Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/432/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Старовойтова Д.А. ордер серія АІ №1106264 від 16.04.2021 (приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції)

від відповідача: Карпович М.В., довіреність №01 від 04.01.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Конко" (м.Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" (с.Бондарівка, Коростенський район, Житомирська область)

про стягнення 33142,06грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Конко" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" про стягнення 33142,06грн з яких: 30000,00грн основного боргу, 907,19грн 3% річних, 2234,87грн інфляційних втрат, а також судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 22.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 21.05.2021 о 10:00.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 21.05.2021 відкладено розгляд справи по суті до 09.06.2021.

На адресу суду 27.006.2021 від позивача із супровідним листом надійшли оригінали документів, які оглянуто в судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні 09.06.2021 позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити в частині стягнення інфляційних та річних, а також судових витрат, зазначивши про сплату відповідачем після відкриття провадження у справі суми основного боргу в розмірі 30000,00грн. Також заявила про стягнення з відповідача 20000,00грн витрат на правничу допомогу, вказавши, що відповідні докази на її підтвердження будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. Представник позивача не заперечила проти прийняття судом до розгляду відзиву на позов, водночас зазначивши, що наведені у відзиві відповідачем доводи не є підставою для відмови у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заявила клопотання про поновлення строку для подачі відзиву на позов, просила його задовольнити та прийняти відзив (вих.№220 від 08.06.2021) на позовну заяву.

Розглянувши дане клопотання, господарський суд зазначає таке.

Відповідно до ст.113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 22.04.2021 було встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Відзив на позовну заяву надано представником відповідача в судовому засіданні 09.06.2021, тобто з пропуском строку встановленого судом у вищезазначеній ухвалі суду.

Частиною 1 статті 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

При цьому, поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій. В кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

В клопотанні про поновлення строку для подачі відзиву на позов представник відповідача посилається на те, що строк на подачу відзиву було пропущено через перебування юрисконсульта ТОВ "Гулянецький щебзавод" на самоізоляції у зв`язку з підозрою на коронавірусну інфекцію (COVID-19).

Також судом враховується, що за приписами частини першої та третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Приписами ч.5 ст.119 ГПК України встановлено, що пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Враховуючи наведені пояснення представника відповідача, господарський суд визнає поважними причини пропуску Товариством з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" строку на подання відзиву на позовну заяву, поновлює пропущений процесуальний строк та приймає до розгляду відзив відповідача від 08.06.2021 на позовну заяву.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечила посилаючись на те, що між сторонами відсутній підписаний договір у зв`язку з чим відповідач не зобов`язаний сплачувати 907,19грн 3% річних та 2234,47грн інфляційних. Також представник заперечила проти стягнення з відповідача 20000,00грн витрат на професійну правничу допомогу вважаючи її неспівмірною з ціною позову.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Матеріали справи свідчать про те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Конко" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" (відповідач) існували правовідносини з поставки товару та надання послуг.

Так, з матеріалів справи вбачається, що за видатковими накладними: №70294 від 18.02.2019 на суму 810,00грн, №70365 від 20.02.2019 на суму 2959,70грн, №70894 від 07.03.2019 на суму 48037,82грн, №73260 від 16.05.2019 на суму 4503,31грн, №74485 від 19.06.2019 на суму 13806,86грн, №74484 від 19.06.2019 на суму 5042,74грн, №75022 від 04.07.2019 на суму 5895,60грн відповідачем було отримано від позивача товар на загальну суму 81056,03грн (а.с.20,22,24,28,30,32,34).

Крім того, за актом надання послуг: №73239 від 15.05.2019 відповідачем було отримано від позивача послуги на суму 11749,50грн (а.с.26).

Загальна сума переданого позивачем відповідачу товару та наданих послуг становить 92805,53грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч.2 ст.202 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

У частині 2 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 ЦК України).

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, між сторонами виникло майново-господарське зобов`язання, в силу якого відповідач повинен оплатити одержаний товар та надані послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку відповідно до ч.1 ст.175 Господарського кодексу України.

