ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року Справа № 906/989/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Тимошенко О.М. , суддя Крейбух О.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СП БАРС ЛТД" на рішення Господарського суду Житомирської області, ухваленого 19.02.2021 суддею Кравець С.Г. у м. Житомирі, повний текст складено 01.03.2021 у справі № 906/989/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СП БАРС ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир"

про стягнення 82389,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.

1.1. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 19.02.2021 у справі № 906/989/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СП БАРС ЛТД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир" про стягнення 82389,53 грн задоволено частково.

1.2. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СП БАРС ЛТД" 4441,38 грн пені; 778,86 грн - 3% річних; 2090,67 грн - інфляційних втрат, 1774,80 грн - витрат на оплату послуг адвоката; 186,52 грн витрат по сплаті судового збору.

1.3. В іншій частині позову (щодо стягнення нарахованої суми курсової різниці, частково пені, частково 3% річних, частково сум інфляційних втрат) відмовлено.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача курсової різниці в розмірі 69450,93 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є безпідставними та недоведеними.

2.2. Правомірними та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 4441,38 гривень. В частині стягнення з відповідача пені в сумі 4105,19 грн вимоги позивача є безпідставними.

2.3. Вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 778,86 грн підлягають задоволенню. В частині вимог про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 949,03грн вимоги позивача є безпідставними.

2.4. Також позивачем обґрунтоване стягнення з відповідача 2090,67 грн інфляційних. В частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 573,47грн вимоги позивача є безпідставними.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційної скарги.

3.1. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Хмельницької області із апеляційною скаргою, відповідно у якій просить рішення Господарського суду Житомирської області від 19 лютого 2021 року у справі № 906/989/20 у задоволеній частині змінити та стягнути із відповідача на користь позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати вартості товару - 8546 грн 57 коп.; три відсотки річних за кожен день прострочення оплати вартості лакофарбової продукції - 1727 грн 89 коп.; інфляційні втрати - 2664 грн 14 коп.; судовий збір у розмірі 2102 грн; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 гривень.

3.2. У прохальній частині апеляційної скарги апелянт просить рішення Господарського суду Житомирської області від 19 лютого 2021 року у справі № 906/989/20 за позовом ТОВ "СП БАРС ЛТД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир" в частині відмови про стягнення заборгованості за поставлену лакофарбову продукцію, у зв`язку із збільшенням міжбанківського курсу гривні до Євро - 69450,93 грн скасувати, та постановити нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир" на користь ТОВ "СП БАРС ЛТД", суму заборгованості у розмірі 69450,93 грн у зв`язку із збільшенням міжбанківського курсу гривні до Євро. Покласти понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції на відповідача.

3.3. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано курсову різницю, яка утворилася внаслідок підвищення курку Євро на момент оплати Відповідачем суми за поставлений Товар.

3.4. Сума, що підлягала для виплати становить 213263 грн 94 коп., а відповідачем було сплачено 187316 грн 64 коп., що є грубим порушенням умов Специфікації № 1 від 14.01.2020 року, де чітко визначено, що ціна та вартість Продукції змінюється прямо пропорційно згідно курсу Меж. Банку до Євро на день здійснення оплати Покупцем.

3.5. Стосовно видаткових накладних № РН-0000049, № РН-0000102 зазначає наступне. Позивач залишає за собою право змінювати ціну за поставлену продукцію, на підставі пункту 5.1 Договору поставки № 55/1/20, де зазначається, що ціна Договору становить суму партій товару. У видаткових накладних № РН-0000049, № РН-0000102 не було зазначено що підвищення ціни за продукцію було обумовлено компенсуванням курсової різниці, а отже суд безпідставно вирішив що підвищивши ціну позивач враховував зміну курсу Євро відповідно до Міжнародного Банку України.

3.6. На виконання умов укладеного Договору 16 квітня 2020 року ТОВ "СП БАРС ЛТД" було поставлено TOB "ЗМК УКРСТАЛЬ ЖИТОМИР" у кількості 1100 літрів на загальну суму включаючи ПДВ 251412,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000049 від 16 квітня 2020 року. ТОВ "ЗМК УКРСТАЛЬ ЖИТОМИР" зобов`язане сплатити курсову різницю, оскільки міжбанківський курс гривні по відношенню до Євро на дату здійснення платежів збільшився більше, ніж на 1,5%.

