ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
09.06.2021р. Справа № 5/190б (905/1057/21)
В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на відсутність у ДП «Зуївська експериментальна теплоелектроцентраль» грошових коштів, неможливість отримання коштів на погашення заборгованості за винагородою ліквідатора, розмір якої затверджено ухвалою господарського суду Донецької області від 18.05.2021 у справі №5/190б, за рахунок майна банкрута через знаходження такого майна на території тимчасово непідконтрольній Україні, а також відсутність фонду фінансування винагороди арбітражного керуючого та інших джерел отримання коштів для виплати такої винагороди, внаслідок чого виникли підстави для стягнення грошової винагороди з кредитора - Акціонерної компанії «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ пропорційно його частки грошових вимог до банкрута.
Вивчивши матеріали заяви про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд виходить з наступного:
Згідно ч.1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
За приписами ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного).
Згідно з ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Відповідно до ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (ч.2 ст.12 ГПК України).
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Так, підставою звернення до суду з заявою про видачу судового наказу заявник зазначає неможливість отримання коштів на погашення заборгованості за винагородою ліквідатора, розмір якої затверджено ухвалою господарського суду Донецької області від 18.05.2021 у справі №5/190б, за рахунок майна банкрута через знаходження такого майна на території тимчасово непідконтрольній Україні, а також відсутність фонду фінансування винагороди арбітражного керуючого та інших джерел отримання коштів для виплати такої винагороди, внаслідок чого, останній наполягає на примусовому стягненні грошової винагороди у розмірі 120 998,56 грн. з кредитора - Акціонерної компанії «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, що пропорційно його частки грошових вимог до банкрута в рамках справи №5/190б про банкрутство Державного підприємства Зуївська експериментальна теплоелектроцентраль.
Разом з цим, питання сплати основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень, зокрема, ліквідатора врегульовано положенням Кодексу України з процедур банкрутства.
Так, відповідно до ч.1 ст.30 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду.
Абзацом 5 ч.2 ст.30 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень.
Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень, зокрема, ліквідатора здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі. У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.
За приписами ст.60 КУзПБ під час ліквідаційної процедури ліквідатор виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута, проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.62 Кодексу України з процедур банкрутства усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.
Тобто, законодавцем передбачено певну сукупність дій, які необхідно вчинити в ході ліквідаційної процедури, за результатами яких можливе виявлення у боржника коштів, одержаних, зокрема від продажу майна останнього, що не виключає можливість виявлення грошових коштів які будуть спрямовані, у тому числі, на сплату грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (ліквідатора) у зв`язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство в порядку, визначеному ст.30 КУзПБ.
Таким чином, заява №02-01/Д/5/190б/1-43 від 26.05.2021 про видачу судового наказу не відповідає вимогам ч.2 ст.12 та ст.148 ГПК України, оскільки вимога заявника про стягнення з боржника грошової винагороди за виконання заявником повноважень ліквідатора у справі №5/190б у розмірі 120 998,56 грн. не є такою, щодо якої відсутній спір і не є вимогою про стягнення заборгованості за договором.
Згідно з п.3 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.
Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч.2 ст.152 ГПК України).
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 147-153, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
Роз`яснити Арбітражному керуючому Вудуду Гаррі Ігоровичу, м. Одеса, що згідно з ч.2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.
Ухвала складена та підписана 09.06.2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в Східний апеляційний господарський суд в порядку, передбаченому розділом IV ГПК України.

Суддя О.В. Чернова