ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2021 Справа № 917/131/21

за позовною заявою Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", 36020, м.Полтава, вул. П.Орлика, 40а,

до відповідача Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (36022, м.Полтава, вул. Старий Поділ, 5, ) в особі Полтавської філії міських електромереж ПАТ "Полтаваобленерго" (36000, м.Полтава, вул. М.Бірюзова, буд. 47 А, )

про стягнення 877 814, 78 грн.

Суддя Іванко Л.А.

Секретар судового засідання Мусійченко Т.С.

Представники сторін - згідно протоколу

03.02.2021 року на адресу господарського суду надійшла позовна заява Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" до відповідача Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Полтавської філії міських електромереж ПАТ "Полтаваобленерго" про стягнення 877 814, 78 грн. безпідставно отриманих коштів.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2021 року даний позов був переданий на розгляд судді Іванко Л.А.

Ухвалою господарського суду від 05.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі. Ухвалено справу розглядати у порядку загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи, а саме, запропоновано відповідачу - протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов, оформлений згідно з вимогами ч. 3 ст. 165 ГПК України, з додатками, передбаченими ч. 6, 7 ст. 165 ГПК України; запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив, оформлену згідно з вимогами ч. 3 ст.165 ГПК України, з додатками, передбаченими ч. 6 ст.165 ГПК України у строк 10 днів з дати отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк на надання заперечень на відповідь на відзив - 5 днів з дати отримання відповіді на відзив відповідно до ст. 167 ГПК України. Підготовче засідання у справі призначено на 03.03.2021 року.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 03.03.2021 року відкладено підготовче засідання на 30.03.2021 року. Сторонам запропоновано надати заяви по суті справи у строки, встановлені ухвалою господарського суду від 05.02.2021 року.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 30.03.2021 року, для надання сторонам можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст.46 ГПК України, продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 28.04.2021 року.

30.03.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, з пропуском встановленого судом процесуального строку.

Згідно ст.113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Водночас, відповідно до ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Клопотання про поновлення процесуального строку відповідачем не подано.

За викладеного, відзив, поданий відповідачем з пропуском процесуального строку до уваги судом не приймається.

28.04.2021 року ухвалою господарського суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.05.2021 року.

Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні подав для долучення до матеріалів справи копію постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.03.2021 року у справі № 910/9213/19; проти задоволення позовних вимог заперечує.

26.05.2021 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Комунальне підприємство Полтавської обласної ради "Полтававодоканал"(позивач), згідно зі Статутом, затвердженим наказом Управління майном обласної ради № 110 від 30.11.2020, є комунальним унітарним комерційним підприємством заснованим на майні спільної (комунальної) власності територіальних громад сіл, селищ і міст Полтавської області і переданим в управління Департаменту будівництва, містобудування і архітектури та житлово-комунального господарства Полтавської обласної державної адміністрації.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 24.11.2016 року (з урахуванням ухвали Господарського суду Полтавської області від 02.12.2016 року), частково зміненим постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 року по справі № 917/1353/16 з Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Полтавської філії міських електромереж ПАТ "Полтаваобленерго" стягнуто суму заборгованості у загальному розмірі 106 712 199,47 грн.

На виконання зазначеного рішення судом видано відповідний наказ, який пред`явлено ПАТ "Полтаваобленерго" для виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - орган ДВС).

Постановою органу ДВС від 13.06.2017 року відкрито виконавче провадження № 54128661 щодо виконання наказу господарського суду по справі № 917/1353/16 про стягнення з КП ПОР "Полтававодоканал" суми боргу з урахуванням виконавчого збору у розмірі 117383419,41 грн.

25.09.2017 року органом ДВС винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 54128661.

08.12.2017 року органом ДВС винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій за даним виконавчим провадженням.

Не погодившись з постановою про поновлення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 54128661, позивач звернувся до суду зі скаргою на дії органу ДВС, в якій просив суд визнати неправомірними дії органу ДВС щодо винесення постанови від 08.12.2017 року та скасувати її.

За результатами розгляду скарги на дії органу ДВС Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 917/1353/16 прийнято постанову від 02.05.2018 року, згідно якої:

- визнано неправомірними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 08.12.2017 року про поновлення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 54128661;

- визнано незаконною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 08.12.2017 року про поновлення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 54128661.

22.05.2018 року на виконання постанови Верховного Суду орган ДВС зупинив вчинення виконавчих дій шляхом прийнята відповідної постанови.

При цьому, у період з 19.03.2018 року по 21.05.2018 року на підставі платіжних вимог Міністерства юстиції України № 1/7 від 03.03.2018 року на суму 117 383 419,41 грн. та № 1/7 від 14.05.2018 року на суму 117 383 419,41 грн. списано з рахунків КП ПОР "Полтававодоканал" на рахунок Міністерства юстиції України № 0177 (код 00015622, код банку 820172), відкритий в органах Державної казначейської служби України суму в загальному розмірі 965384,74 грн., а саме:

- 957 156,18 грн. - з розрахункового рахунку в ПАТ "Кредобанк" у м. Полтава (код банку 325365);

- 8 228,56 грн. - з розрахункового рахунку в ПАТ "Кредобанк" у м.Полтава (код банку 325365).

Списання коштів підтверджується виписками по рахунку з ПАТ "Кредобанк" від 19.03.2018 року та від 21.05.2018 року.

Вважаючи, що дану суму грошових коштів списано незаконно, позивач звернувся до суду з вимогою про її стягнення з органу ДВС на підставі ст. ст. 22, 1166, 1173 Цивільного кодексу України (відшкодування шкоди), посилаючись на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.05.2018 року по справі № 917/1353/16.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.10.2018 року по справі № 910/8812/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 року у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18.04.2019 року по справі № 910/8812/18 постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 року та рішення Господарського суду м. Києва від 10.10.2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Суд касаційної інстанції зазначив, що оскільки факт неправомірності дій державного виконавця на час розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди вже встановлений судовим рішенням у справі № 917/1353/16, і в цій частині воно має преюдиційне значення, тому стягнення Відділом ДВС МЮУ суми боргу та виконавчого збору є безпідставним.

За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2019 року по справі № 910/8812/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2020 року апеляційну скаргу Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" задоволено частково: рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2019 року по справі № 910/8812/18 змінено, його мотивувальну частину викладено в редакції цієї постанови.

При цьому, в позовній заяві КП ПОР "Полтававодоканал" просить суд звернути увагу на те, що в п. 6.10 постанови від 18.04.2019 року по справі № 910/8812/18 Верховний суд зазначив:

"Крім того, судами не враховано, що позивачем не було розділено суми

боргу та виконавчого збору, а також те, що сума основного боргу була безпідставно стягнута ДВС МЮУ саме на користь стягувача, тому ДВС МЮУ не є зобов 'язаною стороною у цій частині спірних правовідносин".

При цьому, у справі № 910/8812/18 АТ "Полтаваобленерго" виступало у якості третьої особи, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмета спору.

Наявність суми грошових коштів, яку, на думку позивача АТ "Полтаваобленерго" повинно повернути КП ПОР "Полтававодоканал", підтверджується наступним.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при розгляді справи № 910/8812/18 у відзиві на позовну заяву (вих. № 910/8812/18/20.3-03 від 11.06.2019 року) підтвердив, що відповідно до розпоряджень № 541128661/17 від 22.03.2018 року та № 54128661/7 від 30.05.2018 року грошові кошти, які надійшли 19.03.2018 року та 02.04.2018 року були перераховані:

- на користь стягувача - АТ "Полтаваобленерго" у розмірі: 861 736,26 грн. та 16 078,52 грн.;

- на користь державного бюджету у розмірі 95 748,47 грн. та 1 786,50 грн. як виконавчий збір.

Зазначені обставини встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили - постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2020 року у справі № 910/8812/18.

Крім цього, надходження коштів на власний рахунок з боку органу ДВС підтверджує і АТ «Полтаваобленерго» у листах:

- № 13-2102/3554 від 24.04.2018 року (щодо суми 861736,26 грн);

- №13-2102/542 від 24.01.2019 року (щодо суми 16078,52 грн.).

Отже, сума грошових коштів, яку, як вважає позивач, повинно бути повернуто КП ПОР «Полтававодоканал» складає 877814,78 грн.

За викладеного, приймаючи до уваги правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16, а також висновки Верховного Суду, вказані у постанові від 18.04.2019 року у справі № 910/8812/18, позивач на підставі норми ст.1212 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 877814,78 грн. як безпідставно отримані.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.06.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України винесено постанову №54128661 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 10.02.2017 у справі №917/1353/16 про стягнення з КП Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" на користь ПАТ "Полтаваобленерго" в особі Полтавської філії міських електромереж ПАТ "Полтаваобленерго" 47067441,55 грн. заборгованості за використану активну електричну енергію, 95812,18 грн. заборгованості за перетоки реактивної електричної енергії, 3797693,06 грн. пені за несвоєчасну оплату активної електричної енергії, 49346599,57 грн. інфляційних за несвоєчасну оплату за споживання електричної енергії, 280 778,48 грн.інфляційних за несвоєчасну оплату за перетоки реактивної електроенергії, 5886102,37 грн. 3% річних на суму заборгованості за споживання активної електричної енергії, 31072,26 грн. 3% річних за несвоєчасну оплату за перетоки реактивної електроенергії, 182700 грн. витрат по сплаті судового збору.

В ході виконавчого провадження встановлено, що наказом Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 142 від 08.06.2017 року, КП Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Керуючись п.10 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження", Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 25.09.2017 зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу № 917/1353/16, до моменту виключення з Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

08.12.2017 за наслідками розгляду заяви стягувача від 28.11.2017 року про продовження виконання рішення суду заступником начальника ДВС МЮУ винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій на підставі частини 5 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження".

Зважаючи на те, що виконавче провадження у справі №917/1353/16 було зупинено державним виконавцем саме на підставі пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження"(№1404-VІІІ), тобто у зв`язку із правомірним включенням КП "Полтававодоканал" до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (№1730), про що було винесено постанову від 25.09.2017, колегія суддів дійшла висновку про те, що державним виконавцем в подальшому неправомірно було винесено постанову від 08.12.2017 про поновлення вчинення виконавчих дій на підставі частини 5 статті 35 Закону №1404-VІІІ, тобто після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, оскільки зазначена правова норма може застосуватися лише у разі виключення боржника з цього Реєстру, чого в даному випадку не відбулося.

Отже, Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 917/1353/16 визнано неправомірними дії ДВС МЮУ щодо винесення постанови від 08.12.2017 про поновлення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 54128661, визнано незаконною та скасовано постанову ДВС МЮУ від 08.12.2017 про поновлення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 54128661.

Постановою від 22.05.2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу № 917/1353/16 виданий 10.02.2017.

За твердженням позивача, протягом періоду, в який виконавчі дії були неправомірно поновлені, із рахунка КП ПОР "Полтававодоканал" були списані грошові кошти на загальну суму 965 384,74 грн, що підтверджується виписками з банківського рахунка позивача у Публічному акціонерному товаристві "Кредобанк" від 19.03.2018 (957 156,18 грн) та від 21.05.2018 (8 228,56 грн).

Факт неправомірності дій державного виконавця вже встановлений судовим рішенням у справі № 917/1353/16, і в цій частині має преюдиційне значення.

Зазначене свідчить про безпідставне стягнення ДВС МЮУ 965384,74 грн. боргу та виконавчого збору, у зв"язку з чим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 Цивільного кодексу України.

Даний висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16.

Крім того, в п.6.10.Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.04.2019 року у справі № 910/8812/18 зазначено, що сума основного боргу була безпідставно стягнута ДВС МЮУ саме на користь стягувача - ПАТ "Полтаваобленерго", тому ДВС МУЮ не є зобов"язаною стороною у цій частині спірних правовідносин.

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, застосувавши позицію, викладену в постановах Верховного Суду, господарський суд прийшов до висновку що спірна сума грошових коштів була набута відповідачем безпідставно, в зв"язку з чим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст.1212 ЦК України.

За приписами статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Так, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що задля застосування до спірних правовідносин у справі ст. 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів.

На виконання вимог цієї статті позивачем доведено факт безпідставного списання коштів в розмірі 877814,78 грн. з його рахунку, до виключення з Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання зборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", та набуття відповідачем безпідставно списаних коштів, що належать позивачу.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що грошові кошти, які безпідставно списані Відділом ДВС МЮУ з боржника - КП "Полтававодоканал" та отримані стягувачем - АТ"Полтаваобленерго" в особі Полтавської філії міських електромереж ПАТ "Полтаваобленерго" мають бути стягнуті з останнього.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020 р.

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також заперечень відповідача, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На думку суду, надані позивачем докази, про які суд вказував вище, є більш вірогідними ніж ті, що подані відповідачем.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для задоволення позову. Заперечення відповідача та надані ним докази не спростовують позовних вимог, відтак позов підлягає задоволенню повністю.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 13167,23 грн, що підтверджується платіжним дорученням №623 від 02.02.2021 р., який відповідно до ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (36022, м.Полтава, вул. Старий Поділ, 5, ) в особі Полтавської філії міських електромереж ПАТ "Полтаваобленерго" (36000, м.Полтава, вул. М.Бірюзова, буд. 47 А, ) на користь Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (36020, м.Полтава, вул. П.Орлика, 40а, ) 877 814, 78 грн. безпідставно отриманих коштів, 13167,23 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення підписано 07.06.2021 року

Суддя Іванко Л.А.