РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.06.2021Справа № 910/2923/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

при секретарі судового засідання - Жалобі С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали

позовної заяви Головного управління Національної поліції у м. Києві

до Фізичної-особи підприємця Названової Олени Іванівни

про стягнення 116 209,55 грн.,

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Головне управління Національної поліції у м. Києві звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної-особи підприємця Названової Олени Іванівни про стягнення заборгованості у розмірі 116 209,55 грн., з якої 105 417,68 грн. - заборгованість за оренду приміщення, 4 285,56 грн. - заборгованість за спожиті послуги опалення, 3 053,64 грн. - заборгованість за послуги водопостачання, 2 953,47 грн. - заборгованість за спожиті послуги постачання електроенергії, 499,20 грн. - заборгованості за спожиті послуги вивозу відходів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків у десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2021 (після усунення недоліків позовної заяви) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання у справі призначено на 26.04.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 розгляд справи відкладено на 19.05.2021.

19.05.2021 від відповідача надійшов відзив на позов.

У судовому засіданні 19.05.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити позов повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.05.2021 заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у позові повністю.

У судовому засіданні 19.05.2021 оголошено перерву до 02.06.2021.

28.05.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив.

У судове засідання 02.06.2021 представники сторін не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Частиною першою статті 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

27.02.2018 між Головним управлінням Національної поліції у м. Києві (далі - виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Названовою Оленою Іванівною (далі - замовник) укладено договір № 108 ВПЗ про відшкодування витрат на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг, відповідно до якого виконавець забезпечує обслуговування та експлуатацію будівлі, що знаходиться за адресою: м Київ, вул. Герцена, 9 , а також утримання прибудинкової території, а замовник бере участь у відшкодуванні витрат з комунальних послуг.

Замовник користується приміщенням, загальною площею 34,9 кв.м.

Приміщення використовується для виготовлення гарячого харчування.

Відповідно до п. 2.2.3. договору, замовник зобов`язується щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним місяцем сплачувати виконавцю вартість фактично отриманих комунальних послуг згідно актів виконаних робіт.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та укладається на строк до 31.12.2018 (п. 5.1. договору).

Додатковою угодою №1 від 26.12.2018 до договору визначено, що у зв`язку із зменшенням витрат замовника по утриманню нерухомого майна та комунальних послуг по об`єкту вартість Договору на 2018 складає 9 036,50 грн.

27.02.2018 між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) також було укладено договір № 108 ВПЗ/1 про надання послуг гарячого харчування, за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання забезпечувати працівників поліції за їх власний рахунок гарячим харчуванням та цілодобово забезпечувати гарячими напоями.

У відповідності до п. 8.1.2. вказаного договору здійснювати виготовлення та надання гарячого харчування щоденно в період часу з 11:00 до 16:00, а гарячими напоями - цілодобово за адресою: вул. Герцена, 9, м. Київ, у приміщенні Замовника.

Крім того, 18.01.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір № 26 ВПЗ про відшкодування витрат за комунальні послуги, відповідно до якого позивач забезпечує обслуговування та експлуатацію будівлі, що знаходиться за адресою: м Київ, вул. Герцена, 9, а також утримання прибудинкової території, а відповідач бере участь у відшкодуванні витрат з комунальних послуг (теплопостачання, електрична енергія, водопостачання та водовідведення) розрахунково. Замовник користується приміщенням, загальною площею 34,9 кв.м.

Приміщення використовується для виготовлення та надання гарячого харчування.

Відповідно до п. 2.2.3. договору, замовник зобов`язується щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним сплачувати виконавцю вартість фактично отриманих комунальних послуг згідно актів виконаних робіт.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та укладається на строк до 31.12.2019 (п. 5.1. договору).

Додатковою угодою №1 від 20.12.2019 до договору визначено, що у зв`язку із зміною витрат замовника по утриманню нерухомого майна та комунальних послуг по об`єкту загальна сума вартості договору на 2019 рік складає 17 171,89 грн.

Як зазначає позивач, Аудиторською групою Управління внутрішнього аудиту Національної поліції України проведено аудит Головного управління Національної поліції у м. Києві, за результатами якого складено Аудиторській звіт №16 від 23.10.2020 року за результатами позапланового внутрішнього аудиту у Головному управлінні Національної поліції у місті Києві за період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2020 року.

Вказаним звітом встановлено, що розмір недоотриманої орендної плати за період з моменту підписання та затвердження акта приймання-передачі будівлі на баланс ГУНП з 14.01.2019 по 31.07.2019 складає 105 417,68 грн, у тому числі ГУНП - 43 924,03 грн, державним бюджетом - 43924,03 грн, ПДВ - 17 569,61 грн.

