ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/13758/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

представники учасників справи:

позивача - Калугін О. Ю.,

відповідача - Дашківська О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТП "Харківські будматеріали"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 (судді: Чорногуз М. Г. - головуючий, Агрикова О. В., Мальченко А. О.) та рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 (суддя Пінчук В. І.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТП "Харківські будматеріали"

до Міністерства оборони України

про припинення права на частку у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АТП "Харківські будматеріали" (далі - ТОВ "АТП "Харківські будматеріали") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про:

- припинення права власності держави Україна в особі Міністерства оборони України на її частку у спільному майні, яка складається з нежитлових приміщень 1-го поверху № 36- 42, 44 загальною площею 239,8 м2 у нежитловій будівлі літ. "А-3" за адресою: м. Харків, Білгородське шосе, 2 , реєстраційний номер майна: 11910592, запис № 4950 в книзі № 1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно;

- виключення запису про державну реєстрацію права власності за державою Україна в особі Міністерства оборони України на нежитлові приміщення 1-го поверху № 36- 42,44 площею 239,8 м2 у нежитловій будівлі літ. "А-3" за адресою: м. Харків, Білгородське шосе, 2 , реєстраційний номер майна: 11910592, запис № 4950 в книзі № 1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно

- визнання за ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" права власності на частку Міністерства оборони України у спільному майні, яка складається з нежитлових приміщень 1-го поверху № 36- 42, 44 загальною площею 239,8 м2 у нежитловій будівлі літ. "А-3" за адресою: м. Харків, Білгородське шосе, 2 , реєстраційний номер майна: 11910592, запис № 4950 в книзі № 1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно;

- ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" сплатити на користь держави Україна в особі Міністерства оборони України вартість частки у спільному майні, яка складається з нежитлових приміщень 1-го поверху № 36- 42, 44 площею 239,8 м2 у нежитловій будівлі літ. "А-3" за адресою: м. Харків, Білгородське шосе, 2 у сумі 344 000,00 грн з депозитного рахунку Господарського суду міста Києва.

1.2. Позовні вимоги з посиланням на положення, зокрема, статей 346, 365, 391 Цивільного кодексу України обґрунтовані тим, що ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" на підставі договорів купівлі-продажу, укладених 22.05.2017 та 23.05.2017 із Товариством з обмеженою відповідальністю "Садиба "Біле Місто" (далі - ТОВ "Садиба "Біле Місто") придбало житловий будинок літ. "А-4" (гуртожиток) загальною площею 5 944,7 м2, розташований за адресою: м. Харків, Білгородське шосе, 2 .

Під час проведення інвентаризації земельної ділянки, на якій розташований придбаний позивачем житловий будинок літ. "А-4" ( гуртожиток ) товариству стало відомо, що нині житловий будинок раніше був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як нежитлова будівля літ. "А-3", яка була реконструйована ТОВ "Садиба "Біле Місто".

При цьому, як зазначає позивач, до здійснення реконструкції нежитлової будівлі літ. "А-3", в ній знаходилися приміщення, які використовувалися як учбовий корпус Харківського вищого військового командно-інженерного училища ім. Крилова, що знаходилось на території військового містечка № 18 за адресою: м. Харків, Білгородське шосе, 2 та відносилось до військового майна державної форми власності відповідно до Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України". Згідно з реєстром прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 11910592 обліковуються нежитлові приміщення 1-го поверху № 36- 42, 44 площею 239,8 м2, адреса нерухомого майна: м. Харків, Білгородське шосе,2 , власник - держава Україна, на підставі свідоцтва про право власності № б/н, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради від 01.09.2004, дата прийняття рішення і внесення запису про державну реєстрацію - 01.09.2005.

