ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 червня 2021 року Справа № 903/278/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка", м. Луцьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю Волинь - Захід"

про стягнення 1 801 721,71 грн.

Суддя Шум М.С.

Секретар судового засідання Вижовець М.О.

Представники сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

Встановив: товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» звернулося з позовною заявою до Господарського суду, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь - Захід" 1 801 721,71 грн. заборгованості з яких 1 700 001,00 грн. - штрафу, 101 720,71 грн. - пені та 27 025,83 грн. судових витрат по справі.

На обгрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № КВ-В3-2-1-1940 від 31.07.2018.

Ухвалою суду від 15.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, судове засідання призначено на 11.05.2021.

05.05.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафу до 100 000,00 грн., та пені до 30 000,00 грн.

Представник позивача листом від 25.05.2021 надав додаткові пояснення, якими вважає надані у відзиві відповідача заперечення необгрунтованими та просить задоволити позовні вимоги ТзОВ "Агротехніка" у повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.05.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.06.2021.

Представник відповідача листом від 31.05.2021 подав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному.

Розглянувши клопотання представника відповідача щодо відкладення розгляду справи суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку.

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

31.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинь - Захід" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОТЕХНІКА" (покупець) було укладено договір поставки №КВ-ВЗ-2-1-1940, відповідно до п.п. 1.1.-1.2. якого постачальник зобов`язується поставляти покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно оплачувати його в порядку та на умовах визначених договором. Поставка товару за цим договором здійснюється окремими партіями. Найменування товару, асортимент, ціна за одиницю товару, та інша інформація вказується у специфікаціях, які підписується уповноваженими представниками сторін, і становлять невід`ємну частину даного договору.

27.10.20120 між сторонами договору поставки №КВ-ВЗ-2-1-1940 від 31.07.2018 було підписано Специфікацію №6 на поставку кукурудзи 30го класу в кількості 500,00 т. (+ - 10%) за ціною 5 666,67 грн./т, на загальну суму 3 400 002,00 грн. з ПДВ. При цьому визначено, що передача товару покупцеві здійснюється на умовах EXW (Інкотермс-2010) за адресою: Волинська обл.,Луцький р-н, с. Чаруків, товар по даній специфікації повинен бути наданий покупцю в повному обсязі до 01.12.2020, оплата товару по даному договору здійснюється на умовах: - 1 750 000,00 грн. - передоплата коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, 970 000,00 грн - оплата коштів після поставки Товару в повному обсязі та надання видаткових накладних.

На виконання умов Договору та Специфікації №6, ТзОВ "АГРОТЕХНІКА" було здійснено на рахунок ТзОВ "ВОЛИНЬ - ЗАХІД" попередню оплату товару на загальну суму 1 750 000,00грн., що стверджується платіжними дорученнями №10776 від 27.10.2020 з призначенням платежу: "Оплата за кукурудзу зг.рах. №3 від 27.10.2020 в т.ч. ПДВ 20% - 291 666.67 грн. (а.с. 8).

В пункті 7 специфікації №6 від 27.10.2020 до Договору сторони визначили, що товар по даній специфікації повинен бути наданий покупцю в повному обсязі до 01.12.2020.

Водночас, ТзОВ "ВОЛИНЬ - ЗАХІД" взяті на себе згідно Договору та специфікації до нього зобов`язання в частині поставки ТзОВ "АГРОТЕХНІКА" товару (у порядку та строки, визначених специфікацією) не виконало, товар на суму попередньої оплати не поставило, у зв`язку з чим на момент звернення кредитора до суду з відповідним позовом та на час розгляду справи судом не виконало своїх зобов`язань за договором в частині поставки товару вартістю 1 750 000.00грн.

Непоставка відповідачем товару позивачу та неповернення суми попередньої оплати виступило підставою для його звернення до господарського суду з позовом про примусове стягнення суми 1 750 000,00 грн.

У зв`язку з порушення Відповідачем умов укладеного договору та специфікації до нього Позивачем листом від 18.12.2020 направлено претензію з вимогою виконання взятих на себе зобов`язань.

В матеріалах справи відсутні докази повернення коштів Позивачу та відсутні докази в частині зобов`язання Відповідача перед Позивачем з поставки товару.

З огляду на зазначене вище, зважаючи той факт, шо Відповідач порушив взяті на себе договірні зобов`язанні та не поставив у визначені договором та строки товар загальною вартістю 3 400 002.00 грн. у зв`язку з чим Позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача пені в сумі 101 720,71 грн. за період 02.12.2020 по 03.03.2021 та штрафу в сумі 1 700 001,00 грн.

Згідно зі ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є йогоневиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996р. (зі змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.5 Договору поставки №КВ-В3-2-1-1940 від 31.08.2018 сторони передбачили, що за порушення термінів передачі Товару Постачальник зобовязаний сплатити на користь Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості Товару та сплатити штраф у розмірі 50 відсотків від вартості недопоставленого (невчасно поставленого) Товару.

Отже, сплата пені та штрафу є договірним зобов`язанням відповідача.

Нараховані Позивачем пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення в сумі 101 720,71 грн. за період з 02.12.2020 по 03.03.2021 та 50% штрафу в сумі 1 700 001,00 грн. від простроченої суми підлягають до стягнення з Відповідача згідно п. 8.5 Договору.

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки спір до розгляду судом доведено з вини відповідача, то витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 27 025,83 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід покласти на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь - Захід» (45760, Волинська обл., Горохівський р-н., село Волиця - Лобачівська, вул. Маргарити Малиновської, буд. 20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» (43026, м.Луцьк, вул. Єршова, 11 ) 1 801 721,71 грн. заборгованості з яких: 1700 001,00 грн. - штрафу , 101 720,71 грн. - пені. та 27 025,83 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено

07.06.2021

Суддя М. С. Шум