Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/1253/19 (906/1389/20)

Господарський суд Житомирської області у складі судді Костриці О.О. за участю секретаря судового засідання Шахової Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву керуючого реалізацією майна фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Борейка Андрія Михайловича до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про витребування з її незаконного володіння майна у межах справи про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (с.Видибор, Черняхівський район, Житомирська область),

за участю учасників судового процесу:

від позивача: Борейко А.М. - керуючий реалізацією майна фізичної особи ОСОБА_1 (був присутній в судовому засіданні 25.05.2021);

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: - не з`явився;

від фізичної особи ОСОБА_1 - Кувшин І.Р. - представник (ордер про надання правової допомоги серії ЖТ № 050673 від 25.11.2019, посвідчення адвоката України № 000939 від 27.03.2018) (був присутній в судовому засіданні 25.05.2021),-

ВСТАНОВИВ:

у провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа №906/1253/19 за заявою фізичної особи ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) (с. Видибор, Черняхівський район, Житомирська область) про неплатоспроможність.

26.11.2020 до господарського суду надійшла заява керуючого реалізацією майна фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Борейка Андрія Михайловича (далі - арбітражний керуючий Борейко А.М.) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3) про витребування з її незаконного володіння майна ОСОБА_1 за переліком згідно акту опису від 19.02.2020, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", у межах справи №906/1253/19 (т. 1 а.с. 1-32).

Обґрунтовуючи вказану заяву, позивачем зазначено, що у межах провадження у справі № 906/1253/19 про неплатоспроможність ОСОБА_1 19.02.2020 було проведено інвентаризацію та встановлено рухоме майно, що належить ОСОБА_1 , а саме:

- плита M015-6N (30*30) настільна;

- фритюрниця (5+5л) ЕЗ1005-1 ;

- слайсер TOPAZ 195 SIRMAN;

- піч конвекційна SMEG ALFA 144 GH1;

- чековий термопринтер ХР-Т58КС RS-232;

- торгові ваги JADEVER JPL - N 15K 5 г / 15 кг;

- диван м`який бордовий для кафе 140 см.;

- диван м`який бежевий для кафе 140 см.;

- диван м`який бежевий для кафе 178 см.;

- стіл дерев`яний 140*80 см;

- стіл дерев`яний 80*80 см;

- стілець дерев`яний;

- стілець дубовий "бордо" з м`яким сидінням та спинкою;

- диван м`який сірий для кафе 130 см.;

- барна стійка;

- сходи з дуба;

- декор сходів деревом;

- декор колон деревом в кальянному залі;

- огорожа дерев`яна;

- сканер штрихкоду LS1203 USB ГП;

- піч мікрохвильова Airhot WP 900;

- шафа холодильна СМ 110-S.

Відповідно до отриманих керуючим реалізацією майна Борейком А.М. пояснень від ОСОБА_1 вказане майно фактично знаходиться в ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Разом з тим, у ОСОБА_1 та керуючого реалізацією майна Борейка А.М. відсутній доступ до вказаного майна, можливість самостійно його забрати, у зв`язку з небажанням ОСОБА_3 добровільно віддати майно через пред`явлення претензій, пов`язаних з минулою підприємницькою діяльністю.

ОСОБА_3 не визнається факт знаходження у неї майна ОСОБА_1 , дійсність правовстановлюючих документів на майно, що вказує на наявність спору.

Позивачем зазначено, що матеріалами інвентаризації, правоустановчими документами, свідченнями боржника підтверджується факт перебування спірного майна у ОСОБА_3 без будь-яких законних підстав.

За викладених обставин, керуючим реалізацією майна фізичної особи ОСОБА_1 арбітражним керуючим Борейком А.М. заявлено вимогу про витребування з незаконного володіння ОСОБА_3 майна ОСОБА_1 за переліком згідно акту опису від 19.02.2020, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Ухвалою господарського суду від 16.12.2020 прийнято заяву керуючого реалізацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Борейка А.М. до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про витребування з її незаконного володіння майна у межах справи №906/1253/19 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд заяви керуючого реалізацією фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Борейка А.М. до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про витребування з її незаконного володіння майна у межах справи №906/1253/19 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання (т.1 а.с. 52-53).