Позивач вказує, що в ході аудиту також було здійснено розрахунок витрат на водопостачання, електроенергію та вивіз твердих побутових відходів, спожитих відповідачем на підставі розрахунку, доданого до договору від 18.01.2019 № 26 ВПЗ.

При цьому позивач зазначає, що враховуючи відсутність актів наданих послуг протягом січня-серпня 2020 року, вартість спожитих послуг розрахунково складає 6506,31 грн. Вартість опалення займаної площі у 2017- 2019 роках та січні-серпні 2020 року складає 12 588,19 грн. Натомість, відповідачем сплачено тільки кошти у розмірі 8302,63 грн.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає що за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 116 209,55 грн., з якої 105 417,68 грн. - заборгованість за оренду приміщення, 4 285,56 грн. - заборгованість за спожиті послуги з опалення, 3 053,64 грн. - заборгованості за спожиті послуги водопостачання 2 953,47 грн - заборгованості за спожиті послуги постачання електроенергії, 499,20 грн. - заборгованості за спожиті послуги вивозу відходів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями частин 1 - 3 статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Істотними вважаються умови договору: 1) визнані такими за законом; 2) необхідні для договорів даного виду, тобто прямо не названі у законі як істотні, але є необхідними для договорів певного виду; 3) ті, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Як зазначає позивач, Аудиторською групою Управління внутрішнього аудиту Національної поліції України проведено аудит Головного управління Національної поліції у м. Києві, за результатами якого складено Аудиторській звіт №16 від 23.10.2020 року за результатами позапланового внутрішнього аудиту у Головному управлінні Національної поліції у місті Києві за період з 01 січня 2017 року по 31 серпня 2020 року.

Вказаним звітом, зокрема, встановлено розмір недоотриманої орендної плати, який складає 105 417,68 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами обох договорів про відшкодування витрат на утримання нерухомого майна відповідач зобов`язався відшкодовувати позивачу саме витрати на комунальні послуги.

При цьому, в жодному із укладених між сторонами договорів, що наявні у матеріалах справи, не міститься умови щодо сплати відповідачем вартості орендних платежів, окрім спожитих комунальних послуг.

Крім того, суд зазначає, що складений за результатами перевірки Аудиторський звіт не визначений законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільно-правового правопорушення, не є належним доказом стягнення грошових коштів з орендної плати з відповідача, оскільки не є первинним документом та не носить обов`язковий характер.

Таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості за оренду приміщення у розмірі 105 417,68 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованість за спожиті послуги з опалення, водопостачання, постачання електроенергії, вивозу відходів, суд зазначає наступне.

Положенням ч. 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Житлово-комунальні послуги, відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцями комунальних послуг є, зорема: послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення;

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на: 1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами; 2) міжопалювальний період для систем опалення виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами; 3) ліквідацію наслідків аварії.

Так, за умовами п. 2.2.3. договорів про відшкодування комунальних послуг замовник зобов`язується щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним сплачувати виконавцю вартість фактично отриманих комунальних послуг згідно актів виконаних робіт.

Таким чином, зі змісту укладених між сторонами договорів вбачається, що факт надання позивачем комунальних послуг відповідачу підтверджується відповідними актами.

Проте, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження надання позивачем відповідачу за період з 01.01.2020 по 31.08.2020 послуг водопостачання, постачання електроенергії, відповідні акти у матеріалах справи відсутні, як і відсутні виставлені рахунки та зняті показання лічильників.

Крім того, судом встановлено, що позивач не здійснює господарську діяльність з виробництва, передачі, розподілу електричної енергії, постачання електричної енергії споживачу, водопостачання, водовідведення, підігріву води і централізованого опалення тощо, при цьому позивачем не надано доказів наявності у нього укладених договорів з тепло, енерго та водопостачальними організаціями та іншими суб`єктами господарювання на підтвердження надання комунальних послуг відповідачу за період з 01.01.2020 по 31.08.2020.

При цьому, суд зазначає, що на підтвердження надання відповідачу комунальних послуг за період 2018-2019 роки позивачем було долучено до матеріалів справи акти надання-отримання послуг, які сплачені відповідачем у повному обсязі, про що також зазначає позивач та вбачається з аудиторського звіту.

Таким чином, підсумовуючи викладене вище, суд зазначає, що позивачем у встановленому законом порядку не доведено факт наявності у відповідача заборгованості за спожиті послуги опалення, водопостачання, постачання електроенергії, вивозу відходів за заявлені періоди.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до положень ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту повинен дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

За приписами ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду спору має бути встановлено не лише наявність підстав на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Враховуючи наведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позов не є достатньо обґрунтованим, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено правомірності та законності позовних вимог, так само як і фактів порушення власних прав та інтересів відповідачем у справі.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 09.06.2021.

Суддя І.В. Приходько