ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01.06.2021 Справа № 917/773/21

Суддя Кльопов І.Г. , розглянувши

заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про забезпечення позову у справі №917/773/21

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, пл. Перемоги, 2, м.Кременчук, Полтавська область,39600

про продовження договору оренди землі

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в якому просить суд визнати таким, що є продовженим з 12 травня 2020 року на новий строк терміну дії договору оренди землі (номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права - 9675931) укладеного між Кременчуцькою міською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на підставі якого у користуванні перебуває земельна ділянка площею 70 м.кв. (кадастровий номер :06:003:0162) для експлуатації та обслуговування торговельного кіоску для реалізації продовольчих товарів в комплексі з навісом зупинки громадського транспорту "Героїв Чорнобиля (код КВЦПЗ В 03.07) по АДРЕСА_2 .

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 24.05.2021 року на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк 5 днів з дня вручення такої ухвали для усунення недоліків.

31.05.2021 року через канцелярію господарського суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 01.06.2021 року суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 10.06.2021.

31.05.2021 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд забезпечити позов шляхом винесення заборони Кременчуцькій міській раді Кременчуцького району Полтавської області вчиняти будь-які дії, в тому числі й шляхом прийняття рішень з земельною ділянкою, яка є предметом договору оренди землі ( номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права - 9675931) укладеного між Кременчуцькою міською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на підставі якого у користуванні перебуває земельна ділянка площею 70 м. кв. кадастровий номер :06:003:0162 до набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування вказаної заяви заявник зазначає наступне.

Предметом позову у справі №917/773/21 є визнання таким, що є продовженим з 12 травня 2020 року на новий строк терміну дії договору оренди землі (номер запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права - 9675931) укладеного між Кременчуцькою міською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на підставі якого у користуванні перебуває земельна ділянка площею 70 м.кв. (кадастровий номер :06:003:0162) для експлуатації та обслуговування торговельного кіоску для реалізації продовольчих товарів в комплексі з навісом зупинки громадського транспорту "Героїв Чорнобиля (код КВЦПЗ В 03.07) по АДРЕСА_2 .

Зазначена земельна ділянка була отримана позивачем в користування для встановлення та обслуговування торгівельного кіоску.

Заявник зазначає, що заборгованості по сплаті орендних платежів заявник не має, навпаки має переплату в сумі 17587,47грн.

02.04.2021 на підставі Рішення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 11.03.2021, яким заявнику відмовлено в продовженні Договору оренди земельної ділянки Виконавчим комітетом Кременчуцького району Полтавської області прийнято Рішення №443 яким вирішено:

1. Провести демонтаж та евакуацію рухомого майна - стаціонарної тимчасової споруди - торгівельного кіоску для реалізації продовольчих товарів та стаціонарної тимчасової споруди - холодильного обладнання (власник - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ), які розміщені без правовстановлюючих документів в м.Кременчуці в районі буд АДРЕСА_2 , згідно з додатком.

2. Комунальному підприємству "Благоустрій Кременчука" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області:

2.1.провести демонтаж та евакуацію рухомого майна протягом 15 днів з дня прийняття цього рішення виконавчим комітетом у разі, якщо власник самостійно не забирає нерухоме майно;

2.2. забезпечити тимчасове зберігання евакуйованого майна в спеціально відведених місцях;

2.3. після демонтажу та евакуації рухомого майна прибрати територію від залишкового сміття.

3. Кременчуцькій філії АТ "Полтаваобленерго", комунальному підприємству "Міськсвітло" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, комунальному підприємству "Кременчукводоканал" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області у разі необхідності провести роботи по відключенню стаціонарних тимчасових споруд від мереж електропостачання, водопостачання та водовідведення.

Заявник зазначає, що рішення Виконкому 20.05.2021 було виконане та в примусовому порядку знищено торгівельний кіоск, що належить заявнику (позивачу), знищення проводилося без будь-якого документального оформлення та з пошкодженням кіоску.

На сайті Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області оприлюднено проект рішення "До питання 54, у відповідності до якого Комунальному підприємству "Ринкова площа" планується надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування для будівництва, експлуатації та обслуговування зупинки громадського транспорту у "Героїв Чорнобиля" по АДРЕСА_2 . Заявник звертає увагу суду, що у зазначеному проекті Рішення навмисно не визначений кадастровий номер земельної ділянки, а визначена виключно її проектна площа - 0,0148га.

Враховуючи той факт, що в разі ухвалення вище зазначеного рішення, його виконання стане можливим виключно за рахунок земельної ділянки, договір оренди якої по суті є предметом спору у справі, а такі дії Виконкому є нічим іншим як намагання замаскувати протиправну діяльність органів місцевого самоврядування щодо предмету цього спору.

На думку заявника, Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області планомірно відстороняє Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 від фактичного користування земельною ділянкою з метою її використання за іншим призначенням та передачі іншому суб"єкту господарювання у користування/власність, що унеможливить виконання прийнятого судом рішення.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно частини 1 статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина 2 статті 136 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст.137 ГПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно з частиною 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Отже, з положень частини 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших учасників (акціонерів) юридичної особи. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Верховний Суд у постанові від 16.08.2018 по справі № 910/1040/18 дійшов висновку, що у випадку звернення позивача до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку повинна застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а не підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе відновити свій правовий стан, який існував до імовірного порушення його прав.

Так, при обґрунтуванні необхідності забезпечення позову, позивач вказує на ймовірність використання земельної ділянки з іншим призначенням та передачі її іншому суб"єкту господарювання у користування/власність, що призведе до утруднення виконання рішення суду.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Натомість згідно з ч. 1, 4 ст. 13 цього Кодексу судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14 ГПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

За приписами ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Проаналізувавши доводи позивача, викладені при обґрунтуванні поданої заяви, суд зазначає, що всупереч вимогам ст. 74 Господарського процесуального кодексу України позивачем взагалі не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження припущень щодо ймовірності використання земельної ділянки з іншим призначенням та передачі її іншому суб"єкту господарювання у користування/власність, тобто не зазначено достатньо обґрунтованих та підтверджених відповідними доказами фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заявлених позивачем заходів забезпечення позову.

Заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ґрунтується лише на припущеннях. Саме лише посилання в заяві на ймовірність використання земельної ділянки з іншим призначенням та передачі її іншому суб"єкту господарювання у користування/власність та утруднення виконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження доказами не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно статей 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на вищевикладене, у суду відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 136-137,140,234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її прийняття шляхом подання апеляційної скарги через відповідний суд згідно з підп.17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 01.06.2021

Суддя Кльопов І.Г.