11.01.2021 на електронну пошту господарського суду від керуючого реалізацією майна боржника арбітражного керуючого Борейка А.М. надійшли доповнення до позовної заяви з доданими документами щодо набуття ОСОБА_1 активів (т. 1 а.с. 67-77).

Ухвалою господарського суду від 12.01.2021 відкладено підготовче засідання на 11.02.2021 о 10:00 год (т. 1 а.с. 84-85).

05.02.2021 на електронну пошту господарського суду від керуючого реалізацією майна боржника арбітражного керуючого Борейка А.М. надійшли доповнення до позовної заяви з доданими документами щодо набуття ОСОБА_1 активів (т. 1 а.с. 93-99).

Ухвалою господарського суду від 11.02.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; відкладено підготовче засідання на 18.03.2021 о 11:00 год (т. 1 а.с. 104-105).

18.03.2021 до господарського суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Войцешука В.В. про визнання доказів (накладних) недопустимими (т. 1 а.с. 121-122).

У судовому засіданні представником відповідача адвокатом Войцешуком В.В. заявлено клопотання від 18.03.2021 про залучення до участі у справі фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача (т. 1 а.с. 118-119).

Ухвалою господарського суду від 18.03.2021 клопотання представника відповідача адвоката Войцешука В.В. від 18.03.2021 про залучення до участі у справі фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача задоволено частково; залучено фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; продовжено строк підготовчого провадження; відкладено підготовче засідання на 06.04.2021 об 11:40 год (т. 1 а.с. 128-129).

Ухвалою господарського суду від 06.04.2021 продовжено строк підготовчого провадження; відкладено підготовче засідання на 29.04.2021 об 11:30 год (т. 1 а.с. 154-155).

21.04.2021 до господарського суду надійшло клопотання керуючого реалізацією боржника арбітражного керуючого Борейка А.М. про приєднання до матеріалів справи доказів направлення третій особі копії позовної заяви з додатками (т. 1 а.с. 164-165).

29.04.2021 до господарського суду надійшли пояснення фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 169-171), у яких повідомлено, що надана позивачем до матеріалів справи видаткова накладна від 08.05.2017 РН-0000009 ним не видавалася. Підпис на даній видатковій накладній ОСОБА_4 не виконувався, печатка ОСОБА_4 - відсутня.

Ухвалою господарського суду від 21.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу № 906/1389/20 за заявою керуючого реалізацією майна фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Борейка А.М. до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про витребування з її незаконного володіння майна до судового розгляду по суті в межах справи №906/1253/19; призначено судове засідання на 25.05.2021 об 11:30 год (т. 1 а.с. 176-177).

11.05.2021 до господарського суду повернулась копія ухвали від 29.04.2021, яку 30.04.2021 рекомендованою з повідомленням кореспонденцією було надіслано на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4

20.05.2021 до господарського суду надійшло клопотання Акціонерного товариства "Кредобанк" від 20.05.2021 № 1074/2021 про розгляд справи без участі представника кредитора.

Розглянувши клопотання Акціонерного товариства "Кредобанк" від 20.05.2021 № 1074/2021 про розгляд справи без участі представника кредитора, заслухавши думку представників учасників, господарський суд прийшов до висновку задовольнити вказане клопотання Акціонерного товариства "Кредобанк", здійснити розгляд справи по суті без участі представника кредитора.