3.7. Станом на дату підписання Специфікації, офіційний курс Євро до гривні становив 26,6205 грн за 1 Євро, а на момент сплати 01.04.2020 року авансу за Товар згідно видаткової накладної від 16.04.2020 року № РН-0000049, міжбанківський курс гривні до Євро становив 30,2624 гривні за 1 Євро. Відповідно, курс Євро до Гривні змінився на 13,68% в бік подорожчання Євро.

3.8. На момент оплати товару 17 червня 2020 року у розмірі 87000 грн, міжбанківський курс гривні до Євро становив 30,0698 грн за 1 Євро, що на 12,95 % більше, ніж курс, який був встановлений на дату підписання Специфікації.

3.9. Вартість Товару, згідно видаткової накладної від 23.06.2020 №РН-0000102, становить 54721,20 грн, а курс Євро по відношенню до гривні становить 31,6832 грн за 1 Євро, що свідчить про його збільшення на 19,01% відносно курсу, що існував на момент підписання Специфікації, тому на користь ТОВ "СП БАРС ЛТД" підлягає сплаті курсова різниця, яка становить за розрахунком позивача (він же і апелянт) 10406,90 гривень.

3.10. Додатково звертає увагу, що відповідач визнав наявність заборгованості, яка виникла внаслідок курсової різниці, що підтверджується листом № 01/99 від 19.06.2020 року, надісланого на адресу ТОВ "СП БАРС ЛТД".

4. Відзив на апеляційну скаргу, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.

4.1. Відзиву, заяв та клопотань на адресу суду апеляційної інстанції від сторін не надходило.

4.2. До початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги.

6.1. Під час розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СП БАРС ЛТД" на рішення Господарського суду Житомирської області від 19.02.2021 у справі № 906/989/20, Північно-західний апеляційний господарський суд застосував:

6.1.1. Норми матеріального права:

Цивільний кодекс України (далі по тексту постанови також - ЦК України);

Господарський кодекс України (далі по тексту постанови також - ГК України);

Закон України "Про судовий збір".

6.1.2. Норми процесуального права:

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України);

6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).

7. Розгляд апеляційної скарги по суті. Обставини справи.

7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

7.2. Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СП БАРС ЛТД" (постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод металоконструкцій Укрсталь Житомир" (покупець/відповідач) укладено договір поставки № 55/1/20 (далі - договір) (а.с. 9-14).

7.2.1. Згідно п.1.1 договору, постачальник зобов`язується передати у власність покупця у встановлені договором строки, в обумовленій кількості лакофарбову продукцію (далі - товар), який відповідає обумовленим в цьому договорі вимогам щодо якості, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його в порядку і на умовах передбачених цим договором.

7.2.2. Відповідно до пункту 1.2 договору, найменування, асортимент, кількість та договірна ціна товару, який поставляється, зазначаються в Специфікаціях, які є невід`ємною складовою частиною цього договору.

7.2.3. За умовами пункту 1.3 договору, право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної, яка засвідчує момент передачі товару, а у випадку самовивозу покупцем, з моменту передачі товару покупцю та підписання відповідних товаросупровідних документів.

7.2.4. Детальна інформація про асортимент, кількісні та якісні характеристики товару міститься в Специфікаціях до цього договору, які є невід`ємною його частиною. Специфікація узгоджується сторонами за допомогою електронної пошти, факсом, або будь-яким іншим, прийнятним для сторін способом (пункт 2.2. договору).

7.2.5. Пунктом 2.5 договору сторони погодили, що факт поставки товару засвідчується підписанням продавцем та покупцем видаткової накладної на товар. Датою поставки є дата вказана у підписаній сторонами видатковій накладній. З моменту підписання видаткової накладної покупець набуває права власності на товар. Ризик випадкового знищення або пошкодження товару переходить від продавця до покупця з моменту набуття покупцем права власності.

7.2.6. Згідно п.4.1 договору, постачальник зобов`язується поставити товар покупцеві на умовах та у спосіб, які зазначені в Специфікаціях до цього договору. Сторони домовились, що умови поставки Товару зазначаються у Специфікації.

