ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.06.2021 Справа № 905/460/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І. за участю секретаря судового засідання Парахотіна Ю.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша дорожньо-будівельна компанія», м. Васильків, Київська область

до відповідача Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Краматорськ, Донецька область

про стягнення 3% річних у сумі 1159465,63грн, інфляційних втрат у сумі 1637079,90грн, всього 2796545,53грн

За участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Мендрух О. М., адвокат за довіреністю №28 від 14.12.2020

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша дорожньо-будівельна компанія», м. Васильків, Київська область, звернувся до Служби автомобільних доріг у Донецькій області, м. Краматорськ, Донецька область, про стягнення 3% річних у сумі 1159465,63грн, інфляційних втрат у сумі 1637079,90грн, всього 2796545,53грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №2-64 від 25.06.2013 в частині повної та своєчасної оплати виконаних позивачем робіт. Зазначає, що рішенням Господарського суду Донецької області від 19.02.2018 у справі №905/2837/17 з відповідача стягнуто заборгованість з оплати виконаних робіт за договором №2-64 від 25.06.2013 в розмірі 16032922,80грн, 1764500,02грн 3% річних, інфляційні втрати в сумі 18837270,68грн та судовий збір в сумі 222294,04грн; вказане рішення суду на момент звернення позивачем з даним позовом до суду виконано частково.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що при розрахунку заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат позивачем не враховані всі здійснені відповідачем перерахування грошових коштів у погашення заборгованості; зазначив про сплив строку позовної давності щодо основної заборгованості, що за позицією відповідача унеможливлює задоволення похідних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат; надав заяву про застосування строку позовної давності.

Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження. Провадження у справі відкрито ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.03.2021; підготовче засідання призначене на 13.04.2021 з подальшим відкладанням на 17.05.2021; ухвалою суду від 17.05.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 03.06.2021.

У судовому засіданні 03.06.2021 взяв участь представник відповідача, заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві. Позивач у судове засідання представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

25.06.2013 між Службою автомобільних доріг у Донецькій області (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша дорожньо-будівельна компанія» (підрядник) був укладений договір №2-64, за умовами якого підрядник взяв на себе зобов`язання за завданням замовника своїми силами і засобами, на власний ризик виконати послуги з поточного середнього ремонту автомобільної дороги Сніжне-Маринівка (на Куйбишеве), км 10+600 км 18+200 (об`єкт) відповідно до затвердженої кошторисної документації та в обумовлений цим договором термін, а замовник зобов`язався прийняти закінчений поточним середнім ремонтом об`єкт і сплатити вартість виконаних послуг.

Договірна ціна робіт, виконання яких доручається підряднику, становить 23733226,80грн з ПДВ (п.2.1 договору).

Підрядник розпочинає виконання робіт протягом 10 (десять) днів з моменту підписання договору і забезпечує їх завершення до 31 грудня 2014 року (п.3.1 договору). Перегляд термінів виконання робіт оформлюється додатковою угодою (п.3.3 договору).

У розділі 4 сторонами обумовлено обов`язки замовника: своєчасно та в повному обсязі сплачувати виконані роботи (п.4.1.1 договору); приймати виконані роботи згідно з актом приймання виконаних будівельних робіт (Ф.КБ-2в) (п.4.1.2 договору); негайно повідомити про виявлені недоліки в роботі (п.4.1.4 договору).

Виготовлення і затвердження кошторисної документації здійснює замовник (п.6.1 договору).

За підрядником на період проведення робіт з поточного середнього ремонту закріплюється визначена кошторисною документацією ділянка дороги будівельний майданчик (п.5.1 договору).

Після завершення виконання робіт підрядник передає замовнику виконавчу документацію протягом 20 (двадцять) днів (п.10.6 договору).

У пункті 12.1 договору сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом оплати замовником протягом 20 банківських днів, при наявності коштів на бюджетних рахунках, після підписання сторонами акта приймання виконаних будівельних робіт (ф. КБ-2в).