У судовому засіданні 25.05.2021 керуючим реалізацією майна боржника арбітражним керуючим Борейком А.М. підтримано позовні вимоги у повному обсязі, зазначено про необхідність їх задоволення, витребування з незаконного володіння ОСОБА_3 спірного майна з підстав, викладених у позовній заяві (т. 1 а.с. 1-32), доповненнях від 11.01.2021 № 02-17/03-04 (т. 1 а.с. 67-77), доповненнях від 03.02.2021 № 02-17/04-04 (т. 1 а.с. 93-99).

Представником фізичної особи ОСОБА_1 зазначено про необхідність задоволення заяви керуючого реалізацією майна боржника арбітражного керуючого Борейка А.М.

Відповідач повноважного представника в судове засідання 25.05.2021 не направив, хоча про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача, повноважного представника в судове засідання 25.05.2021 не направила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

У судовому засіданні 25.05.2021 було оголошено перерву до 28.05.2021 о 10:00 год.

Представники позивача, відповідача та третьої особи яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача, у судове засідання 28.05.2021 не з`явилися.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення позивача та представника ОСОБА_1 , Господарський суд Житомирської області, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати.

Частиною 1 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. В силу приписів частини 2 вказаної статті господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник.

Таким чином, з огляду на те, що ухвалою Господарського суду Житомирської області від 04.02.2021 відкрито провадження у справі № 906/1253/19 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , позовна заява керуючого реалізацією майна фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Борейка А.М. до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про витребування з її незаконного володіння майна.

З матеріалів справи судом встановлено наступне.

Постановою господарського суду від 15.10.2020 визнано банкрутом фізичну особу ОСОБА_1 ; введено процедуру погашення боргів фізичної особи ОСОБА_1 , призначено керуючим реалізацією майна боржника фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Борейка А.М.

У межах провадження у справі № 906/1253/19 керуючим реалізацією майна боржника фізичної особи ОСОБА_1 арбітражним керуючим Борейком А.М. 19.02.2020 було проведено інвентаризацію активів ОСОБА_1 та встановлено наявність рухомого майна, а саме:

- піч мікрохвильова Airhot WP 900;

- шафа холодильна;

- плита M015-6N (30*30) настільна;

- фритюрниця (5+5л) ЕЗ1005-1 ;

- слайсер TOPAZ 195 SIRMAN;

- піч конвекційна SMEG ALFA 144 GH1;

- диван м`який бордовий для кафе 140 см.;

- диван м`який бежевий для кафе 140 см.;

- диван м`який бежевий для кафе 178 см.;

- стіл дерев`яний 140*80 см;

- стіл дерев`яний 80*80 см;

- стілець дерев`яний;

- стілець дубовий "бордо" з м`яким сидінням та спинкою;

- диван м`який сірий для кафе 130 см.;

- барна стійка;

- сходи з дуба;

- декор сходів деревом;

- декор колон деревом в кальянному залі;

- огорожа дерев`яна;

- торгові ваги JADEVER JPL - N 15K 5 г / 15 кг;

- сканер штрихкоду LS1203 USB ГП;

- чековий термопринтер ХР-Т58КС RS-232,

що підтверджується актом опису майна ОСОБА_1 (інвентаризації) від 19.02.2020 (т. 1 а.с. 18-20).

Разом з тим, відповідно до отриманих керуючим реалізацією майна Борейком А.М. пояснень від ОСОБА_1 вказане майно фактично знаходиться в ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Доступ до вказаного майна та можливість самостійно його забрати у позивача відсутні.

Керуючим реалізацією майна фізичної особи ОСОБА_1 арбітражним керуючим Борейком А.М. вручено ОСОБА_3 заяву у якій висловлено прохання надати 05.11.2020 доступ до майнових активів ОСОБА_1 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 " для їх інвентаризації, оцінки та подальшої реалізації (т. 1 а.с. 16).

05.11.2020 керуючий реалізацією майна фізичної особи ОСОБА_1 арбітражний керуючий Борейко А.М. разом з представником ОСОБА_1 адвокатом Кувшином І.Р. прибули за адресою АДРЕСА_1 . Разом з тим, кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 " було зачинено, на дверях висіли дві інформаційні таблички, а саме: "зачинено" та "карантин", що підтверджується відповідним актом (т. 1 а.с. 12).

