ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 Справа № 914/350/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волокдон»

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі Фуд»

про стягнення 61228,11 грн.

за участю представників:

від позивача не з?явився

від відповідача не з?явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Волокдон» до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі Фуд» про стягнення 61228,11 грн., з яких 48437,65 грн. - основний борг, 1552,06 грн. - інфляційні втрати, 851,65 грн. - 3% річних та 10386,75 грн. - пеня.

Крім того позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18000,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн. за подання до суду позовної заяви.

Ухвалою суду від 15.02.2021р. справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання вказаною ухвалою суду призначено на 09.03.2021р., явка учасників справи визнана судом обов?язковою.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання. Підготовче засідання відкладалося судом на 25.03.2021р., 15.04.2021р. та 06.05.2021р. Позивач та відповідач явку представників в судові засідання 09.03.2021р., 25.03.2021р., 15.04.2021р. та 06.05.2021р. не забезпечили.

Крім того, ухвалою суду від 25.03.2021р. було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі Фуд» належним чином засвідчену копію підписаного примірника договору поставки №01/20 від 03.03.2020р. разом із протоколом розбіжностей №1 від 03.03.2020р. Ухвалою суду від 15.04.2021р. зобов?язано відповідача виконати вимоги ухвали суду від 25.03.2021р.

Ухвалою суду від 06.05.2021р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 27.05.2021р.

Позивач та відповідач явку представників в судове засідання 27.05.2021р. для розгляду справи по суті не забезпечили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Поштова кореспонденція з ухвалами суду надсилалися позивачу, на адресу вказану ним у позовній заяві та зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій, а саме: 49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Володимира Мономаха, будинок 5.

Також поштова кореспонденція з ухвалами суду надсилалися на адресу представника позивача, що вказана у позовній заяві, а саме: 02002, місто Київ, вулиця Є.Сверсгюка, 11-Б, офіс 005.

Крім того ухвали суду надсилалися на електронну адресу представника позивача, що вказана у позовній заяві, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачу поштова кореспонденція з ухвалами суду надсилалися на адресу вказану в позовній заяві та зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій, а саме: 80500, Львівська область, Буський район, місто Буськ, майдан Незалежності, будинок 9.

Слід зазначити, що на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі (клопотання надіслано на електронну адресу суду без електронного цифрового підпису).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.

03.03.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Джапан Компані ЛТД», (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Профі Фуд» (покупець) укладено договір поставки №01/20.

Рішенням єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Джапан Компані ЛТД» №19/01/2021 від 19.01.2021р. змінено найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Джапан Компані ЛТД» (ідентифікаційний код 42526140) на Товариство з обмеженою відповідальністю «Волокдон» (ідентифікаційний код 42526140).

Відповідно до пункту 1.1. договору, постачальник зобов`язується поставити товар, а покупець - прийняти та оплатити товар, поставлений партіями в асортименті, кількості і в строки згідно умов даного договору.

Згідно із пунктом 1.2. договору, асортимент, кількість та ціна товару визначаються сторонами при формуванні замовлення на кожну партію товару та вказуються в рахунках-фактурах постачальника, а також товаросупровідних документах (накладних), які складаються на підставі замовлень покупця. Підписані представниками сторін накладні прирівнюються до специфікацій, які є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 1.3. договору передбачено, що у випадку необхідності сторони також можуть укласти специфікацію на поставку окремої партії товару, що в такому випадку також є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 1.4. договору, право власності на товар виникає у покупця після здійснення повної оплати поставленої продукції.

Згідно із пунктом 3.1. договору, для здійснення поставки кожної окремої партії товарів покупець робить постачальнику відповідну заявку, передану через факс, електронну пошту або телефоном. У заявці зазначається асортимент, кількість та ціна конкретного товару, а також дата і місце здійснення поставки.

Пунктами 3.2. та 3.3. договору передбачено, що передача кожної партії товару, поставленого на підставі заявок покупця, оформляється накладними. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару.

Відповідно до пунктів 3.7. та 3.8. договору, підпис представника покупця на видатковій накладній є належним доказом того, що він отримав від постачальника всі необхідні документи на відповідний товар, визначені пунктом 3.6. даного договору. Приймання товару по кількості та асортименту здійснюється покупцем в момент отримання товару від постачальника. Підписання покупцем видаткової накладної є доказом приймання товару по кількості без будь-яких претензій покупця.

Згідно із пунктом 4.1. договору, приймання товару по кількості та асортименту здійснюється покупцем в мочені отримання товару від постачальника. Підписання Покупцем видаткової накладної є доказом приймання товару по кількості без будь-яких претензій покупця.

Пунктами 5.2.1. та 5.2.2. договору передбачено, що покупець зобов`язаний здійснювати перевірку при прийманні товару по кількості, якості, асортименту, а також скласти та підписати всі необхідні відповідні документи під час передачі йому товару. При здійсненні приймання товару по якості негайно повідомити постачальника про виявленні недоліки, але не пізніше наступного дня, та обов`язково викликати письмово представника постачальника для проведення перевірки за якістю та складення і підписання відповідного акту. У випадку, якщо протягом встановленого терміну постачальника не повідомлено про виявлені недоліки та не запрошено представника постачальника для проведення перевірки та складення і підписання відповідного акту, то товар вважається таким, що прийнятий за якісно та повністю відповідає встановленим вимогам.

Відповідно до пункту 5.2.3. договору, покупець зобов`язаний оплатити отриманий товар у розмірі та у терміни, що встановлені даним договором.

Згідно із пунктами 6.1. та 6.2. договору, ціна, асортимент, кількість і комплектність товару, належного до поставки, погоджуються сторонами при формуванні замовлення на кожну партію товару, шляхом погодження сторонами заявки покупця на поставку товару та відображаються в рахунку-фактурі, накладній та інших товаросупровідних документах на товар. Ціни на товар, що поставляється постачальником, є вільними відпускними та включають у себе ПДВ.

Пунктом 6.4. договору, передбачено, що розрахунки за товар здійснюються покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту поставки.

Розрахунки за товар здійснюються покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту поставки (пункт 6.4. договору в редакції протоколу розбіжностей до договору поставки №01/20 від 03.03.2020р.).

Пунктом 6.6. договору, передбачено, що датою оплати за договором є день надходження належної суми платежу на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до пункту 7.3. договору, за кожний день прострочення оплати поставленого товару, покупець зобов?язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на виконання умов договору, позивачем було поставлено відповідачу товар у період з 03.03.2020р. по 30.11.2020р., відповідно до таких накладних:

1) відповідно до видаткової накладної №РН-0000016 від 04.03.2020р. позивач поставив відповідачу товар на суму 31050,00 грн., проте згідно до платіжного доручення №2751 від 28.09.2020 року дана накладна була частково сплачена у сумі 18000,93 грн. Отже, борг за товар по вказаній накладній, за твердженням позивача, складає 13049,07 грн.

2) відповідно до видаткової накладної №РН-0000019 від 18.03.2020р. позивач поставив відповідачу товар на суму 17388,00 грн., проте, за твердженням позивача, товар по вказаній накладній відповідачем не оплачений;

3) відповідно до видаткової накладної №РН-0000187 від 13.10.2020р. позивач поставив відповідачу товар на суму 18000,58 грн., проте, за твердженням позивача, товар по вказаній накладній відповідачем не оплачений.

Тобто, як стверджує позивач у позовній заяві, заборгованість відповідача становить 48437,65 грн. (13049,07 грн. + 17388,00 грн. + 18000,58 грн.).

Як зазначає позивач, він не одноразово в усній формі звертався до відповідача з вимогою сплатити суму боргу за поставлений товар, однак на вимоги сплатити вартість товару, відповідач зазначав про відсутність у нього коштів.

Крім того, як вказано у позовній заяві, позивачу не було повернуто підписаний відповідачем примірник договору, однак у видаткових накладних та платіжних дорученнях підставою замовлення та оплати зазначено «договір №01/20 від 03.03.2020р.»

Як зазначає позивач, він неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути підписаний примірник договору, однак такі звернення були залишені відповідачем без задоволення, у зв?язку з чим позивачем до позовної заяви у даній справі було долучено клопотання про витребування доказів у відповідача, а саме договору поставки №01/20 від 03.03.2020р. разом з протоколом розбіжностей.

У зв?язку з неналежним виконанням договірних зобов?язань, позивач на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу 1552,06 грн. - інфляційних втрат та 851,65 грн. - 3% річних.

Крім того, на підставі пункту 7.3. договору, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 10386,75 грн.

Таким чином, враховуючи наведене, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 61228,11 грн., з яких 48437,65 грн. - основний борг, 1552,06 грн. - інфляційні втрати, 851,65 грн. - 3% річних та 10386,75 грн. - пеня.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані позивачем докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з огляду на таке.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (стаття 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем до позовної заяви долучено копію договору поставки №01/20 від 03.03.2020р. Як вбачається із вказаного договору, а також із протоколу розбіжностей до нього, ні договір поставки, ні протокол розбіжностей до договору, не підписані зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Джапан Компані ЛТД» (Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі Фуд»).

Однак при цьому в матеріалах справи містяться видаткові накладні, що підписані як позивачем, так і відповідачем, в яких міститься посилання на договір поставки №01/20 від 03.03.2020р.