Замовник відповідно до вимог, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2006 № 1404, за заявкою підрядника при наявності фінансових ресурсів, може здійснити попередню оплату робіт у розмірі 30 відсотків річного обсягу фінансування. Підрядник зобов`язується виконати роботи за рахунок попередньої оплати впродовж одного місяця. По закінченні вказаного терміну, невикористані суми повертаються на рахунок в органі Держказначейства.

У пункті 12.2 договору сторони погодили, що до акта приймання виконаних робіт додається довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (ф.КБ-3).

Оплата виконаних робіт здійснюється за рахунок бюджетних коштів (п.12.3 договору).

Згідно з п.12.4 договору зобов`язання замовника за договором виникають при наявності відповідних бюджетних призначень.

План фінансування складається замовником у межах затверджених на відповідний рік асигнувань і узгоджується з підрядником (п.12.8 договору).

Замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку серед іншого і за обставин відсутності коштів для фінансування об`єкту (п.15.1 договору).

У пункті 15.3 договору сторони обумовили, що умови договору не повинні змінюватися, крім випадків, серед іншого й у разі зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі форс-мажорних обставин, затримки фінансування витрат замовника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у договорі.

Згідно пункту 16.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо). Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою або іншими компетентними органами (п.16.3 договору). У разі коли строк дії обставин непереборної сили продовжується більше ніж 14 днів, кожна із сторін в установленому цим договором порядку має право розірвати цей договір. У разі попередньої оплати підрядник повертає замовнику кошти протягом трьох днів з дня розірвання цього договору (п.16.4 договору).

Договір діє до 31.12.2014 (п.17.1 договору). У зв`язку із затримкою фінансування у 2015 році послуг з поточного середнього ремонту автомобільної дороги Сніжне Маринівка (на Куйбишеве), км 10+600 км 18+200, Додатковою угодою від 31.12.2015 до договору підряду № 2-64 від 25.06.2013 сторони встановили строк дії договору до 31.12.2016.

У додатку до договору № 2-64 від 25.06.2013 сторони погодили План фінансування робіт з поточного середнього ремонту автомобільної дороги Сніжне Маринівка (на Куйбишеве), км 10+600 км 18+200, встановивши на 2013 рік 196 000,00 грн., на 2014 рік 23537226,80грн.

У виконання умов договору №2-64 від 25.06.2013 позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша дорожньо-будівельна компанія» 03.03.2014 передав, а відповідач, Служба автомобільних доріг у Донецькій області прийняв за актом приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) без зауважень роботи з поточного середнього ремонту автомобільної дороги Сніжне Маринівка (на Куйбишеве), км 10+600 км 18+200, на загальну суму 16032922,80грн, про що свідчать підписи уповноважених представників сторін на акті. Вартість вказаних робіт також підтверджується наявною у справі Довідкою про вартість виконаних робіт та витрат за формою КБ-3, підписаною 03.03.2014 обома сторонами без зауважень.

Як пояснено позивачем, з огляду на невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати вартості виконаних робіт за договором №2-64 від 25.06.2013 рішенням Господарського суду Донецької області від 19.02.2018 у справі №905/2837/17 були частково задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша дорожньо-будівельна компанія» та стягнуто з Служби автомобільних доріг у Донецькій області на користь позивача заборгованість з оплати виконаних робіт за договором №2-64 від 25.06.2013 в розмірі 16032922,80грн, 1764500,02грн 3% річних, інфляційні втрати в сумі 18837270,68грн та судовий збір в сумі 222294,04грн. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.04.2018 рішення Господарського суду Донецької області від 19.02.2018 у справі №905/2837/17 залишено без змін. Вказане рішення Господарського суду набрало законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України 23.04.2018.

На виконання рішення Господарського суду Донецької області від 19.02.2018 у справі №905/2837/17 судом 10.05.2018 видано відповідні накази.

Як зазначено позивачем рішення Господарського суду Донецької області від 19.02.2018 у справі №905/2837/17 відповідачем виконане частково на суму 1000000,00грн (платіж 16.04.2020).

Враховуючи несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині погашення заборгованості у розмірі 16032922,80грн, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних за період 23.04.2018 29.09.2020 у сумі 1159465,63грн та інфляційні втрати за період 23.04.2018 29.09.2020 у сумі 1637079,90грн.

Розглядаючи спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до приписів ч.1 ст.626 ст.11 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

За змістом ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Обставини порушення відповідачем умов договору №2-64 від 25.06.2013 в частині повної та своєчасної оплати виконаних позивачем робіт у строк до 01.04.2014 були встановлені рішенням Господарського суду Донецької області від 19.02.2018 у справі №905/2837/17 та в силу ч.5 ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають доказуванню.

Разом з тим само по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України сум.

Отже з огляду на наявний факт порушення з боку відповідача умов договору №2-64 від 25.06.2013 в частині повної та своєчасної оплати виконаних позивачем робіт у строк до 01.04.2014 включно кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що з моменту набрання рішенням Господарського суду Донецької області від 19.02.2018 у справі №905/2837/17 законної сили (23.04.2018) відповідачем частково виконано рішення суду шляхом стягнення заборгованості у загальній сумі 7544588,08грн, з яких 1000000,00грн стягнено 16.04.2020, 1000000,00грн 14.08.2020 (платіжне доручення №701 від 13.08.2020, добровільне виконання), 1000000,00грн 11.09.2020, 1000000,00грн 15.10.2020, 1000000,00грн 03.11.2020, 1000000,00грн 03.12.2020, 222294,04грн 21.01.2021, 11000000,00грн 22.01.2021 та 222294,04грн 08.02.2021.

За результатом проведеної перевірки судом встановлено, що розрахунок 3% річних не відповідає фактичним обставинам справи, є неправильним, з огляду на те, що позивачем невірно визначено базу нарахування за період з 16.04.2020 по 29.09.2020, оскільки не було враховано часткове погашення заборгованості за рішенням суду.

Здійснивши перерахунок 3% річних в межах визначених позивачем періодів з урахуванням часткового стягнення, суд встановив, що належним розміром 3% річних є 1154055,76грн, з яких 953687,07грн за період з 23.04.2018 по 15.04.2020, 147864,81грн за період з 16.04.2020 по 13.08.2020, 32206,71грн за період з 14.08.2020 по 10.09.2020, 20297,17грн за період з 11.09.2020 по 29.09.2020. Отже заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних у сумі 1159465,63грн підлягають задоволенню частково у розмірі 1154055,76грн, решта вимог щодо стягнення 3% річних задоволенню не підлягає.

За результатом проведеної перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок методологічно та арифметично є неправильним.

Суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24.01.2018 по справі № 910/24266/16, відповідно до якої вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Водночас, суд наголошує на врахуванні індексів виключно за цілі місяці існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п.6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистики №265 від 27.07.2007 випливає, що мінімальний період застосування індексу є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідній коефіцієнт індексу за частину такого місяця. Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові №910/9938/17 від 10.10.2018.

Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що «вартість грошей з індексом інфляції за попередній період» є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. При зменшенні суми боргу у конкретному місяці «А» на певну суму (до прикладу 100 грн.) до уваги береться сума боргу на початок розрахункового періоду «Х», помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу, «і-1»), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн.) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою:

«Х» * «і-1» - 100 грн. = «ЗБ»,

де «Х» - залишок боргу на початок розрахункового періоду, «і-1» - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а «ЗБ» - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).

А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць («ЗБ» відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, і від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Вказану правову позицію наведено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за цілі місяці існування заборгованості з урахуванням часткового стягнення заборгованості у відповідності до правових позицій вказаних у постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, суд встановив, що інфляційні втрати складають більшу суму, ніж заявлена позивачем.

З урахуванням ч.2 ст.237 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 1637079,90грн.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає, що посилання на пропуск строку позовної давності суд до уваги не приймає з причини того, що таке посилання не відповідає фактичним обставинам справи.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог за приписами п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших судових витрат до розподілу за наслідком розгляду справи сторонами не заявлено.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області ( 84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Уральська, буд.12, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша дорожньо-будівельна компанія» (08600, Київська область, м. Васильків, вул. Володимирська, буд.57А, оф.11, ) 3% річних у сумі 1154055,76грн, інфляційні втрати у сумі 1637079,90грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 41867,03грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 03.06.2021 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.06.2021.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається з урахуванням п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя К.І. Аксьонова