ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2021 р.Справа № 924/232/21
м.Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О. за участю секретаря судового засідання Ключки Н.М., розглянувши матеріали

за позовом Малого приватного підприємства фірма "Ерідон" с. Княжичі Києво - Святошинського району Київської області

до Фермерського господарства "ГВМ-АГРО" с. Іванівка Ярмолинецького району Хмельницької області

про стягнення 628 080,81 грн

Представники сторін:

позивач: Боровик Б.М. - адвокат, діє на підставі ордеру серія АІ № 1093657 від 03.03.2021

відповідач: не з`явився

Рішення постановляється 31.05.2021, оскільки в судовому засіданні 12.05.2021 оголошувалась перерва.

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Хмельницької області 12.03.2021 надійшла позовна заява Малого приватного підприємства фірма "Ерідон" с. Княжичі Києво-Святошинського району Київської області до Фермерського господарства "ГВМ-АГРО" с. Іванівка Ярмолинецького району Хмельницької області про стягнення 628080,81 грн, з яких 314040,41 грн 48 % річних, 235530,30 грн проценти за користування товарним кредитом та 78510,10 грн пеня. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідно до укладеного між сторонами договору поставки №1876/20/65 від 21.08.2019 та додатку до нього № 1876/20/65/02 мд-о від 08.04.2020, позивач здійснив відповідачу поставку товару, що підтверджується видатковими накладними. Відповідач повністю оплатив вартість отриманого товару на суму 5099648,25 грн, однак допустив прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, за договором товар мав бути оплачений до 20.08.2020, проте остаточне погашення заборгованості відбулося лише 24.11.2020. Внаслідок порушення умов договору та додатку позивач, керуючись ст.ст. 536, 625, 694 ЦК України та п.п. 6.2, 6.7, 6.8 договору, п.п. 4, 5 додатку до договору, заявив до стягнення з відповідача 314040,41 грн 48 % річних, 235530,30 грн процентів за користування товарним кредитом та 78510,10 грн пені.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 12.03.2021 вказану позовну заяву передано для розгляду судді Субботіній Л.О.

Ухвалою суду від 16.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/232/21 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 11:30 год. 12 квітня 2021 року.

Відповідно до ухвали від 12.04.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №924/232/21 до судового розгляду по суті на 11:30 год. 12 травня 2021 року.

Відповідно до ухвали від 12.05.2021 суд відклав судове засідання у справі №924/232/21 на 16:00 год. 31 травня 2021 року, поновив відповідачу встановлений законом процесуальний строк для подання доказів та прийняв їх до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні 31.05.2021 підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача для участі в судовому засіданні 31.05.2021 не з`явився, до суду надіслав клопотання про продовження строку судового розгляду справи на 30 днів та відкладення судового засідання у справі на іншу дату.

При розгляді клопотання відповідача в судовому засіданні 31.05.2021, суд врахував наступне.

Розгляд справи № 924/232/21 здійснюється у порядку загального позовного провадження. Суд розпочав розгляд справи по суті 12 травня 2021 року.

Згідно з ч. 2 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. При цьому норми ГПК України не передбачають можливості продовження вказаного строку розгляду. З огляду на вказане суд відмовив у задоволенні клопотання про продовження строку судового розгляду справи на 30 днів.

Приписами ч. 1 ст. 216 ГПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Зважаючи на вказане, суд відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання.

Додатково суд врахував, що участь сторін в судових засіданнях обов`язковою не визнавалась, також відповідач не був позбавлений права подати відзив на позов як протягом встановленого судом строку, так і за наявності поважних причин в інший строк. Однак, своїм правом не скористався, в зв`язку із чим справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Крім того, матеріали справи містять клопотання представника відповідача від 12.05.2021, в якому останній просить зменшити розмір пені на 90%. При цьому, звертає увагу на важкий фінансовий стан відповідача, основним видом діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, тобто прибуток підприємство отримує сезонно. Вказує, що згідно фінансових звітів за 2020 та перший квартал 2021 року підприємство працює в збиток, а тому надмірний розмір пені може призвести до повного зупинення діяльності підприємства.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступні обставини.

Між Малим приватним підприємством фірма "Ерідон" (далі - постачальник) та Фермерським господарством "ГВМ-АГРО" (далі - покупець) 21.08.2019 укладено договір поставки №1876/20/65 (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого в порядку та на умовах цього договору постачальник зобов`язується поставити покупцю продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - "товар"), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість такого товару.

За умовами п. 1.2 договору найменування, асортимент та кількість товару, який підлягає поставці за цим договором, зазначаються в додатках, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 2.1 договору ціна товару в національній валюті та її еквівалент в іноземній валюті (долар США або Євро), зазначається у додатках до цього договору.

Ціна товару в національній валюті є орієнтовною та остаточно визначається на дату фактичної оплати товару на умовах цього договору. Еквівалент ціни товару в іноземній валюті, який зазначено в додатку до цього договору, є незмінним на весь період дії цього договору (п. 2.2 договору).

Відповідно до п.2.3 договору, загальна вартість товару, що постачається за цим договором (ціна договору), визначається додатками та видатковими накладними, з врахуванням пункту 3.2 договору. У випадку розбіжності даних у додатках та у видаткових накладних щодо кількості, асортименту, ціни товару, перевагу має видаткова накладна.

Пунктом 2.4 договору визначено, що вартість тари та упаковки, в якій постачається товар, входить до ціни товару.

Оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором та додатками до нього. У випадку поставки товару на умовах попередньої оплати, допускається оплата та поставка товару на підставі рахунку на попередню оплату, що містить істотні умови поставки, без укладення додатків до цього договору. Датою оплати товару вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 3.2 договору сторони погодили, що визначення ціни та загальної вартості товару, що підлягає оплаті покупцем, здійснюється в національній валюті України, виходячи із курсу продажу долару США або Євро до гривні, встановленому на Міжбанківській валютній біржі на момент закриття торгів у день, що передує даті оплати товару (надалі - "курс Міжбанку").

За умовами п. 3.3 договору оплата товару, який постачається на умовах відстрочення оплати чи з використанням вексельного способу розрахунків, здійснюється покупцем, з дотриманням умов пунктів 3.2 та 3.5 цього договору.

Оформлення видаткових накладних на товар, який постачається на умовах відстрочення оплати або з використанням вексельного способу розрахунків, здійснюється за цінами, визначеними на дату формування видаткової накладної з дотриманням умов пунктів 3.2 цього договору (п. 3.4 договору).

Пунктом 3.5 договору визначено, що в тому разі, коли на день проведення покупцем оплати товару, отриманого на умовах відстрочення оплати або з використанням вексельного способу розрахунків (дата зарахування коштів або передачі векселів), курс іноземної валюти, визначений з дотриманням умов пункту 3.2 цього договору, є вищим за відповідний курс іноземної валюти, що використаний на дату оформлення видаткової накладної, сторони для визначення вартості товару, яка підлягає оплаті покупцем, застосовують формулу: C=А1:А2хВ, де С - вартість товару, що підлягає оплаті; В - вартість неоплаченого товару за відповідними видатковими накладними; А1 - курс іноземної валюти на дату оплати товару, визначений згідно умов договору; А2 - курс іноземної валюти на дату оформлення видаткової накладної, визначений згідно умов договору.

У разі, коли на момент проведення розрахунків (на дату здійснення оплати або передачі векселів) курс продажу іноземних валют, визначений у відповідності до умов пункту 3.2 договору, буде меншим за відповідний курс, використаний на момент оформлення видаткових накладних, покупець проводить оплату отриманого товару, виходячи із курсу продажу іноземних валют, використаного на дату оформлення видаткових накладних.

Пунктом 5.1 договору визначено, що умови та строки поставки товару зазначаються у додатках до цього договору або у рахунку на оплату, який містить істотні умови поставки.

Згідно з п. 5.3 договору перехід права власності на товар від постачальника до покупця, а також приймання товару по кількості та якості, здійснюється в момент передачі товару за видатковою накладною. Датою передачі товару є дата оформлення видаткової накладної, яка підписується представником покупця. Підпис представника покупця у видатковій накладній може бути завірений відтиском печатки покупця та свідчить про отримання товару покупцем: по кількості - відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної у видатковій накладній; по якості - відповідно до показників та характеристик, зазначених у документах про якість та походження товару.

Відповідно до п. 6.1 договору за порушення умов цього договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням умов цього договору.

Пунктом 6.2 визначено, що крім відповідальності, встановленої п.6.1 цього договору покупець: за несвоєчасну оплату товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення.

В разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати товару у відповідності до умов цього договору, покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника компенсаційний платіж в розмірі 48% (сорок вісім відсотків) річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст.625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені) ( п. 6.7 договору).

Згідно з п. 6.8 договору сторони домовились про те, що нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за цим договором відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 (трьох) років. При цьому, вказаний пункт (положення) вважається двосторонньою угодою сторін цього договору про збільшення строків позовної давності та строків нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів).

Договір вступає в силу з моменту його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2020 року, а в частині проведення розрахунків за поставлений товар - до моменту проведення остаточних розрахунків. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 9.2 договору).

Договір підписаний та скріплений відтисками печаток сторін.

Додатком №1876/20/65/02 мд-о від 08.04.2020 до договору сторони визначили, що поставці підлягають мінеральні добрива, надалі "товар", в асортименті, кількості, за наступною ціною та загальною вартістю: карбамідно - аміачна суміш №32 та аміачна селітра на загальну суму з ПДВ: 5064001,68 грн. Остаточна кількість поставленого товару визначається сторонами на підставі супровідних документів на товар. Допускається поставка товару в межах плюс мінус 7 % від обумовленої кількості товару (п. 1 додатку).

Згідно з п. 2 додатку загальна вартість товару за цим додатком включаючи ПДВ - 5064001,68 грн.

Відповідно до п. 3 додатку оплата повної вартості товару, який постачається на умовах цього додатку, здійснюється покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2 - 3.3 договору поставки, в наступному порядку: 100,00% від загальної вартості товару покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 20.08.2020.

За умовами п. п. 4 та 5 додатку, у разі порушення покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару на строк більше 15 (П`ятнадцять) календарних днів, покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 36 % (Тридцять шість відсотків) річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли товар підлягав оплаті за умовами цього додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого товару.

На виконання умов договору та додатку до нього позивач передав відповідачу товар на загальну суму 5099648,25 грн, що підтверджується видатковими накладними: №11778, №11779, №11780, №11781, №11784 від 10.04.2020, №11920, №11945, №11946, №11947, №11948 від 13.04.2020, №12116, №12117, №12118, №12119, №12120 від 14.04.2020, №12131, №12132 від 15.04.2020, №12243, №12245, №12276, №12277, №12278 від 16.04.2020/, які підписані сторонами та скріплені відтисками їх печаток.

Позивач розрахувався за отриманий товар в повному обсязі на суму 5099648,25 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №18 від 19.08.2020 на суму 64895,00 грн, №20 від 21.08.2020 на суму 1000000,00 грн, №24 від 07.09.2020 на суму 1000000,00 грн, №30 від 15.09.2020 на суму 500000,00 грн, №32 від 22.09.2020 на суму 500000,00 грн та №47 від 24.11.2020 на суму 2034753,25 грн.

Відповідач надав в матеріали справи: фінансову звітність малого підприємства ФГ "ГВМ-Агро" станом на 31.03.2021 та 31.12.2020, звіт про фінансові результати підприємства за перший квартал 2021 року та за 2020 рік.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Суд встановив, що між сторонами 21.08.2019 укладено договір поставки №1876/20/65 (далі - договір), за умовами якого позивач зобов`язався в порядку та на умовах цього договору поставити відповідачу продукцію виробничо-технічного призначення, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити вартість такого товару.

У додатку №1876/20/65/02 мд-о від 08.04.2020 до договору сторони передбачили, що поставці підлягають мінеральні добрива, а саме: карбамідно - аміачна суміш №32 та аміачна селітра на загальну суму з ПДВ 5064001,68 грн. Остаточна кількість поставленого товару визначається сторонами на підставі супровідних документів на товар. Допускається поставка товару в межах плюс мінус 7 % від обумовленої кількості товару (п. 1 додатку).

На виконання умов договору та додатку до нього позивач передав а відповідач отримав товар на загальну суму 5099648,25 грн, що підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними №11778, №11779, №11780, №11781, №11784 від 10.04.2020, №11920, №11945, №11946, №11947, №11948 від 13.04.2020, №12116, №12117, №12118, №12119, №12120 від 14.04.2020, №12131, №12132 від 15.04.2020, №12243, №12245, №12276, №12277, №12278 від 16.04.2020.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу, який згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України застосовується також до договорів поставки. Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до п. 2.1 договору ціна товару в національній валюті та її еквівалент в іноземній валюті (долар США або Євро), зазначається у додатках до цього договору.

Оплата товару здійснюється покупцем в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором та додатками до нього (п. 3.1 договору).

У п. 3 додатку до договору сторони передбачили, що оплата повної вартості товару, який постачається на умовах цього додатку здійснюється покупцем з дотриманням умов пунктів 3.2-3.3 договору поставки, в наступному порядку: 100% від загальної вартості товару покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 20.08.2020.

Таким чином, відповідач повинен був оплатити позивачу вартість отриманого товару у строк до 20.08.2020.

Положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що відповідач здійснив оплату за отриманий згідно з видатковими накладними товар в повному обсязі, однак з порушенням строку, встановленого п.3 додатку до договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та не спростовано відповідачем.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач порушив умови договору поставки №1876/20/65 від 21.08.2019 та додатку до нього №1876/20/65/02 від 08.04.2020.

У зв`язку із вказаним позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 314040,41 грн 48% річних, з яких 90201,61 грн за період з 21.08.2020 по 06.09.2020, нараховані на суму боргу в розмірі 4034753,25 грн, 31927,27 грн за період з 07.09.2020 по 14.09.2020 - на суму боргу в розмірі 3034753,25 грн, 23333,62 грн за період з 15.09.2020 по 21.09.2020 - на борг 2534753,25 грн та 168577,91 грн за період з 22.09.2020 по 23.11.2020 на суму заборгованості в розмірі 2034753,25 грн, а також 235530,30 грн відсотків за користування товарним кредитом, які розраховано за аналогічний період та з урахуванням вказаних сум боргу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В той же час сторони у п. 6.7 договору погодили, що в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати товару у відповідності до умов цього договору, покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника компенсаційний платіж в розмірі 48% (сорок вісім відсотків) річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст.625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Суд, проаналізувавши наданий позивачем розрахунок 48% річних встановив, що при проведені обрахунку позивач не врахував, що кількість днів у 2020 році становить 366 днів (високосний рік), а не 365 днів.

Тому суд в межах заявленого позивачем періоду та з врахуванням визначених останнім сум заборгованості, на які проведено нарахування, здійснив перерахунок 48% річних та встановив, що позивач обґрунтовано заявив до стягнення 48 % річних в розмірі 313182,37грн, з яких: 89955,15грн - нараховані на заборгованість в сумі 4034753,25грн за період з 21.08.2020 по 06.09.2020, 31840,03 грн - на заборгованість 3034753,25грн за період з 07.09.2020 по 14.09.2020, 23269,87 грн нараховані на борг в сумі 2534753,25 за період з 15.09.2020 по 21.09.2020 та 168117,32 грн - на заборгованість в сумі 2034753,25грн за період з 22.09.2020 по 23.11.2020.

Позовні вимоги щодо стягнення 858,04 грн 48% річних є безпідставними.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В силу ч. 5 ст. 694 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Отже, проценти, визначені ст. 536 ЦК України є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення.

Відповідно до п.п. 4, 5 додатку до договору поставки сторони встановили, що у разі порушення покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару на строк більше 15 календарних днів, покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 36 % річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли товар підлягав оплаті за умовами цього додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого товару.

В зв`язку із вказаним суд в межах заявленого позивачем періоду та з врахуванням визначених останнім сум заборгованості, на які проведено нарахування, а також кількості днів у 2020 році (366 днів) здійснив перерахунок процентів за користування товарним кредитом та встановив, що позивач обґрунтовано заявив до стягнення 36 % за користування товарним кредитом в загальному розмірі 234886,79грн, з яких 67466,37грн нараховані на заборгованість в сумі 4034753,25грн за період з 21.08.2020 по 06.09.2020, 23880,03 грн - на заборгованість 3034753,25грн за період з 07.09.2020 по 14.09.2020, 17452,40 грн нараховані на борг в сумі 2534753,25 за період з 15.09.2020 по 21.09.2020 та 126087,99 грн - на заборгованість в сумі 2034753,25грн за період з 22.09.2020 по 23.11.2020.

Позовні вимоги щодо стягнення 643,51 грн процентів за користування товарним кредитом є безпідставними.

При цьому звертається увага, що проценти за користування грошовими коштами на умовах товарного кредиту та відсотки річних мають різну правову природу, оскільки їх сплата передбачена різними пунктами договору, ґрунтується на різних нормах законодавства, проценти є компенсацією за користування чужими коштами, а відсотки в розумінні ст. 625 ЦК України - відповідальністю за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача 78510,10 грн пені, з яких 22550,40 грн за період з 21.08.2020 по 06.09 2020 на суму боргу в розмірі 4034753,25 грн, 7981,82 грн за період з 07.09.2020 по 14.09.2020 на суму боргу в розмірі 3034753,25 грн, 5883,40 грн за період з 15.09.2020 по 21.09.2020 на борг 2534753,25 грн та 42144,48 грн нараховані на заборгованість в сумі 2034753,25грн за період з 22.09.2020 по 23.11.2020.

Статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 6.2 договору визначено, що крім відповідальності, встановленої п.6.1 цього договору покупець: за несвоєчасну оплату товару сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення.

Оскільки позивач при проведенні розрахунку не вірно визначив кількість днів у 2020 році (365 днів замість 366 днів), то суд в межах заявленого позивачем періоду та з врахуванням визначених останнім сум заборгованості, на які проведено нарахування, здійснив перерахунок пені та встановив, що позивач обґрунтовано заявив до стягнення 78295,60 грн пені, з яких 22488,79 грн за період з 21.08.2020 по 06.09 2020 на суму боргу в розмірі 4034753,25 грн, 7960,01 грн за період з 07.09.2020 по 14.09.2020 на суму боргу в розмірі 3034753,25 грн, 5817,47 грн за період з 15.09.2020 по 21.09.2020 на борг 2534753,25 грн та 42029,33 грн нараховані на заборгованість в сумі 2034753,25грн за період з 22.09.2020 по 23.11.2020.

У стягненні 214,50 грн пені слід відмовити, в зв`язку з безпідставністю її нарахування.

Представник відповідача в клопотанні від 12.05.2021 просить зменшити розмір пені на 90%.

Суд зазначає, що згідно з ч. 3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Вказана стаття кореспондується зі ст.233 ГК України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Таким чином, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18 суд вказав, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена також у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Суд приймає до уваги, що відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності відповідача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Відповідно до балансу та звіту про фінансові результати за 2020 рік та перший квартал 2021 року, діяльність підприємства за вказаний період була збитковою.

Відповідач в повному обсязі виконав свої зобов`язання з оплати вартості отриманого товару, період прострочення виконання зобов`язання був незначним, а позивач не зазнав суттєвих збитків у зв`язку із несвоєчасним виконанням основного зобов`язання, доказів на спростування вказаного в матеріали справи не подано.

Також суд враховує, що крім пені позивач нарахував відповідачу та заявив до стягнення 48% річних та 36% процентів за користування товарним кредитом, що є способом захисту майнового права й інтересу позивача, яке полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити позивачу. При цьому одночасне стягнення пені (на рівні 12% річних), процентів за користування товарним кредитом (у розмірі 36% річних) та 48% річних відповідальності згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у повному обсязі створить нерівність у правовідносинах сторін, призведе до невиправданого та надмірного збагачення позивача.

Зважаючи на викладене, суд з урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для зменшення пені на 70% та стягнення з відповідача 23488,68 грн (30% від обґрунтовано заявленого розміру пені (78295,60 грн), що у достатній мірі компенсуватиме майнові втрати позивача щодо несвоєчасного отримання розрахунку, відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці та забезпечить дотримання розумного балансу також і інтересів відповідача.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищезазначені обставини справи у їх сукупності, положення законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача на користь позивача 313 182,37 грн 48% річних, 234886,79 грн процентів за користування товарним кредитом, 23488,68 грн пені. У стягненні 858,04 грн 48% річних, 643,51 грн процентів за користування товарним кредитом, 55021,42 грн пені суд відмовляє.

Згідно з ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат враховано, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Малого приватного підприємства фірма "Ерідон" с. Княжичі Києво - Святошинського району Київської області до Фермерського господарства "ГВМ-АГРО" с. Іванівка Ярмолинецького району Хмельницької області про стягнення 628080,81 грн задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "ГВМ-АГРО" (Хмельницька обл., Ярмолинецький р-н, с. Іванівка, вул. Шевченка, буд. 62, код 37852640) на користь Малого приватного підприємства фірма "Ерідон" (Київська обл., Києво-Святошинський р-н. с.Княжичі, вул. Воздвиженська, буд. 46, код 19420704) 313 182,37 грн (триста тринадцять тисяч сто вісімдесят дві гривні 37 коп.) 48% річних, 234886,79 грн (двісті тридцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят шість гривень 79 коп.) процентів за користування товарним кредитом, 23488,68 грн (двадцять три тисячі чотириста вісімдесят вісім гривень 68 коп.) пені, 9395,47 грн (дев`ять тисяч триста дев`яносто п`ять гривень 47 коп.) витрат на оплату судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У стягненні 858,04 грн 48% річних, 643,51 грн процентів за користування товарним кредитом, 55021,42 грн пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення. Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 09.06.2021.

Суддя Л.О. Субботіна

Віддруковано у 3 примірниках:

1 - до справи,

2- позивачу (08143, Київська обл., Києво - Святошинський район, с. Княжичі, вул. Воздвиженська, буд. 46),

3 - відповідачу (29019, Хмельницька обл., Ярмолинецький район, с. Іванівка, вул. Шевченка, буд. 62).

Надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення.