивачем до позовної заяви відсутній фрагмент відтиску штампу замовника, посада підписанта та підпис, неможливо визначити юридичну особу, яка є замовником та належним відповідачем у справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2020 вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 21.10.2020.
13.10.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про залучення до участі у справу співвідповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансвосток Експрес".
22.10.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 221 616, 41 грн. боргу та 8 024, 00 3% річних.
21.10.2020 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Літвінової М.Є. у відпустці.
11.11.2020 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Літвінової М.Є. на лікарняному.
27.11.2020 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява, в якій заявник просить суд розглядати справу в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програми Microsoft Teams.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю EJKO про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Представник відповідача у судовому засіданні 09.12.2020 підтримав заявлене клопотання про витребування у позивача оригіналів документів.
Судом у судовому засіданні 09.12.2020 оглянуто оригінали первинних документів відповідача.
Представник позивача у судове засіданні 09.12.2020 не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.
Судом відкладено розгляд заяви про залучення співвідповідача та зменшення розміру позовних вимог до встановлення фактичних обставин справи.
Представник позивача подав у підготовчому засіданні 15.02.2021 клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.
Представник відповідача у підготовчому засіданні 15.02.2021 заперечив щодо задоволення клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 15.02.2021 представник позивача підтримав заяву про зменшення розміру позовних вимог та заяву про залучення співвідповідача - ТОВ "Трансвосток Експрес".
Представник відповідача у підготовчому засіданні 15.02.2021 підтримав заяву про зменшення розміру позовних вимог; заперечив щодо задоволення заяви про залучення співвідповідача - ТОВ "Трансвосток Експрес".
У підготовчому засіданні 15.02.2021 судом вирішено прийняти до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог, спір вирішується з її урахуванням.
Судом відкладено розгляд заяви про залучення співвідповідача - ТОВ "Трансвосток Експрес" та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи до встановлення фактичних обставин справи.
18.02.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли заперечення проти про залучення до участі у справу співвідповідача та заперечення щодо заяви про долучення додаткових документів.
22.02.2021 через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про вступ у справу як представника до якої долучено додаткові документи.
Представник відповідача заперечив щодо прийняття клопотання про долучення доказів, поданого через електронний суд.
Судом у підготовчому засіданні 22.02.2021 з`ясовується думку представників сторін щодо заяви про залучення до участі у справу співвідповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансвосток Експрес" від 13.10.20.
09.03.2021 засобами поштового зв`язку від представника позивача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи.
Представник відповідача-2 у підготовче засідання 15.03.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце підготовчого засідання був повідомлений належним чином.
Представник відповідача у судовому засіданні 15.03.2021 подав заперечення проти заяви про приєднання додаткових доказів по справі.
Нормами ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.
За приписами ч.1 ст.7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
У судовому засіданні 19.04.2021 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача -1 у судовому засіданні 19.04.2021 заперечив проти заявлених позовних вимог.
Представник відповідача-2 у судове засідання 19.04.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.
У засіданні 19.04.2021 судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви по розгляду справи по суті на 28.04.2021.
Представник відповідача -1 у судовому засіданні 28.04.2021 подав заяву про розподіл судових витрат та просив суд стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.
Представник відповідача-2 у судове засідання 28.04.2021 не з`явився.
У судовому засіданні 28.04.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансвосток" про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу призначено на 31.05.2021, у зв`язку з перебуванням судді Літвінової М.Є. у відпустці з 05.05.2021 по 24.05.2021 включно.
17.05.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, в якій позивач заперечив проти стягнення з останнього витрат на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн та зазначив, що наданий відповідачем -1 Акт № 1 від 16.04.2021 не містить детального опису розрахунку вартості послуг за кожний вид наданої послуги, що за доводами позивача, унеможливлює оцінку заявлених до розподілу витрат на правову допомогу критеріям реальності, необхідності та розумності.
Крім того позивач вказав на те, що платіжні доручення № 1073 від 08.04.2021 та № 1086 від 21.04.2021 не є належними доказами сплати наданих адвокатом послуг, оскільки не містять зазначення в призначенні платежу за які саме послуги сплачені кошти і чи пов`язані вони з розглядом справи.
Представники учасників справи у судове засідання 31.05.2021 не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.
Суд, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансвосток" про розподіл витрат на професійну правничу допомогу вирішив задовольнити її, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Статтею 221 ГПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Судом встановлено, що 04.03.2020 між Адвокатським бюро «Раков і партнери» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансвосток» укладено Договір про надання правової допомоги.
Відповідно до п. 2 додаткової угоди перелік послуг включає в себе здійснення всіх необхідних дій, що направлені на відстоювання правової позиції замовника в суді; ознайомлення з матеріалами справи, моніторинг судової практики та чинного законодавства, консультацій, розроблення правової позиції, складання процесуальних документів, їх подання сторонам та суду, безпосередня участь адвоката у судових засіданнях та здійснення всіх необхідних дій для отримання позитивного результату.
Вартість послуг обумовлених у п. 1 та п. 2 Додаткової угоди № 2 від 21.09.2020 складає 28 000, 00 грн (п. 3 додаткової угоди).
Вартість послуг складає 28 000, 00 грн, послуги сплачені не у повному обсязі.
Відповідачем - 1 на підтвердження понесення витрат на правову допомогу надано платіжне доручення № 1086 від 21.04.2021 про сплату 7 000, 00 грн та платіжне доручення № 1073 від 08.04.2021 про сплату 3 000, 00 грн з призначенням платежу «Оплата за правову допомогу згідно Договору про надання правової допомоги від 04.03.2020».
Крім того, відповідачем-1 додано до матеріалів справи ордер серії ЛГ № 021704 від 21.09.2020 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 6095/10 від 07.07.2017.
Суд зазначає, що в силу приписів частини 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Суд зазначає, що надані відповідачем -1 документи на понесення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18.
Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Судом враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.11.2019 у справі № 902/347/18 та у постанові від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, зазначила, що у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України). У постанові від 22.11.2019 у справі № 902/347/18 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зауважила, що викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 правова позиція має враховуватись при вирішенні усіх наступних спорів у подібних правовідносинах.
У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтувати наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Отже, відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд має право за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але лише у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, яка, зокрема встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справ. При цьому, для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат.
Позивач заперечив щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн та вказав, що вказана сума є недоведеною.
Крім того, позивач зазначив, що наданий позивачем детальний опис наданих послуг, який викладений у Акті № 1 від 1 не містить детального опису розрахунку вартості послуг за кожний вид наданої послуги, що за доводами позивача, унеможливлює оцінку заявлених до розподілу витрат на правову допомогу критеріям реальності, необхідності та розумності.
Разом з тим, позивач вказав, що послуга «судове засідання» є такою, що не визначена як окрема послуга або вид правової допомоги та віднесення виду послуги - написання заперечення проти долучення додаткових доказів, як вид процесуального документу не передбачений нормами ГПК України.
Водночас, беручи до уваги принцип змагальності, який знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами.
Суд зазначає, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Положеннями ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що видами адвокатської діяльності є:
1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;
4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;
5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;
6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;
8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.
Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Отже, заперечення позивача в частині віднесення відповідачем - 1 в Акті № 1 від 16.04.2021 таких видів надання послуг як участь у судовому засіданні та написання заперечення проти долучення додаткових доказів є послугами, які адвокат надавав клієнту на підставі статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому дані заперечення не беруться судом до уваги.
Судом враховано, що ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокатський гонорар може існувати у фіксованій формі. Оскільки Договором про надання правової допомоги з додатками до нього, визначено суму гонорару саме в такий спосіб, Позивач не зобов`язаний посилатись на час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Обґрунтованість розміру витрат на оплату послуг адвоката в такому разі визначається на підставі наявних доказів. Вказану позицію викладено Верховним Судом в додатковій постанові у справі № 924/447/18 від 02.07.2020 р.
В межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником відповідача -1, а отже є визначеним.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва
3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.
4. Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту додаткового рішення до суду апеляційної інстанції.
5. Згідно з підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147- VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Повне рішення складено 09.06.2021.
Суддя М.Є. Літвінова