У відповіді від 02.11.2017 Міністерство оборони України повідомило позивачеві, що нежитлові приміщення 1-го поверху № 36- 42, 44 площею 239,8 м2 у колишній нежитловій будівлі літ. "А-3" (наразі житловий будинок літ. "А-4") за адресою: м. Харків, Білгородське шосе, 2 , є власністю держави в особі Міністерства оборони України та перебувають на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, який, у свою чергу, у листі від 20.12.2017 № 7741 повідомив позивача про те, що не заперечує проти відчуження ( реалізації) цих приміщень, а тому найближчим часом звернеться до вищого командування з проектом "Перелік об`єктів нерухомого військового майна, яке може бути відчужено окремо від земельної ділянки", до якого будуть включені нежитлові приміщення № 36- 42, 44 площею 239,8 м2 військового містечка № 18 за адресою: м. Харків, Білгородське шосе, 2 .

Проте позивач зазначив, що через суперечності, які виникли щодо місця знаходження вказаних приміщень, так і щодо проведення інвентаризації земельної ділянки для експлуатації житлового будинку літ. "А-4", відчуження вказаних приміщень на користь позивача не було здійснено, і така невизначеність перешкоджає товариству вільно здійснювати господарську діяльність та розпоряджатись своїм майном, що стало підставою для звернення до суду з позовом про припинення права держави Україна в особі Міністерства оборони України на її частку у спільному майні.

1.3. Міністерство оборони України у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти її задоволення, наголошує на тому, що позиція позивача грубо порушує норми матеріального права та існуючий порядок відчуження та реалізації військового майна.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021, у задоволенні позову відмовлено.

2.2. Судові рішення аргументовано недоведеністю позивачем наявності підстав вимагати припинення права власності держави Україна на її частку у спільному майні, а також недоведеністю позивачем порушення його прав відповідачем (Міністерством оборони України).

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись із судовими рішеннями, ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" у касаційній скарзі просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 у справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" до Міністерства оборони України про припинення права на частку у спільному майні задовольнити в повному обсязі, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень посиланням на пункти 1, 3, 4 частини 2 статті 287 та пункт 8 частини 1 статті 310 Господарського процесуального кодексу України.

Так, посилаючись на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц щодо неналежної форми запису у реєстрі права власності на нерухоме майно за Міністерством оборони України на спірні приміщення (принцип реєстраційного підтвердження володіння); у постановах Верховного Суду, викладених у постановах від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17, від 26.12.2019 у справі № 303/4849/16 та від 25.03.2020 у справі № 201/12922/15 щодо застосування положень статті 365 Цивільного кодексу України; у постанові Вищого господарського суду України від 11.03.2009 у справі № 2-29/7633-2008 щодо залучення третіх осіб.

При цьому з посиланням на пункт 4 частини 2 статті 287 та пункт 8 частини 1 статті 310 Господарського процесуального кодексу України заявник касаційної скарги акцентує увагу на тому, що суд прийняв рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, а саме Кабінету Міністрів України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова.

ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" також зазначає, що вивчивши значний масив судових рішень, товариство дійшло висновку про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування положень статті 365 Цивільного кодексу України стосовно припинення права на частку у спільному майні, якої не існує в натурі, та якщо така частка складається із майна державної форми власності, яка мала статус військового майна, що є підставою для оскарження судових рішень з огляду на положення пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.2. У відзиві на касаційну скаргу Міністерство оборони України просить відмовити у її задоволенні, наголошує на неможливості вимагати припинення права власності держави Україна в особі Міністерства оборони України на її частку у спільному майні. Скаржник не оспорює право власності держави в особі Міністерства оборони України на спірні об`єкти нерухомості, водночас вважає можливим припинити таке право у судовому порядку з порушенням норм матеріального права та існуючого порядку відчуження та реалізації військового майна.

4. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

4.1. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2021 (у складі суддів: Дроботова Т. Б. - головуючий, Берднік І. С., Багай Н. О.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 і рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі № 910/13758/20, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 18.05.2021.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2021 у зв`язку з перебуванням судді Берднік І. С. у відпустці справу № 910/13758/20 передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Дроботова Т. Б . - головуючий, Багай Н. О., Чумак Ю. Я.