7.2.7. Відповідно до пункту 4.2 договору, поставка товару здійснюється постачальником після проведення усіх розрахунків між сторонами, передбачених цим договором та за умови отримання письмового підтвердження (належним чином оформленої заявки) від покупця, в якій повинні бути зазначені такі відомості:

- обсяги поставки;

- строк поставки.

7.2.8. Сторони домовились про можливість поставки товару партіями (пункт 4.3 договору).

7.3. За умовами пункту 4.5 договору, зобов`язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними в момент підписання покупцем видаткових накладних.

7.3.1. Пунктом 4.6 сторони погодили, що постачальник зобов`язується поставити товар покупцю в строки, які не перевищують 21 календарний день від дня здійснення покупцем оплати товару.

7.3.2. Відповідно до пункту 5.1 договору, загальна вартість цього договору становить суму партій товару, який було поставлено по всіх Специфікаціях, які було підписано сторонами протягом строку дії цього договору.

7.3.3. Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами усіх зобов`язань по цьому договору (пункт 9.1 договору).

7.3.4. До договору поставки № 55/1/20 від 14.01.2020 сторонами 14.01.2020 було підписано Специфікацію № 1, згідно пункту 1 якої, загальна вартість продукції - Сігмаковер 350 RAL 7035 та Розчинник 91-92, становить: 584944,56 грн (а.с.15).

7.3.5. Договір та специфікація підписані представниками сторін та їх підписи скріплені печатками товариств.

7.4. Позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № 55/1/20 від 14.01.2020, просив стягнути з відповідача 69450,93 грн заборгованості за поставлену лакофарбову продукцію у зв`язку із збільшенням міжбанківського курсу гривні до Євро, 8546,57 грн пені, 1727,89 грн 3% річних, 2664,14 грн інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по проведенню розрахунків.

7.5. Відповідач в свою чергу заперечуючи проти позову посилається на те, що в Специфікації не зазначено чіткої суми еквіваленту ціни товару в Євро. Зазначає, що в Специфікації не зазначено інформаційного ресурсу згідно даних якого буде визначатись курс Євро до гривні, що позбавляє можливості встановити сторонами суму курсової різниці по договору поставки. Зазначає, ні договір, ні специфікація не містять формули розрахунку курсової різниці погодженої сторонами зобов`язальних відносин.

7.6. За результатами розгляду позовної заяви, позов задоволено частково.

7.8. Підстави задоволення позову апеляційним господарським судом наведені у пункті 2.1.-2.4. цієї постанови.

8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарги, відхилення доводів апелянта.

8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції у даній справі без змін, виходячи з наступного.

8.2. Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, відтак до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

8.3. Згідно з ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

8.4. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

8.5. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

8.6. У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

8.7. Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

8.8. Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

8.9. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

8.10. За приписами ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. При цьому ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

8.11. Позивачем на виконання умов договору поставки №55/1/20 від 14.01.2020, було поставлено відповідачу товар на суму 576285,84 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи: видатковими накладними: РН-0000018 від 20.02.2020 на суму 187316,64 грн, РН-0000049 від 16.04.2020 на суму 251412,00 грн, РН-0000102 від 23.06.2020 на суму 137557,20 грн та рахунками-фактурами: № СФ-0000025 від 21.02.2020 на суму 187316,64 грн, № СФ-0000046 від 01.04.2020 на суму 251412,00 грн, № СФ-0000065 від 30.04.2020 на 165672,00 гривень.

8.12. У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

8.13. Відповідно до пункту 5.6 договору, сторони домовились, що розрахунки між ними здійснюються наступним чином:

- сплата за товар здійснюється шляхом перерахування попередньої оплати у розмірі 50% вартості товару, зазначеної у Специфікації до цього договору, безготівковими коштами покупцем на розрахунковий рахунок постачальника у строк, який зазначено у Специфікації до цього договору.

8.14. Постачальник здійснює поставку продукції по цій Специфікації на протязі до 21 (двадцяти одного) календарного дня, але за умов здійснення попередньої оплати у розмірі 50%. Решта 50% вартості товару покупець оплачує з відстрочкою платежу до 21 (двадцяти одного) календарних днів з моменту відвантаження товару зі складу продавця на адресу покупця (пункт 3 Специфікації).

8.15. Наявні в матеріалах справи докази у сукупності свідчать про те, що позивач не завжди поставляв відповідачу товар після отримання від відповідача попередньої оплати у розмірі 50%. В свою чергу відповідач прийняв від позивача товар на загальну суму 576285,84 грн та отримав рахунки на оплату цього товару, відповідно до погоджених п.3 Специфікації договору умов.

8.16. Таким чином, згідно погоджених сторонами строків проведення розрахунків, за отриманий товар відповідач зобов`язаний був здійснити оплату товару таким чином:

- за видатковою накладною РН-0000018 від 20.02.2020 на суму 187316,64 грн: 50% в сумі 93658,32 грн - в строк до 20.02.2020, решту суми в розмірі 93658,32 грн - в строк до 12.03.2020;

- за видатковою накладною РН-0000049 від 16.04.2020 на суму 251412,00 грн: 50% в сумі 125706,00 грн - в строк до 16.04.2020, решту суми в розмірі 125706,00 грн - в строк до 07.05.2020;

- за видатковою накладною РН-0000102 від 23.06.2020 на суму 137557,20 грн: 50% в сумі 68778,60 грн в строк до 23.06.2020, решту суми - в строк до 14.07.2020.

8.17. Як передбачено ч.ч.1,2 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

8.18. З наданих позивачем документів вбачається, що відповідачем проведено оплату поставленого товару на загальну суму 576285,84 грн, зокрема, ним були здійснені проплати на рахунки позивача, що підтверджується платіжними дорученнями:

№ 231 від 25.03.2020 на суму 187316,64 грн,

№ 291 від 01.04.2020 на суму 100000,00 грн,

№ 292 від 01.04.2020 на суму 12983,00 грн,

№ 693 від 29.05.2020 на суму 50000,00 грн,

№ 1333 від 17.06.2020 на суму 87000,00 грн,

№ 446 від 05.05.2020 на суму 82836,00 грн,

№ 1041 від 22.07.2020 на суму 56150,20 грн (а.с.18, 21-24, 27, 37).

8.19. Проаналізувавши виписані видаткові накладні та платіжні документи про оплату, апеляційний суд констатує, що за товар отриманий за видатковими накладними відповідачем було сплачено заборгованість наступним чином:

- по видатковій накладній РН-0000018 від 20.02.2020 на суму 187316,64 грн було оплачено на суму 187316,64 грн - 25.03.2020;

- по видатковій накладній РН-0000049 від 16.04.2020 на суму 251412,00 грн було оплачено на суму 100000,00 грн - 01.04.2020, 12983,00 грн - 01.04.2020, 50000,00 грн - 29.05.2020, 87000,00 грн - 17.06.2020, 1429,00 грн - 22.07.2020;

- по видатковій накладній РН-0000102 від 23.06.2020 на суму 137557,20 грн було оплачено на суму 82836,00 грн - 05.05.2020, 54721,20 грн - 22.07.2020.

8.20. Відповідач в листі № 01/99 від 19.06.2020 зазначив, що заборгованість в сумі 39282,34 грн, що виникла внаслідок курсової різниці буде оплачена до 31.07.2020.

8.21. При цьому, матеріалами справи підтверджується, що після направлення позивачу листа № 01/99 від 19.06.2020, відповідач 22.07.2020 здійснив оплату в сумі 56150,20 грн (а.с.91).

8.22. Матеріали справи свідчать про те, що 22.07.2020 позивач направляв відповідачу претензію № 02/07-20 від 22.07.2020, в якій просив провести оплату заборгованості з оплати вартості поставленого товару в сумі 56150,20грн, сплатити пеню в сумі 4615,56 грн, 3% річних в сумі 778,86 грн, інфляційні втрати в сумі 2090,67 грн та курсову різницю в сумі 69450,93 грн (а.с.28-34, докази її направлення та отримання - а.с.35-36).

8.23. Відповідач відповіді на претензію позивача № 02/07-20 від 22.07.2020 не надав.

8.24. Посилаючись на умови специфікації, позивач просив стягнути з відповідача курсову різницю в сумі 69450,93 гривень.

8.25. Ціна кожного найменування товару, марки, виду, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару вказується в Специфікаціях до договору (пункт 5.2).

8.26. Згідно з пунктом 5.3 договору, ціна і загальна вартість кожної партії товару, зазначена в п.4.2 цього договору, встановлюється в національній валюті України - гривні.

8.27. Відповідно до пункту 1 Специфікації, вартість продукції по даній Специфікації визначено в українській гривні та грошовому еквіваленті відносно курсу продажу євро меж банку України на дату підписання даної Специфікації.

8.28. Згідно до пункту 2 Специфікації, у разі зміни курсу євро до гривні на день здійснення будь-якого платежу по даному договору більш ніж на 1,5% відносно офіційного курсу меж банку гривні до євро на день здійснення оплати покупцем.

8.29. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 189 ГК України ціна є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях.

8.30. За приписами ст.190 ГК України, вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни. Вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.

8.31. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

8.32. Згідно з приписами статті 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

8.33. Частинами 1, 2 статі 533 Цивільного кодексу України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

8.34. Згідно наказу Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року № 193 "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів".

8.35. Пунктом 4 вказаного Положення визначено, що валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни.

8.36. Зазначеним пунктом також встановлено, що курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

8.37. Норми чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті; визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті; а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

8.38. Таким чином, вираження у договорах грошових зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

8.39. Водночас, виходячи із змісту ч.2 ст.533 ЦК України, у зобов`язанні має бути визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, виходячи з якого визначається сума, що підлягає сплаті у гривнях.

8.40. Позивач розрахував курсову різницю за наступною формулою:

курс Євро до гривні на 14.01.2020 (меж. банк) - 26,6205 грн;

курс Євро до гривні на дату оплат (меж. банк) (25.03.2020) - 30,3080 грн, (01.04.2020) - 30,2624 грн, (29.05.2020) - 29,8656 грн, (17.06.2020) - 30,0698 грн, (21.07.2020) - 31,6832 грн;

8.41. Курсова різниця = (сума сплати/26,6205 грн) х курс Євро до гривні на дату оплат - сума сплати.

8.42. Проте, у даному випадку, сторонами в специфікації погоджено вартість продукції лише в гривні, ні в договорі, ні в специфікації чітко не визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, як того вимагають положення ч.2 ст. 533 ЦК України. В специфікації лише зазначено - по курсу Меж. Банку України Гривні до Євро. Умовами специфікації № 1 та умовами договору не передбачено також інформаційного ресурсу згідно даних якого повинен визначатись курс Євро по Меж. банку до гривні для можливості визначення курсової різниці.

8.43. Отже, здійснення перерахунку ціни продукції за умови зміни курсу валюти Євро сторонами чітко не визначено ні в договорі, ні в специфікації до договору, як і чітко не обумовлено курсу Євро від якого потрібно цю вартість відраховувати, а також ресурсу щодо офіційного курсу відповідної валюти.

8.44. Необхідно прийняти до уваги, що за умовами специфікації № 1, яка є додатком № 1 до договору поставки № 55/1/20 від 14.01.2020, ціна продукції - сігмаковер становить 152,15 грн за літр, розчинник 91-92 складає 98,68 грн за літр.

8.45. У видатковій накладній № РН-0000018 від 20.02.2020 ціна за одиницю продукції аналогічна тій, яка вказана в специфікації, а у видаткових накладних № РН-0000049 від 16.04.2020 та № РН-0000102 від 23.06.2020 ціна за одиницю продукції - сігмаковер становить 194,50 грн та 167,35 грн відповідно за літр; ціна розчинника 91-92 становить 120,50 грн та 104,50 грн відповідно за літр, тобто ціну продукції вже збільшено.

8.46. Отже, з наведеного слідує, що ціна за одиницю продукції при поставці вже була збільшена позивачем, тобто сторонами фактично скориговано ціну продукції з урахуванням курсу валют. При цьому, визначена таким чином вартість продукції в повній мірі погоджена сторонами шляхом підписання відповідних накладних, здійсненими відповідачем оплатами, які прийняті позивачем.

8.47. Окрім того, за поданими до справи доказами, позивачем не доведено понесення витрат валютних коштів (Євро) при придбанні товару, як і не доведено, що при формуванні ціни на товар мала місце валютна складова.

8.48. У даному випадку, проведений позивачем розрахунок суми нарахувань у зв`язку зі зміною курсу Євро був здійснений поза умовами договору, оскільки сторони провели господарську операцію в якій грошове зобов`язання було виражене в національній валюті України - гривні, і у разі прострочення оплати повинні застосовуватись загальні правила частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України щодо обов`язку боржника на вимогу кредитора компенсувати інфляційні втрати національної валюти.

8.49. За вказаного, позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача курсової різниці в розмірі 69450,93 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є безпідставними та недоведеними, тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у їх задоволенні.

8.50. Крім суми курсової різниці, позивач просив стягнути з відповідача 8546,57 грн пені, 1727,89 грн 3% річних, 2664,14 грн інфляційних втрат.

8.51. Розглядаючи питання про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, враховується наступне.

8.52. Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

8.53. Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

8.54. Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

8.55. Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

8.56. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

8.57. За умовами пункту 7.3 договору, за прострочення платежу покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від несплаченої суми за кожен день прострочення. Нарахування пені здійснюється протягом усього періоду невиконання зобов`язань покупцем та припиняється у момент надходження простроченої суми грошових коштів на поточний рахунок продавця.

8.58. За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, відповідачу нарахована пеня в загальній сумі 8546,57 гривень.

8.59. Зважаючи на вищевикладені встановлені обставини, перевіривши здійснені позивачем нарахування пені судом першої інстанції було встановлено, що з врахуванням здійснених відповідачем проплат, обґрунтованим є нарахування пені в сумі 4441,38 грн, а саме:

- на заборгованість по накладній РН-0000018 від 20.02.2020 - в сумі 93658,32 грн за період з 21.02.2020 по 12.03.2020, сума пені становить 1182,24 грн; на заборгованість в сумі 187316,64 грн за період з 13.03.2020 по 24.03.2020, сума пені становить 1228,30 грн;

- на заборгованість по накладній РН-0000049 від 16.04.2020 - в сумі 12723,00 грн за період з 17.04.2020 по 24.04.2020, сума пені становить 48,66 грн; на заборгованість в сумі 125706,00 грн за період з 08.05.2020 по 28.05.2020, сума пені становить 1154,02 грн; на заборгованість в сумі 88429,00 грн за період з 29.05.2020 по 16.06.2020, сума пені становить 686,17 грн; на заборгованість в сумі 1429,00 грн за період з 17.06.2020 по 21.07.2020, сума пені становить 16,40 грн;

- на заборгованість по накладній РН-0000102 від 23.06.2020 в сумі 54721,00 грн за період з 15.07.2020 по 21.07.2020, сума пені становить 125,59 гривень.

8.60. Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 4441,38 гривень. В частині стягнення з відповідача пені в сумі 4105,19 грн (8546,57 грн - 4441,38 грн = 4105,19 грн) вимоги позивача є безпідставними, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у їх задоволенні.

8.61. Щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд враховує вищевикладене та наступне.

8.62. У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

8.63. Відповідно до наведеної норми, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 1727,89 грн 3% річних та 2664,14 грн інфляційних втрат.

8.64. Враховуючи встановлені судом першої інстанції строки прострочення виконання зобов`язання, перевіривши здійснені позивачем нарахування, з огляду на встановлені вище обставини щодо сплачених відповідачем сум, господарським судом було встановлено, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 778,86 грн, нарахованих:

- на заборгованість в сумі 93658,32 грн за період з 21.02.2020 по 24.03.2020, сума 3% річних становить 253,34 грн;

- на заборгованість в сумі 93658,32 грн за період з 13.03.2020 по 24.03.2020, сума 3% річних становить 92,12 грн;

- на заборгованість в сумі 12723,00 грн за період з 17.04.2020 по 28.05.2020, сума 3% річних становить 43,80 грн;

- на заборгованість в сумі 125706,00 грн за період з 08.05.2020 по 28.05.2020, сума 3% річних становить 216,38 грн;

- на заборгованість в сумі 88429,00 грн за період з 29.05.2020 по 16.06.2020, сума 3% річних становить 137,72 грн;

- на заборгованість в сумі 1429,00 грн за період з 17.06.2020 по 21.07.2020, сума 3% річних становить 4,10 грн;

- на заборгованість в сумі 54721,00 грн за період з 15.07.2020 по 21.07.2020, сума 3% річних становить 31,40 гривень.

8.65. Враховуючи вказане, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 778,86 грн підлягають задоволенню. В частині вимог про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 949,03 грн (1727,89 грн - 778,86 грн = 949,03 грн) вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд першої інстанції відмовив правомірно.

8.66. Перевіривши здійснені позивачем нарахування інфляційних втрат в межах визначених позивачем періодів їх нарахування і сум на які здійснено таке нарахування, одночасно враховуючи здійснені відповідачем проплати, судом першої інстанції було встановлено, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 2090,67 грн, а саме:

- на заборгованість в сумі 93658,32 грн за період з 21.02.2020 по 24.03.2020, сума інфляційних становить 749,26 грн;

- на заборгованість в сумі 93658,32 грн за період з 13.03.2020 по 24.03.2020, сума інфляційних становить 749,26 грн;

- на заборгованість в сумі 12723,00 грн за період з 17.04.2020 по 28.05.2020, сума інфляційних становить 38,17 грн;

- на заборгованість в сумі 125706,00 грн за період з 08.05.2020 по 28.05.2020, сума інфляційних становить 377,12 грн;

- на заборгованість в сумі 88429,00 грн за період з 29.05.2020 по 16.06.2020, сума інфляційних становить 176,86 гривень.

8.67. Таким чином, задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача 2090,67 грн інфляційних. В частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 573,47 грн (2664,14 грн - 2090,67 грн = 573,47 грн) вимоги позивача є безпідставними, відтак у їх задоволенні відмовлено.

8.68. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на суми курсової різниці за видатковими накладними в стягненні яких судом першої інстанції відмовлено, унеможливлює застосування пункту 7.3 договору та положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з цим вимоги позивача в цій частині є безпідставними, а тому у їх задоволенні відмовлено.

8.69. Вимоги позивача про стягнення пені в сумі 4441,38 грн, 3% річних в сумі 778,86 грн, інфляційних втрат в сумі 2090,67 грн є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні позову в частині стягнення 69450,93 грн курсової різниці, 4105,19 грн пені, 949,03грн 3% річних, 573,47 грн інфляційних втрат, Господарським судом Житомирської області відмовлено.

8.70. Щодо витрат на надання правової допомоги представника позивача у розмірі 20000,00 грн, необхідно зазначити наступне.

8.71. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.16 ГПК України).

8.72. Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

8.73. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 ГПК України).

8.74. Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

8.75. Так, у матеріалах справи містяться свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ДН№ 5182 від 24.04.2019, видане Опалюку Сергію Валерійовичу та ордер № АН 1017191 від 06.08.2020 (а.с.61-62), ордер № АН 1017191 від 06.08.2020 видано Опалюку С.В. як адвокату Адвокатського об`єднання "Максимальний захист".

8.76. Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

8.77. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

8.78. Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

8.79. В якості доказів надання юридичних послуг та витрат на професійну правничу допомогу представником позивача до матеріалів справи долучено копію договору на правове обслуговування юридичної особи № 0504/19 від 05.04.2019, акт здачі-приймання наданих юридичних послуг від 31.07.2020, додаткову угоду №14 до договору на правове обслуговування юридичної особи від 05.04.2019 № 0504/19 від 31.07.2020, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ДН№5182 від 24.04.2019.

8.80. 05.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СП БАРС ЛТД" (замовник) та адвокатським об`єднанням "Максимальний захист" (виконавець) укладено договір на правове обслуговування юридичної особи № 0504/19, відповідно до п.1.1 якого юридична компанія зобов`язується надати замовнику послуги з правового супроводження господарської діяльності замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги (а.с. 46-51).

8.81. Відповідно до пункту 4.1 договору, ціна даного договору (розмір винагороди) визначається загальною кількістю переліку юридичного обслуговування, які визначаються кількістю підписаних додаткових угод до даного договору, які містять виконані послуги та вартістю наданих таких послуг.

8.82. За умовами п.4.6 договору, розмір коштів зазначений в кожній додатковій угоді замовник зобов`язаний сплатити юридичній компанії безготівковим способом на розрахунковий рахунок юридичної компанії зазначений в даному договорі протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту завершення кожного поточного періоду юридичного обслуговування, тобто протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання кожної додаткової угоди.

8.83. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 05.04.2020 року. У разі якщо жодна із сторін не заявила будь-яким способом (шляхом направлення цінного листа з описом вкладення, за допомогою смс-повідомлення на мобільний директора, електронною поштою на офіційну адресу) про припинення дії договору протягом терміну дії, договір автоматично пролонгується на 1 (один) рік.

8.84. 31.07.2020 Додатковою угодою № 14 до договору на правове обслуговування юридичної особи від 05.04.2019 № 0504/19 сторони передбачили визначити період юридичного обслуговування за договором терміном з 04.06.2020 року по 31.07.2020.

8.85. Пунктом 2 Додаткової угоди № 14 від 31.07.2020 сторони погодили, що ціна за період юридичного обслуговування вказана в п.1 додаткової угоди становить 20000 грн, і складається з: - консультації та підготовки претензії до ТОВ "ЗМК Укрсталь Житомир" - 14 годин; - консультації та підготовки позовної заяви до ТОВ "ЗМК Укрсталь Житомир" - 20 годин.

8.86. Загальна кількість відпрацьованих годин - 34 людино-години. Ціна послуг складає 20000 гривень.

8.87. В акті від 31.07.2020 здачі-приймання наданих юридичних послуг сторонами погоджено, що на дату складання цього акту сторони дійшли згоди, що юридична компанія надала правову допомогу в об`ємі та строки визначені в Додатковій угоді № 14 до договору на загальну суму 20000,00 грн (а.с.39).

8.88. Пунктами 2 та 3 акта здачі-приймання дана сума сплачена замовником у повному обсязі безготівково, шляхом перерахування грошових коштів та розрахунковий рахунок юридичної компанії. Сторони підтверджують, що на день підписання даного Акту у замовника не існує боргу з оплати за надану правову допомогу за період юридичного обслуговування відповідної додаткової угоди.

8.89. За умовами пункту 4 акта здачі-приймання, сторони цим Актом підтверджують надання та отримання обумовлених договором послуг в повному обсязі та відсутність взаємних претензій до якості, кількості та строків надання послуг.

8.90. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

8.91. Для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу такі витрати сторони мають бути підтверджені належними доказами.

8.92. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

8.93. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

8.94. Факт понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджується на загальну суму 18850,00 грн платіжними дорученнями: № 646 від 03.08.2020 на суму 8000,00 грн та № 761 від 04.11.2020 на суму 10850,00 грн по договору на правове обслуговування юридичної особи від 05.04.2019 № 0504/19 (а.с.40, 219). Інших платіжних документів позивачем подано не було.

8.95. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу) (Аналогічних висновків дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

8.96. В матеріалах справи міститься клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від 20.10.2020, в якому відповідач просить зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись, зокрема на внесення позивачем у вартість послуг, які не пов`язані з розглядом справи та неспівмірність вартості наданих послуг адвокатом позивача.

8.97. Водночас, судом відхиляються доводи відповідача щодо необґрунтованості включення позивачем до обсягу наданих послуг адвокатом консультації та підготовки претензії, а також те, що відповідач вважає невідповідним розмір гонорару адвоката позивача складності справи як безпідставні, оскільки виходячи із конкретних обставин справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

8.98. При цьому, із матеріалів справи вбачається, що такі дії позивача відповідають умовам договору про надання правової допомоги, а час, витрачений на складання та подання цих документів, є обґрунтованим (Аналогічна правова позиція наведена в постанові Великої Палата Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц).

8.99. Враховуючи вищенаведене та зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1774,80 гривень.

8.100. Інших доказів в обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянтом не подано.

8.101. За змістом ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

8.102. В силу ч. 1, ч. 2 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

8.103. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

8.104. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

8.105. Згідно ч.1, ч.2 ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

8.106. За таких обставин апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "СП БАРС ЛТД" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 19 лютого 2021 року у справі № 906/989/20 - без змін.

9. Повноваження суду апеляційної інстанції.

9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Розподіл судових витрат.

10.1. Як вбачається із матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "СП БАРС ЛТД" за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Житомирської області від 19 лютого 2021 року у справі № 906/989/20 сплатило згідно платіжного доручення № 911 від 25.03.2021 судовий збір у розмірі 3153,00 гривень.

10.2. Судовий збір сплачений в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір" .

10.3. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.

10.4. Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СП БАРС ЛТД" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 19 лютого 2021 року у справі № 906/989/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу №906/989/20 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "10" червня 2021 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Крейбух О.Г.