Також в матеріалах справи містяться платіжні доручення №2700 від 16.09.2020р. на суму 6000,19 грн., №2706 від 17.09.2020р. на суму 19500,62 грн., №2732 від 22.09.2020р. на суму 6000,19 грн., №2751 від 28.09.2020р. на суму 18000,93 грн., №2753 від 28.09.2020р. на суму 7500,24 грн., №2705 від 12.10.2020р. на суму 18000,58 грн., №2914 від 02.11.2020р. на суму 9450,00 грн. та №2939 від 09.11.2020р. на суму 15120,00 грн., відповідно до яких платником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Профі Фуд» (ідентифікаційний код 35433372), одержувачем коштів є Товариство з обмеженою відповідальністю «Джапан Компані ЛТД» (ідентифікаційний код 42526140), а призначенням платежу є «Оплата за товар згідно договору №01/20 від 03.03.2020р.».

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із частиною 1 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 241 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Доказами такого схвалення правочину можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів тощо) (постанови Верховного Суду від 16.05.2018р. у справі №910/1163/17, від 25.04.2018р. у справі №910/9915/17, від 10.04.2018р. у справі №910/11079/17)

При оцінці обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.03.2018р. у справі №910/8794/16).

Разом з цим у постанові Верховного Суду від 16.05.2018р. у справі №910/1163/17 зазначено, що схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, передача транспортних засобів, зняття їх з обліку із наданням усіх необхідних документів та прийняття часткової або повної оплати за спірними договорами).

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем вчинялися такі дії щодо схвалення договору поставки №01/20 від 03.03.2020р. як підписання видаткових накладних та здійснення оплат по цьому договору, суд дійшов висновку, що факт укладення договору поставки №01/20 від 03.03.2020р. підтверджується матеріалами справи.

Разом з цим, як зазначалося судом, ухвалою суду від 25.03.2021р. було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі Фуд» належним чином засвідчену копію підписаного примірника договору поставки №01/20 від 03.03.2020р. разом з протоколом розбіжностей №1 від 03.03.2020р. Ухвалою суду від 15.04.2021р. відповідача зобов?язано виконати вимоги ухвали суду від 25.03.2021р.

Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю «Профі Фуд» вимог ухвал суду не виконало, витребуваних документів не подало.

Факт здійснення поставки товару відповідачу підтверджується видатковою накладною №РН-0000016 від 04.03.2020р. на суму 31050,00 грн., видатковою накладною №РН-0000019 від 18.03.2020р. на суму 17388,00 грн. та видатковою накладною №РН-0000187 від 13.10.2020р. на суму 18000,58 грн.

Отже, як підтверджується матеріалами справи, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 66438,58 грн. Докази здійснення інших поставок в матеріалах справи відсутні.

При цьому, як встановлено судом, відповідач на виконання умов договору поставки №01/20 від 03.03.2020р. здійснив наступні оплати:

- 16.09.2020р. на суму 6000,19 грн. (платіжне доручення №2700);

- 17.09.2020р. на суму 19500,62 грн. (платіжне доручення №2706);

- 22.09.2020р. на суму 6000,19 грн. (платіжне доручення №2732);

- 28.09.2020р. на суму 18000,93 грн. (платіжне доручення №2751);

- 28.09.2020р. на суму 7500,24 грн. (платіжне доручення №2753);

- 12.10.2020р. на суму 18000,58 грн. (платіжне доручення №2705);

- 02.11.2020р. на суму 9450,00 грн. (платіжне доручення №2914);

- 09.11.2020р. на суму 15120,00 грн. (платіжне доручення №2939).

Таким чином, як підтверджується матеріалами справи, відповідач на виконання умов договору поставки №01/20 від 03.03.2020р. здійснив оплати в загальній сумі 99572,75 грн.

Відтак, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 66438,58 грн., а також підтверджується здійснення відповідачем оплат на загальну суму 99572,75 грн., тому суд дійшов висновку, що сума основного боргу за договором поставки №01/20 від 03.03.2020р., що є предметом спору у даній справі, у відповідача відсутня. Доказів, які б могли свідчити про існування інших обставин, ніж ті, що встановлені судом у даній справі, ні позивачем, ні відповідачем не подано.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач неналежно виконував свої зобов?язання за договором поставки, оскільки невчасно здійснював оплати за поставлений йому позивачем товар.

Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності із статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено судом, відповідно до пункту 7.3. договору, за кожний день прострочення оплати поставленого товару, покупець зобов?язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Як вбачається із поданого розрахунку позовних вимог, позивач нараховує відповідачу пеню окремо по кожному невчасно виконаному зобов?язанню (окремо по кожній накладній) за такі періоди та в таких розмірах:

1) по видатковій накладній №РН-0000016 від 04.03.2020р. на суму боргу 13049,00 грн. за період з 25.03.2020р. по 25.01.2021р. в розмірі 4006,06 грн.;

2) по видатковій накладній №РН-0000019 від 18.03.2020р. на суму боргу 17388,00 грн. за період з 21.04.2020р. по 25.01.2021р. в розмірі 4868,64 грн.;

3) по видатковій накладній №РН-0000187 від 13.10.2020р. на суму боргу 18000,58 грн. за період з 03.11.2020р. по 25.01.2021р. в розмірі 1512,05 грн.

При цьому слід зазначити, що як вбачається із розрахунку позовних вимог, позивач нараховує пеню виходячи з того, що розмір пені становить 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення.

З приводу нарахування пені по видатковій накладній №РН-0000016 від 04.03.2020р. (період нарахування з 25.03.2020р. по 25.01.2021р.) та по видатковій накладній №РН-0000019 від 18.03.2020р. (період нарахування з 21.04.2020р. по 25.01.2021р.) суд зазначає, що відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо нарахування пені виходячи з того, що розмір пені становить 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення, суд зазначає, що договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань регулюються Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Так, статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Однак, відповідно до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічне положення встановлено пунктом 7.3. договору поставки, а саме за кожний день прострочення оплати поставленого товару, покупець зобов?язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

З врахуванням наведених норм, а також враховуючи підтверджені матеріалами справи здійснені позивачем поставки та здійснені відповідачем оплати, судом в межах заявлених позивачем сум заборгованості та в межах визначених позивачем періодів нарахування здійснено перерахунок пені.

Відповідно до здійсненого перерахунку, суд дійшов висновку, що загальний розмір пені становить 1946,16 грн.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% процентів річних, з врахуванням підтверджених матеріалами справи здійснених позивачем поставок та здійснених відповідачем оплат по договору, а також з врахуванням заявлених позивачем сум заборгованості та в межах визначених позивачем періодів нарахування, суд дійшов висновку, що розмір інфляційних втрат становить 165,27 грн., а розмір 3% річних становить 421,27 грн.

При зверненні до суду із позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.1..1 від 26.01.2021р. на суму 2270,00 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 93,90 грн. судового збору, оскільки позов підлягає задоволенню частково.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18000,00 грн. суд зазначає таке.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем подано такі докази понесених ним витрат на правничу допомогу:

- договір (угода) про правову допомогу від 03.12.2020р.;

- рахунок-фактура від №39 від 15.12.2020р. на суму 18000,00 грн.;

- платіжне доручення №340 від 18.12.2020р. на суму 18000,00 грн. (оплата згідно рахунку №39 від 15.12.2020р. за правову допомогу);

- звіт про надані юридичні послуги від 29.01.2021р.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Як вбачається із поданого відповідачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на правничу допомогу, така становить 18000,00 грн.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається із поданих матеріалів, 03.12.2020р. між адвокатом Ступаком Сергієм Олександровичем та Товариство з обмеженою відповідальністю «Джапан Компані ЛТД», відповідно до пункту 1.1. якого, адвокат зобов`язується надати клієнту таку правову допомогу: представляти клієнта в підприємствах, Державній виконавчій службі та в її структурних підрозділах, державних та приватних нотаріусів, установах, організаціях, банках, судах першої інстанції, в тому числі адміністративних та господарських судах, апеляційних судах, Верховному Суді України по всіх категоріях справ з питань інтересів клієнта у відносинах щодо стягнення заборгованості з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі Фуд» на користь клієнта.

Згідно із пунктом 5.1. договору, за надання правової допомоги, відповідно до пункту 1.1. даного договору клієнт сплачує адвокату гонорар - 18000,00 грн.

Як вбачається із поданих матеріалів, позивачем на підставі платіжного доручення №340 від 18.12.2020р. було сплачено адвокату 18000,00 грн. (оплата згідно рахунку №39 від 15.12.2020р. за правову допомогу).

Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наведене, дослідивши подані відповідачем матеріали, суд дійшов висновку, що заявлена сума судових витрат на професійну правничу допомогу є достатньо обґрунтованою, відповідає критерію розумності, підтверджена матеріалами справи. Заперечень щодо розміру судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем не подано.

Таким чином, відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 744,57 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оскільки позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 13, 74, 76, 77, 78, 86, 123, 126, 129, 236, 237, 238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі Фуд» (80500, Львівська область, Буський район, місто Буськ, майдан Незалежності, будинок 9, ідентифікаційний код 35433372) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Волокдон» (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Володимира Мономаха, будинок 5, ідентифікаційний код 42526140) пеню в розмірі 1946,16 грн., інфляційні втрати в розмірі 165,27 грн., 3% річних в розмірі 421,27 грн., 93,90 грн. - судового збору та 744,57 грн. - судових витрат на професійну правничу допомогу.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 07.06.2021р.

Суддя М.М. Петрашко