На підтвердження набуття ОСОБА_1 рухомого майна, позивачем у заяві з урахуванням додаткових пояснень надано документи та зазначено наступне.

1) 22.03.2016 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (покупець) та фізичною особою - підприємцем Остапенко І.І. (постачальник) укладено усний договір купівлі - продажу.

На виконання даного договору постачальником було передано, а покупцем прийнято у власність плиту M015-6N (30*30) настільну; фритюрницю (5+5л) ЕЗ1005-1 ; слайсер TOPAZ 195 SIRMAN, що підтверджується видатковою накладною № ОСТ00000547 від 22.03.2016 (т. 1 а.с. 28).

На підтвердження оплати 30015,00 грн за придбання плити M015-6N (30*30) настільну; фритюрниці (5+5л) ЕЗ1005-1 ; слайсеру TOPAZ 195 SIRMAN позивачем надано копію трьохстороннього договору "Про отримання товарів в системі ПлатиПізніше", відповідно до умов якого Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фангарант Груп" оплачено придбання ОСОБА_1 майна (т. 1 а.с. 73), та копії квитанцій про сплату ОСОБА_1 платежів за цим договором (т. 1 а.с. 95-96).

2) 22.03.2016 між між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (покупець) та фізичною особою - підприємцем Остапенко І.І. (постачальник) укладено усний договір купівлі - продажу.

На виконання даного договору постачальником було передано, а покупцем прийнято у власність піч конвекційну SMEG ALFA 144 GH1, що підтверджується видатковою накладною № ОСТ00000548 від 22.03.2016 (т. 1 а.с. 26).

На підтвердження оплати 46567,00 грн за придбання печі конвекційної SMEG ALFA 144 GH1 позивачем надано копію трьохстороннього договору "Про отримання товарів в системі ПлатиПізніше", відповідно до умов якого Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фангарант Груп" оплачено придбання ОСОБА_1 майна (т. 1 а.с. 73), та копії квитанцій про сплату ОСОБА_1 платежів за цим договором (т. 1 а.с. 95-96).

3) 11.05.2016 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Візард" (постачальник) укладено усний договір купівлі - продажу.

На виконання даного договору постачальником було передано, а покупцем прийнято у власність чековий термопринтер ХР-Т58КС RS-232, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000546 від 11.05.2016 (т. 1 а.с. 29).

ОСОБА_1 за придбання чекового термопринтеру ХР-Т58КС RS-232 оплачено Товариству з обмеженою відповідальністю "Візард" 4500,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку постачальника (т. 1 а.с. 76).

4) 28.07.2016 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (покупець) та фізичною особою - підприємцем Федотова І.Ф. (постачальник) укладено усний договір купівлі - продажу.

На виконання даного договору постачальником було передано, а покупцем прийнято у власність торгові ваги JADEVER JPL - N 15K 5 г / 15 кг, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000159 від 28.07.2016 (т. 1 а.с. 30).

ОСОБА_1 за придбання торгових вагів JADEVER JPL - N 15K 5 г / 15 кг оплачено фізичній особі - підприємцю Федотовій І.Ф. 1850,00,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку постачальника (т. 1 а.с. 75).

5) 04.08.2016 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 укладено договір № 18 на виготовлення меблів (т. 1 а.с. 23-24).

Відповідно до пункту 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, підрядник зобов`язується за завданням замовника виготовити з власних матеріалів наступну продукцію згідно із погодженими сторонами документами в строк до 04.11.2016.

Згідно з пунктом 4.1. договору ціна роботи за цим договором включає в себе відшкодування витрат підрядника, вартість наданого ним матеріалу та плату за виконану ним роботу і складає 360 000,00 грн.