У судовому засіданні 18.05.2021 відкладено розгляд касаційної скарги на 01.06.2021.

4.2. Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" на судові рішення у справі, відкрите підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, необхідно закрити, а в решті підстав для касаційного оскарження, визначених скаржником, - касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

4.3. За змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачених пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду, після подання касаційної скарги.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції не приймає і не розглядає доводи скаржника, пов`язані з переоцінкою доказів та встановленням обставин справи.

Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

4.4. Суди попередніх інстанцій установили такі обставини:

- на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Малаховою Г. І. (реєстрований номер 1205), ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" придбало у ТОВ "Садиба "Біле Місто" в приватну власність 1/2 частину житлового будинку літ. "А-4" (гуртожиток) загальною площею 5 944,7 м2 житловою площею 3 048,9 м2, розташованого за адресою: м. Харків, Білгородське шосе, 2 ( том 1, а. с. 22);

- на підставі договору купівлі-продажу від 23.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Малаховою Г. І. ( реєстрований номер 1222), ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" придбало у ТОВ "Садиба "Біле Місто" в приватну власність іншу 1/2 частину житлового будинку літ. "А-4" (гуртожиток) загальною площею 5 944,7 м2, житловою площею 3 048,9 м2, розташованого за адресою: м. Харків, Білгородське шосе, 2 ( том 1, а. с. 24);

- у довідці ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" від 14.06.2019 № 1503/1 (том 1, а. с. 26) зазначено, що під час проведення інвентаризації земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок літ. "А-4" (гуртожиток), позивачу стало відомо, що вказаний будинок раніше був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як нежитлова будівля літ "А-3", щодо якого ТОВ "Садиба "Біле Місто" здійснило реконструкцію під гуртожиток з влаштуванням у просторі горища мансардного поверху, що також підтверджується інформацією з реєстру дозвільних документів ДАБІ - декларації про початок будівельних робіт № ХК79 березень 2015 та декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ХК76 квітень 2017 (том 1, а. с. 33,34, 35- 37) та надалі ТОВ "Садиба "Біле Місто" вже зареєструвало вказаний об`єкт нерухомості, як житловий будинок літ. "А-4" (гуртожиток);

- згідно з реєстром прав власності на нерухоме за реєстраційним номером 11910592 у реєстрі обліковуються нежитлові приміщення 1-го поверху № 36- 42, 44 площею 239,8 м2, адреса нерухомого майна: м. Харків, Білгородське шосе, 2 , власник - держава Україна, на підставі свідоцтва про право власності № б/н, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради від 01.09.2004, дата прийняття рішення і внесення запису про державну реєстрацію - 01.09.2005 р. (том 1, а. с. 31);

- 03.10.2017 ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" звернулося з листом (вих. № 2) до Міністерства оборони України, в якому просило надати інформацію щодо підтвердження або спростування відомостей про те, що нежитлові приміщення 1-го поверху № 36- 42, 44 площею 239,8 м2 можуть обліковуватися саме у житловому будинку літ. "А-4" (гуртожиток) (колишня нежитлова будівля літ. "А-3") (том 1, а. с. 38);

- 02.11.2017 Головне управління квартирно-експлуатаційного управління повідомило ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" (лист № 303/1/4/1309) про те, що "нежитлові приміщення 1-го поверху № 36- 42, 44 площею 239,8 м2, 1-го поверху житлового будинку літ. "А-4" (гуртожиток), розташованого за адресою: м. Харків, Білгородське шосе, 2 , є власністю держави в особі Міністерства оборони України та перебувають на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова" (том 1, а. с. 39);

- ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" листом від 24.11.2017 (вих. № 6703/311) звернулося до балансоутримувача - квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова з питань викупу вказаних приміщень, який листом від 20.12.2017 р. № 7741 повідомив, що не заперечує проти відчуження (реалізації) приміщень, а тому найближчим часом звернеться до вищого командування з проектом "Переліку об`єктів нерухомого військового майна, яке може бути відчужено окремо від земельної ділянки", до якого будуть включені нежитлові приміщення № 36- 42, 44 будівлі 34 площею 239,8 м2 військового містечка № 18 за адресою: м. Харків, Білгородське шосе. Також у листі зазначено про те, що рішення щодо відчуження (викупу) будь-якого державного майна приймається за розпорядженням Кабінету Міністрів України (том 1, а. с. 40, 41).

