ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"10" червня 2021 р. Справа № 916/1635/21

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

розглянувши заяву ТОВ «Бізнес Ренталс» від 08.06.2021р. за вх.№2-736/21 про забезпечення позову у справі №916/1635/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Ренталс" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 25; ел. пошта представника: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредіт Інвестмент Груп» (04071, м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8), Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» (65004, м. Одеса, пр-т Шевченко, 4-Д), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

08.06.2021р. за вх.№1695/21 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява ТОВ "Бізнес Ренталс" до ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп», ТОВ «Україна», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту.

Також 08.06.2021р. за вх.№2-736/21 до суду від ТОВ "Бізнес Ренталс" надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить суд: заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно проведення будь-яких реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна: апартамент двоповерхового зблокованого дачного котеджу, загальною площею 85,5 кв.м., житловою площею 75,6 кв.м., що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с/рада. Дальницька, "Золотий Бугаз" масив, будинок 18, корп. Б, апартамент (квартира) №51 (п`ятдесят один).

В обґрунтування заявленого ТОВ "Бізнес Ренталс" зазначає, що ним заявлено позов до ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп», ТОВ «Україна» про: визнання права власності ТОВ "Бізнес Ренталс" на об`єкт нерухомого майна: апартамент двоповерхового зблокованого дачного котеджу, загальною площею 85,5 кв.м., житловою площею 75,6 кв.м., що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с/рада Дальницька, "Золотий Бугаз" масив, будинок 18, корп. Б, апартамент (квартира) № 51 (п`ятдесят один); скасування арешту нерухомого майна: апартаменту двоповерхового зблокованого дачного котеджу, загальною площею 85,5 кв.м., житловою площею 75,6 кв.м., що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с/рада Дальницька, "Золотий Бугаз" масив, будинок 18, корп. Б, апартамент № 51, що накладений Григорян Оленою Грайровною, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ, номер запису про обтяження №36488016 (спеціальний розділ) від 14.05.2020 р., вчинений в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позов обґрунтований тим, що ТОВ "Бізнес Ренталс" на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна: апартамент двоповерхового зблокованого дачного котеджу, загальною площею 85,5 кв.м., житловою площею 75,6 кв.м., розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с/рада Дальницька, "Золотий Бугаз" масив, будинок 18, корп. Б, квартира 51, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 7 (надалі - "Об`єкт"). Разом із тим, з даних Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вбачається, що 14.05.2020р. о 11:13:52 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження Об`єкту у вигляді арешту нерухомого майна (запис про обтяження: 36488016 (спеціальний розділ), накладеного державним реєстратором Григорян О.Г., Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ, на підставі постанови про арешт майна боржника, серій та номер: 49142650 від 14.05.2020р. Із загальнодоступних відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень (https://asvpweb.miniust.gov.ua////search-debtors) заявник встановив, що виконавче провадження №49142650 відкрито Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відношенні ТОВ "Україна", який є первинним власником Об`єкта. Заявник стверджує, що у межах виконавчого провадження №49142650 щодо стягнення заборгованості ТОВ "Україна" перед ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп» державним виконавцем Григорян О.Г. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ 14.05.2020р. о 11:13:52 накладено арешт на Об`єкт, що сьогодні належить на праві власності ТОВ "Бізнес Ренталс", а не ТОВ «Україна».

Посилаючись на положення ч.1 ст.48, ч.1 ст.56, ч.1 ст.53, абз.1 ч.1 ст.61 Закону України "Про виконавче провадження", заявник вказує, що арешт майна у межах виконавчого провадження є однією із стадій звернення стягнення на майно (звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації); арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб; реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Із викладеного заявник дійшов висновку про те, що у межах виконавчого провадження №49142650 може бути помилково реалізовано Об`єкт, який належить на праві власності не боржникові, а ТОВ "Бізнес Ренталс". За твердженням заявника, якщо до завершення розгляду Господарським судом Одеської області справи за позовом ТОВ "Бізнес Ренталс" про визнання права власності на Об`єкт та звільнення з-під арешту майна, в межах виконавчого провадження №49142650 буде проведено у порядку ст.61 Закону України "Про виконавче провадження" реалізацію арештованого майна, зазначене буде мати наслідком припинення права власності на Об`єкт ТОВ "Бізнес Ренталс". Навіть у разі задоволення судом даного позову ТОВ "Бізнес Ренталс", поновлення позивача у справі власності стане неможливим або вкрай проблематичним. У зв`язку із цим заявник вважає, що у даному випадку у нього є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Також заявник повідомив, що пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову у нього відсутні.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу приписів ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ч.1 ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.5, 6 ст.140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Також заходи забезпечення позову не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання відповідача до виконання певних дій, а діють виключно як засіб забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст.137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарського процесуального кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Вищевикладене відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 15.05.2019р. у справі №910/688/13.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст.74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006р. у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003р. у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Так, заявник вказує, що право власності на спірний об`єкт зареєстровано за ним, підтвердженням чого слугує Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №260257554 від 06.05.2021р.

Наразі, із тексту доданої до позову Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №260257554 від 06.05.2021р. не вбачається реєстрації права власності за ТОВ «Бізнес Ренталс» на апартамент двоповерхового зблокованого дачного котеджу, загальною площею 85,5 кв.м., житловою площею 75,6 кв.м., що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с/рада Дальницька, "Золотий Бугаз" масив, будинок 18, корп. Б, апартамент (квартира) №51.

Крім того, як вбачається із вищевказаної Інформації, арешт на спірний об`єкт зареєстровано Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 14.05.2021р., тобто, приблизно рік тому. Із викладених заявником обставин не вбачається які саме дії державної виконавчої служби або інших осіб викликають нагальну необхідність у вжитті заходів щодо заборони проводити реєстраційні дії зі спірним майном.

До того ж заявник висловив побоювання, що реалізація арештованого спірного майна державним виконавцем, може призвести до неможливості або утруднення виконання рішення по даній справі у подальшому. Однак, не вбачається взаємопов`язаності між побоюваннями заявника щодо проведення виконавцем реалізації майна та забороною вчинення реєстраційних дій державними реєстраторами.

Відтак, позивачем не доведено суду, що невжиття забезпечувальних заходів, про які він просить, може утруднити та/або взагалі унеможливити захист і поновлення у межах цього судового провадження його права та інтересів у разі задоволення позову.

Враховуючи недоведеність позивачем фактичних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову, про які він просить, не підлягає судом задоволенню заява ТОВ «Бізнес Ренталс» від 08.06.2021р. за вх.№2-736/21 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні заяви ТОВ «Бізнес Ренталс» від 08.06.2021р. за вх.№2-736/21 про забезпечення позову.

2. У відповідності до ст.235 ГПК України ухвала набрала законної сили 10.06.2021р. та згідно ч.8 ст.140, ч.2 ст.254, п.4 ч.1 ст.255 ГПК України підлягає оскарженню в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її винесення.

3. Повну ухвалу складено 10.06.2021р.

Суддя І.А. Малярчук