ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/137/21
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.03.2021 (суддя Мавродієва М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Далгакиран компресор Україна»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 225 682,86 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2021 року ТОВ «Далгакиран компресор Україна» (далі Товариство, позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом» (далі Підприємство, відповідач) про стягнення заборгованості 215 136,00 грн., річних 3 819,40 грн. та інфляційних втрат 6 727,46 грн.

Позов обґрунтований тим, що позивач повністю виконав свої зобов`язання за договором поставки №53-123-01-20-06198 від 16.03.2020, а саме поставив і передав у власність відповідача товар, однак відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за отриманий товар не виконав, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість на яку позивач нарахував відсотки річних та інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 17.03.2021 позов задоволено частково, стягнуто з Підприємства на користь Товариство основний борг 215 136,00 грн. збитки від інфляції 6 727,46 грн., 3% річних 3810,27 грн., судовий збір 3 384,90 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідач свої зобов`язання за договором поставки належним чином не виконав, Також, господарський суд, перерахував заявлені суми до стягнення та з врахуванням виправлень, задовольнив позов частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Підприємство звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат скасувати, ухвалите нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що господарський суд не прийняв до уваги загальновідомий факт знаходження Підприємства у тяжкому фінансовому стані, який не потребує доказування.

Основною причиною накопичення боргу є заборгованість ДП «Гарантований покупець» перед ДП «НАЕК «Енергоатом». Крім цього, відбулось суттєве зменшення обсягу відпуску електроенергії, виникла серйозна криза неплатежів, що в своє чергу і призвело до порушення строків виконання зобов`язань з оплати за договорами, у тому числі за договором №53-123-01-20-06198 від 16.03.2020.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду справи судом учасникам справи було створено умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

Відзив на апеляційній скаргу до суду не надходив.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що Підприємство не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині стягнення з останнього суми боргу в розмірі 215 136,00 грн., то судова колегія на підставі ст. 269 ГПК України переглядає оскаржене рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, а саме, в частині стягнення з відповідач на користь позивача суми інфляційних втрат та 3% річних.

З матеріалів справи вбачається, що між Товариством та Підприємством був укладений договір на постачання товару №53-123-01-20-06198 від 16.03.2020 (а.с. 10-15), на підставі якого, позивач поставив відповідачу мастильні засоби (олива компресорна) на загальну суму 215 136,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №1996 від 02.04.2020 (а.с. 17), яка без заперечень та зауважень підписана повноважними представникам сторін та скріплена печатками юридичних осіб. Також, вищевказана поставка товару підтверджується належним чином зареєстрованою в Єдиному реєстрі податковою накладною №37 від 02.04.2020 (а.с. 18).

Відповідач за поставлений товар з позивачем не розрахувався.

Відповідач визнає борг у повному обсязі та не оскаржує її (а.с. 20).

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст. 615 та ч.2 ст. 625 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевірила правильність розрахунку суми інфляційних втрат та 3% річних, який було здійснено позивачем та дійшла висновку, що господарським судом цілком правомірно перераховано сума 3% річних, з урахуванням вірного визначення кількості днів прострочення, у зв`язку з цим, судова колегія погоджується з перерахунком суми 3% річних зробленим господарським судом, оскільки при перерахунку судовою колегією, суми 3% річних та інфляційних втрат співпали.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, судова колегія зазначає наступне.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Судова колегія зазначає, що у даній справі Підприємством не надано до суду належних та допустимих доказів збитковості його підприємницької діяльності та неможливості оплати заборгованості за поставлений товар у встановлені строки, з причин, що об`єктивно не залежить від останнього, у зв`язку з цим, апеляційний суд не вбачає обґрунтованих підстав для скасування рішення господарського суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу апелянта, що відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 2 ст. 218 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Належних доказів вищевказаного Підприємством до суду не надано.

Отже, наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що Господарський суд Одеської області ретельно з`ясував всі обставини справи, надав належну оцінку наявним в ній доказам, відтак ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення слід залишити без змін.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.03.2021 - без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Разюк Г.П.

Савицький Я.Ф.