08.05.2017 постачальником було передано, а покупцем прийнято у власність рухоме майно на загальну суму 360 000,00 грн, а саме:

- диван м`який бордовий для кафе 140 см.;

- диван м`який бежевий для кафе 140 см.;

- диван м`який бежевий для кафе 178 см.;

- стіл дерев`яний 140*80 см;

- стіл дерев`яний 80*80 см;

- стілець дерев`яний;

- стілець дубовий "бордо" з м`яким сидінням та спинкою;

- диван м`який сірий для кафе 130 см.;

- барна стійка;

- сходи з дуба;

- декор сходів деревом;

- декор деревом в кальянному залі;

- огорожа дерев`яна на літній майданчик, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000009 (т. 1 а.с. 25).

6) 22.09.2016 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Візард" (постачальник) укладено усний договір купівлі - продажу.

На виконання даного договору постачальником було передано, а покупцем прийнято у власність сканер штрихкоду LS1203 USB ГП, що підтверджується видатковою накладною № РН-0001036 від 22.09.2016 (т. 1 а.с. 29).

ОСОБА_1 за придбання сканеру штрихкоду LS1203 USB ГП оплачено Товариству з обмеженою відповідальністю "Візард" 1500,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку постачальника (т. а.с. 76).

7) 29.09.2016 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (покупець) та фізичною особою - підприємцем Ливиненко О.І. (постачальник) укладено усний договір купівлі - продажу.

На виконання даного договору постачальником було передано, а покупцем прийнято у власність піч мікрохвильову Airhot WP 900 та шафу холодильну, що підтверджується видатковою накладною № Л від 29.09.2016 (т. 1 а.с. 27).

На підтвердження оплати 27215,00 грн за придбання печі мікрохвильової Airhot WP 900 та шафи холодильної позивачем надано копію трьохстороннього договору "Про отримання товарів в системі ПлатиПізніше", відповідно до умов якого Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фангарант Груп" оплачено придбання ОСОБА_1 майна (т. 1 а.с. 74), та копії квитанцій про сплату ОСОБА_1 платежів за цим договором (т. 1 а.с. 95-96).

Поряд з цим, 13.11.2020 ОСОБА_3 подано до господарського суду у справі № 906/1253/19 заяву у якій повідомлено про спробу заволодіти її рухомим майном та пояснено наступне. На звернення ОСОБА_3 фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 повідомлено, що видаткова накладна № РН-0000009 від 08.05.2017 ним не видавалася, підпис не виконувався. Крім того, вказана видаткова накладна не містить печатку, яка використовується фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 у діяльності.

Також, ОСОБА_3 зазначено, що надані позивачем на підтвердження набуття у власність рухомого майна видаткові накладні № ОСТ00000548 від 22.03.2016, № РН-0000546 від 11.05.2016, № РН-0000159 від 28.07.2016, № ОСТ00000547 від 22.03.2016, № Л від 29.09.2016 підпису ОСОБА_1 не містять. Рахунок фактура № СФ-0000226 від 19.09.2016 містить відомості про вартість майна, однак відсутні відомості про оплату та отримання такого майна будь-ким.

ОСОБА_3 повідомлено, що докази перебування у неї спірного майна у матеріалах справи відсутні.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Виходячи з цієї норми, фактичне володіння передбачає фактичне панування особи над річчю.

Під незаконним володінням слід розуміти фактичне володіння річчю, яке не має правової підстави (передбаченої законом, договором чи адміністративним актом) або правова підстава якого відпала чи визнана недійсною.

Аналіз вказаної норми та зміст позовних вимог за даним позовом свідчить про те, що даний позов відноситься до віндикаційних позовів (витребування майна з чужого незаконного володіння).

Віндикація - витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Віндикаційним позовом захищаються права власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння користування та розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що може бути підтвердженим правовстановлюючими документами, або іншими письмовими доказами.

Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.

Володіння - це фактичне, фізичне панування над майном, яке передбачає повний фізичний контроль його власника чи законного володільця.

Власник має право витребувати своє майно від особи, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача, які і становлять предмет доказування.

Предметом доказування у такій справі є обставини, що мають засвідчити правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, а саме: підтверджують його право власності або інше речове право титульного володільця на витребуване майно; вибуття майна з володіння позивача; наявність майна в натурі у володінні відповідача; відсутність у відповідача правових підстав для володіння цим майном. Правові позиції щодо особливостей віндикації та обсягів доведення у справах за позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння неодноразово викладалися Верховним Судом, зокрема у постановах від 15.05.2018 року у справі № 923/630/17, від 29.01.2019 року у справі № 911/3312/17, від 02.04.2019 року у справі № 911/737/18, від 19.06.2019 року у справі № 914/1671/17, від 27.08.2019 року у справі № 925/366/18, від 12.09.2019 року у справі № 21/93б.

Аналіз статті 387 ЦК України свідчить про те, що віндикаційний позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі.

Таким чином, звертаючись з даним позовом, позивач має надати докази на підтвердження права власності на спірне майно, має довести індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявність майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутність в останнього правових підстав для володіння цим майном.

Отже, умовами задоволення такого позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння.

У постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі № 910/13536/19 визначено, що для застосування передбаченого статтею 387 ЦК України правового механізму відновлення порушеного права власності необхідним є встановлення наступних обставин у їх сукупності: існування в натурі індивідуально визначеного майна з ідентифікуючими ознаками на момент подачі позову та прийняття судом рішення про його витребування; наявність підтвердженого права власності або права законного володіння у позивача на відповідне майно; відсутність у власника чи титульного володільця можливості здійснювати фактичне володіння цим майном через те, що відповідач на момент подачі позову та прийняття рішення у справі фактично тримає його у себе; відсутність договірних відносин між позивачем і відповідачем, оскільки в протилежному випадку застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності.

Позивачем у позовній заяві та доповненнях до неї зазначено, що належність на праві власності ОСОБА_1 спірного рухомого майна підтверджується копіями договорів, видаткових документів та інших документів.

Відповідно до чинного законодавства права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

За змістом статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" у редакції, чинній станом на дату існування спірних правовідносин, (далі - Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні") первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, в редакції, чинній станом на дату існування спірних правовідносин, (далі - Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, відповідно до пункту 2.4. якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Тобто, письмовими свідоцтвами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати, як обов`язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції. Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, оскільки відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Господарські операції пов`язані не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Накладна - це супроводжуючий первинний документ, що використовується в бухгалтерському обліку та містить основні облікові дані про товар, що передається, відправляється, транспортується. Отже, накладна є належним документом, що підтверджує оформлення договірних відносин між сторонами.

Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (Заява № 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, належними та допустимими доказами, які підтверджують факт передачі продавцем (постачальником) рухомого майна покупцю (замовнику), є первинні документи.

Надані позивачем на підтвердження придбання ОСОБА_1 у власність плити M015-6N (30*30) настільної; фритюрниці (5+5л) ЕЗ1005-1 ; слайсеру TOPAZ 195 SIRMAN, печі конвекційної SMEG ALFA 144 GH1, чекового термопринтеру ХР-Т58КС RS-232, торгових ваг JADEVER JPL - N 15K 5 г / 15 кг; сканеру штрихкоду LS1203 USB ГП, печі мікрохвильової Airhot WP 900, шафи холодильної CM 110-S видаткові накладні № ОСТ00000547 від 22.03.2016 (т. 1 а.с. 28), № ОСТ00000548 від 22.03.2016 (т. 1 а.с. 26), № РН-0000546 від 11.05.2016 (т. 1 а.с. 29), № РН-0000159 від 28.07.2016 (т. 1 а.с. 30), № РН-0001036 від 22.09.2016 (т. 1 а.с. 29), № Л від 29.09.2016 (т. 1 а.с. 27) не містять підпису, печатки покупця - ОСОБА_1 , у зв`язку з чим не є належними та допустимими доказами набуття ним права власності на спірне майно.

Господарський суд також вважає за необхідне зазначити, що договір від 04.08.2016 № 18 на виготовлення меблів, який було підписано між підрядником - ОСОБА_4 та замовником ОСОБА_1 , скріплено печатками сторін. Разом з тим, видаткова накладна від 08.05.2017 № РН-0000009 печатками сторін не скріплена. Крім того, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 заперечено підписання даної видаткової накладної. Також, про сумнівність видаткової накладної від 08.05.2017 № РН-0000009 свідчить той факт, що поставка продукції згідно умов договору від 04.08.2016 № 18 мала бути здійснена до 04.11.2016, тоді як видаткова накладна № РН-0000009 складена 08.05.2017.

За викладених обставин, господарський суд погоджується з доводами представника відповідача адвоката Войцешука В.В. та приходить до висновку, що надані позивачем на підтвердження фактів придбання спірного майна - видаткові накладні є неналежними та недопустимими доказами.

Слід зазначити, що у позовній заяві позивач просить витребувати з чужого незаконного володіння відповідача рухоме майно згідно переліку.

Згідно зі статтею 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Таким чином, майном у розумінні Цивільного кодексу є речі та майнові права і обов`язки.

Відповідно до статті 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

За приписами статті 184 ЦК України речі можуть бути з родовими ознаками та з індивідуальними. Зазначеною нормою визначено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Поділ речей на речі, визначені індивідуальними ознаками, та речі, визначені родовими ознаками, пов`язаний як з природними властивостями речей, так і з способами їхньої індивідуалізації. Поряд із предметами, єдиними у своєму роді (наприклад, картиною), до речей, визначених індивідуальними ознаками, можуть бути віднесені речі, певним способом виокремлені учасниками правочину з маси однорідних речей. Якщо ж річ визначена тільки кількісно (числом, вагою, мірою) і характеризується ознаками, спільними для всіх речей такого роду, - це річ, визначена родовими ознаками.

Як вказувалось вище об`єктом віндикаційного позову може бути індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову.

Суд вважає, що майно перелічене в позові, яке є предметом спору, не визначено певними індивідуальними ознаками, частина майна не має кольору, майно не має дати виготовлення, матеріалу, частина майна не містить власних параметрів (висота, ширина, довжина), пакувальні та інші характерні позначки тощо, а тому, у розумінні статті 184 Цивільного кодексу України, є замінним майном аналогічного виду.

Враховуючи, що позивачем не зазначено детальні описи, ознаки та характеристики заявленого до повернення майна (що виключає можливість його ідентифікації та індивідуалізації). Можливість встановлення і витребування такого майна із чужого незаконного володіння виключається.

Слід зазначити, що позивач також не довів факту наявності спірного майна в натурі у незаконному володінні саме відповідача - ОСОБА_3 , як станом на момент звернення з позовом, так і станом на дату ухвалення зазначеного рішення суду. У суду також відсутні підстави достеменно вважати, що спірне рухоме майно будь - коли перебувало у ОСОБА_3 .

За частинами 2, 3 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 ГПК України).

Згідно з частинами 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних та господарських справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не зазначено детальні описи, ознаки та характеристики заявленого до повернення майна, що виключає можливість його ідентифікації та індивідуалізації, можливість встановлення і витребування такого майна із чужого незаконного володіння, не доведено факту наявності спірного майна у відповідача

Враховуючи викладене, всебічно і повно встановивши обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами, правові норми, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, господарський суд прийшов до висновку в задоволенні позову відмовити, оскільки позовні вимоги не підтверджені достатніми доказами.

Судові витрати за результатами розгляду справи покладаються на позивача.

Керуючись статтями 20, 73 - 80, 86, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, статтями 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07.06.2021.

Суддя Костриця О.О.