Згідно з ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У видаткових накладних: №70274 від 18.02.2019 на суму 810,00грн, №70365 від 20.02.2019 на суму 2959,70грн, №70894 від 07.03.2019 на суму 48037,82грн, №73260 від 16.05.2019 на суму 4503,31грн, №74485 від 19.06.2019 на суму 13806,86грн, №74484 від 19.06.2019 на суму 5042,74грн, №75022 від 04.07.2019 на суму 5895,60грн та акті надання послуг №73239 від 15.05.2019 на суму 11749,50грн сторонами не було визначено строк оплати отриманого відповідачем товару та наданих послуг.

У зв`язку з цим норма, якою слід керуватися у разі не встановлення строку виконання зобов`язання, що й має місце у даному випадку, наведена у частині 2 статті 530 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Крім того, як передбачено ч.ч.1,2 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

З наданих позивачем документів вбачається, що до звернення позивача з позовом у даній справі, відповідачем частково проведено оплату за отриманий товар та надані послуги на загальну суму 62805,53грн, зокрема ним були здійснені проплати на рахунки позивача, а саме: 13.03.2019 - 48037,82грн, 13.09.2019 - 9000,00грн, 25.06.2020 - 5767,71грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №100 від 13.03.2019 на суму 48037,82грн, №669 від 13.09.2019 на суму 9000,00грн, №1347 від 25.06.2020 на суму 5767,71грн та довідкою банку №К27-07.8/63 від 12.04.2021 (а.с.35-39).

Неоплаченою станом на час звернення позивача з позовом залишилась заборгованість за товар та надані послуги в сумі 30000,00грн. При цьому, судом враховується, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач мав претензії чи заперечення до поставленого позивачем товару та наданих послуг.

Матеріали справи свідчать про те, що 09.04.2020 позивач направив відповідачу вимогу №65 від 09.04.2020 про погашення заборгованості в розмірі 35767,71грн (а.с.40-42, докази її направлення та вручення - а.с.43). Однак, відповідач відповіді на вимогу позивача не надав, кошти у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги не сплатив.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні норми містяться в ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

З наданого представником відповідача платіжного доручення №470 від 08.06.2021 вбачається, що після звернення позивача з позовом до суду, відповідачем було здійснено погашення заборгованості в сумі 30000,00грн (а.с.89).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, провадження у справі в частині стягнення з відповідача 30000,00грн заборгованості підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 907,19грн 3% річних та 2234,87грн інфляційних втрат.

Розглядаючи питання про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, господарський суд враховує наступне.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до зазначеної норми, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 3% річних від суми заборгованості у загальній сумі 907,19грн та інфляційних втрат в загальній сумі 2234,87грн (розрахунок а.с.6-7).

Перевіривши проведені позивачем нарахування 3% річних та інфляційних втрат, господарський суд вважає їх обґрунтованими, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі 2234,87грн та 3% річних в сумі 907,19грн, правомірними та такими, що підлягають задоволенню. Доводи відповідача про відсутність підстав для нарахування та стягнення інфляційних та річних у зв`язку з відсутністю підписаного між сторонами договору, до уваги судом не приймаються, оскільки відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання передбачається приписами ст.625 Цивільного кодексу України і можливість нарахування інфляційних та 3% річних не ставиться в залежність від наявності між сторонами письмової угоди про їх нарахування.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення 907,19грн 3% річних, 2234,87грн інфляційних втрат є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню. Провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 30000,00грн підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача.

За клопотанням представника позивача, вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягатимуть розгляду після подачі позивачем доказів на їх обґрунтування.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Конко" 30000,00грн основного боргу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гулянецький щебзавод" (11562, Житомирська область, Коростенський район, село Бондарівка; ідентифікаційний код 33201062) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Конко" (03194, м.Київ, бульвар Кольцова, буд. 1-А, офіс 3; ідентифікаційний код 39446060):

- 907,19грн 3% річних,

- 2234,87грн інфляційних втрат,

- 2270,00грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 10.06.21

Суддя Кравець С.Г.

Віддрукувати:

1 - до справи,

2,3 - сторонам (рек.),

на електронні адреси:

- представнику позивача адвокату Шевченко М.М. - ІНФОРМАЦІЯ_1

- відповідача -