4.5. Предметом позову у справі, що розглядається, є вимога ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" до Міністерства оборони України про припинення права власності держави Україна в особі Міністерства оборони України на її частку у спільному майні, яка складається з нежитлових приміщень 1-го поверху № 36-42, 44 загальною площею 239,8 м2 у нежитловій будівлі літ. "А-3" за адресою: м. Харків, Білгородське шосе, 2 , виключення запису про державну реєстрацію права власності за державою Україна в особі Міністерства оборони України на майно, визнання за ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" права власності на частку Міністерства оборони України у спільному майні, обґрунтовуючи позовні вимоги посиланням, зокрема, на положення статей 365, 391 Цивільного кодексу України.

4.6. Відповідно до статей 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 Цивільного кодексу України).

Статтею 355 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади (стаття 356 зазначеного Кодексу).

За змістом частин 1, 2 статті 357 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Відповідно до статті 365 Цивільного кодексу України, якою позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У пунктах 37-41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (на незастосування висновків у якій посилається у касаційній скарзі скаржник) зазначено, що завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України прав і законних інтересів юридичних осіб. Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Таким чином, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

4.7. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого суду, установив, що ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" 22.05.2017 придбало та зареєструвало право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. "А-4" (гуртожиток) загальною площею 5 944,7 м2, житловою площею 3 048,9 м2, розташованого за адресою: м. Харків, Білгородське шосе, 2 (номер запису про право власності 20529075) та 23.05.2017 - на іншу 1/2 частину зазначеного житлового будинку (номер запису про право власності 20541632).

Натомість згідно з реєстром прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер 11910592) нежитлові приміщення 1-го поверху № 36- 42, 44 площею 239,8 м2, розташовані за адресою: м. Харків, Білгородське шосе, 2 , належать на праві власності державі Україна на підставі свідоцтва про право власності № б/н, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради від 01.09.2004, дата прийняття рішення і внесення запису про державну реєстрацію 01.09.2005.

Суд апеляційної інстанції установив, що доказів того, що належне державі Україна майно (у тому числі належним чином оформлених висновків експерта) входить до складу належного ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" на праві власності майна, до матеріалів справи не надано.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено того, що у нього та держави Україна в особі Міністерства оборони України наявне спільне майно. Не є такими доказами наявні в матеріалах справи листи-відповіді квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, а твердження позивача про наявність у нього спільного з державою Україна майна фактично ґрунтуються на припущеннях.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що процедура та підстави припинення права власності держави Україна в особі Міністерства оборони України на належне йому на праві власності майно визначена частинами 1, 2 статті 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" та передбачає, що відчуженню військового майна має передувати подання Міністерством оборони України, на підставі якого Кабінет Міністрів України приймає рішення про відчуження такого майна. Доказів про дотримання порядку відчуження (реалізації) військового майна не надано.

Так, ураховуючи положення чинного законодавства, та з огляду на встановлені обставини, зокрема, щодо недоведеності позивачем наявності у нього спільного майна з державою Україна в особі Міністерства оборони України та порушення відповідачем права власності позивача на придбане ним нерухоме майно (житлового будинку літ. "А-4" (гуртожиток)), суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ТОВ "АТП "Харківські будматеріали".

4.8. Як уже зазначалося, ТОВ "АТП "Харківські будматеріали", звертаючись з касаційною скаргою на судові рішення у справі як на підставу для касаційного оскарження, посилається на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із неврахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17, від 26.12.2019 у справі № 303/4849/16 та від 25.03.2020 у справі № 201/12922/15, у постанові Вищого господарського суду України від 11.03.2009 у справі № 2-29/7633-2008.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і в справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, в яких схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15- ц (провадження № 14-737цс19).

4.9. З приводу посилань скаржника на постанови Верховного Суду, то колегія суддів зазначає таке:

- у постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц за позовом Генічеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - Комунальне підприємство "Міське житлове будівництво" про визнання осіб такими, що втратили право на проживання у службовій квартирі, їх виселення та зняття з реєстрації, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування службовим житлом, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення. Отже, позов про виселення є негаторним. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що навіть якщо власник службового житла не висловив вимогу звільнити це житло, проживання у ньому після припинення трудових правовідносин з роботодавцем не свідчить про законність його використання особою, якій воно було надане на час існування вказаних правовідносин. Власник нерухомого майна не втрачає права володіння ним навіть тоді, коли таке майно протиправно використовує інша особа. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення;

- у постанові від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнасінняпром" до Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України та Національної академії аграрних наук України про припинення права спільної власності на 1/214 частку у праві на завод "CIMBRIA" з доробки та сортування насіння та зерна; присудження на користь Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України грошової компенсації за цю частку розміром 198 515,57 грн та визнання права власності на неї за позивачем, Велика Палата Верховного Суду з урахуванням положень статті 365 Цивільного кодексу України, здійснюючи розгляд справи, установила, що відчуження належної Інституту 1/214 частки у спільному нерухомому майні (цілісному майновому комплексі заводу "CIMBRIA", збудованому на підставі договору пайової участі), яка є об`єктом державної власності, призведе до фактичної остаточної втрати Інститутом можливості користуватися земельною ділянкою, яка належить йому на праві постійного користування, у той час як позивач, у такому разі, навпаки, набуде фактичну можливість самостійно користуватись чужою земельною ділянкою державної форми власності. Звідси - припинення права Інституту, як заснованої на державній власності наукової установи на належну йому спірну частку в спільному нерухомому майні (цілісному майновому комплексі заводу " CIMBRIA "), розташованому на закріпленій за ним на праві постійного користування земельній ділянці державної власності, завдасть істотної шкоди як його інтересам, так і інтересам держави. Отже, з огляду на зазначене підстави для припинення права на цю частку на вимогу іншого співвласника (ТОВ "Укрнасінняпром") відповідно до статті 365 Цивільного кодексу України у цій справі відсутні, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають;

- у постанові від 26.12.2019 у справі № 303/4849/16 за первісним позовом ОСОБА_3 (відповідач за зустрічним позовом) до ОСОБА_4 (позивач за зустрічним позовом), третя особа за первісним та зустрічним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" про припинення права на частку у спільному майні та за зустрічним позовом про вимогу провести виділ у натурі частки із спільного майна, що є у спільній частковій власності - будинковолодіння, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року, ураховуючи стан будинку та те, що відповідач має у власності інше нерухоме майно, де проживає, а також висновок судової будівельно-технічної експертизи від 20.12.2016 № 18-12/16, обґрунтовано вважав, що спільне володіння та користування спірним будинком є неможливим, а припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї, а тому дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо припинення права на частку у спільному майні та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про виділ у натурі частки із спільного майна;

- у постанові від 25.03.2020 у справі № 201/12922/15 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про припинення права особи на частку у спільному майні, визнання права власності та виплату грошової компенсації, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що конструкція норми статті 365 Цивільного кодексу України не передбачає отримання згоди співвласника на припинення його права на частку у спільній частковій власності з одержанням від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, тоді як гарантією дотримання його прав виступає попереднє внесення співвласником, який заявив вимогу про припинення його права на частку у майні, вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що, скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позовних вимог про припинення права власності відповідача на 9/100 частин у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_2 , з визнанням права власності на зазначену частку за ОСОБА_5 та з одночасним відшкодуванням відповідачу вартості її частки, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що належна ОСОБА_6 частка (9/100 частин домоволодіння) не може бути виділена їй у натурі, оскільки є незначною, між сторонами існують конфліктні відносини, що унеможливлює їх спільне користування нерухомим майном, а тому наявні, визначені частиною 1 статті 365 Цивільного кодексу України, підстави для припинення права власності відповідача на частку у спільному майні з виплатою їй грошової компенсації.

Посилання скаржника на постанову Вищого господарського суду України від 11.03.2009 у справі № 2-29/7633-2008 колегією суддів не беруться до уваги, оскільки за змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами для касаційного оскарження судових рішень є застосування норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

4.10. Таким чином, у зазначених скаржником справах та у справі, що розглядається, обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норми матеріального права, не можна визнати подібними у зв`язку із встановленням судами попередніх інстанцій у цих справах інших фактичних обставин, які вплинули на прийняття судових рішень. У справі, яка розглядається та у справах, наведених скаржником, не є подібними предмет та підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини справи.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава для касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 і рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі № 910/13758/20.

4.11. Щодо посилань заявника касаційної скарги на те, що підставами касаційного оскарження судових рішень є також підстави, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах у зв`язку з відсутністю висновку щодо застосування положень статті 365 Цивільного кодексу України стосовно припинення права на частку у спільному майні, якої не існує в натурі, та якщо така частка складається із майна державної форми власності, яка мала статус військового майна, колегія суддів зазначає таке.

Як установив суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог, згідно з реєстром прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер 11910592) нежитлові приміщення 1-го поверху № 36- 42, 44 площею 239,8 м2, розташовані за адресою: м. Харків, Білгородське шосе, 2 , належать на праві власності державі Україна на підставі свідоцтва про право власності № б/н, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради від 01.09.2004, дата прийняття рішення і внесення запису про державну реєстрацію 01.09.2005.

При цьому позивач не довів, що належне державі Україна майно входить до складу належного ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" на праві власності майна, отже, не довів, що у нього та держави Україна в особі Міністерства оборони України наявне спільне майно.

Ураховуючи положення процесуального законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини, колегія суддів вважає відсутніми підстави для формування висновку Верховного Суду щодо застосування положень статті 365 Цивільного кодексу України щодо припинення права на частку у спільному майні, якої не існує в натурі, та якщо така частка складається із майна державної форми власності, яка мала статус військового майна.

4.12. ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" у касаційній скарзі також як на підставу для касаційного оскарження судових рішень посилається на пункт 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Так, частиною 2 зазначеної норми передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, передбаченому, зокрема, у пункті 4, а саме якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Доводи касаційної скарги щодо цієї підстави касаційного оскарження зводяться до того, що суд прийняв рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, а саме Кабінету Міністрів України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова.

За змістом частин 1, 3, 4 статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Як свідчить зміст судових рішень, ТОВ "АТП "Харківські будматеріали" не доведено, яким чином судове рішення у цій справі може вплинути на права та обов`язки квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова та Кабінету Міністрів України.

Ураховуючи встановлені судами обставини справи, колегія суддів зазначає, що доводи касаційної скарги щодо цієї підстави касаційного оскарження зводяться до незгоди скаржника із судовими рішеннями. Жодних аргументованих посилань на порушення судами норм матеріального чи процесуального права скаржником не наведено.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 300 цього Кодексу суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.2. Відповідно до положень статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскільки під час здійснення касаційного провадження у цій справі з підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Верховним Судом не було встановлено допущених судами порушень норм процесуального права з наведених у касаційній скарзі мотивів, то і підстав для зміни чи відміни оскаржуваних судових рішень у касаційного суду немає.

5.3. Ураховуючи, що Верховний Суд з підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про закриття касаційного провадження, а з підстав, визначених пунктами 3, 4 частини 2 статті 287 цього Кодексу, - про залишення оскаржуваних судових рішень без змін, судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АТП "Харківські будматеріали" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 і рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі № 910/13758/20, відкрите на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТП "Харківські будматеріали" залишити без задоволення.

3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 і рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі № 910/13758/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак