ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2021 р. Справа№ 910/16841/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Юшти Анастасії Валеріївни

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021

у справі № 910/16841/20 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Коваленка Юрія Володимировича

до Фізичної особи-підприємця Юшти Анастасії Валеріївни

про стягнення 54 261,78 грн

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Коваленко Юрій Володимирович (далі - ФОП Коваленко Ю.В., позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Юшти Анастасії Валеріївни (далі - ФОП Юшта А.В., відповідач) про стягнення 54 261,78 грн, у тому числі: 10 000,00 грн боргу з орендної плати та 44 261,78 грн заборгованості по сплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором оренди нерухомого майна б/н від 15.08.2013.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі № 910/16841/20 позовні вимоги задоволено, стягнуто з ФОП Юшти А.В. на користь ФОП Коваленка Ю.В. заборгованість по орендній платі у розмірі 10 000,00 грн, заборгованість по сплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 44 261,78 грн та судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушення відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за договором, у зв`язку з чим визнав правомірним стягнення з ФОП Юшти А.В. заборгованості по орендній платі в розмірі 10 000,00 грн та заборгованості по сплаті внесків на утримання будинку та прибудинкової території у сумі 44 261,78 грн.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ФОП Юшта А.В. звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач вказував на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують заборгованість відповідача перед позивачем; відповідач не є стороною у правочинах між ОСББ «Радунь-1» та Коваленко Ю.В. , а наявний в матеріалах справи рахунок на ім`я Коваленка Ю.В. та лист ОСББ «Радунь-1» від 31.08.2020 не доводить наявності заборгованості саме відповідача, а встановлює лише наявність зобов`язань Коваленка Ю.В. перед ОСББ «Радунь-1»; кошти за орендну плату та комунальні послуги позивач отримував наручно, а у відповідача відсутня можливість контролю використання переданих коштів; позивач не надсилав відповідачеві щомісячні рахунки на оплату комунальних послуг, а відсутність таких документів не давали змоги самостійно встановити належну до сплати суму коштів.

Крім того, в апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що 21.08.2019 Додатковою угодою до Договору оренди нерухомого майна від 15.08.2013, а саме, пунктом 3 передбачено, що дана сума коштів передається на дату підписання даної Додаткової угоди.

Також скаржник у скарзі звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що пунктом 4.1.3. Договору встановлено, що підписання відповідного Акту підтверджує відсутність взаємних претензій і виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору, а тому, будь-яка заборгованість у скаржника відсутня.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Юшти А.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі № 910/16841/20 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду 29.03.2021 від скаржника надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтована отриманням оскаржуваного рішення засобами поштового зв`язку 23.02.2021.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/1293/21 від 01.04.2021 у зв`язку перебуванням судді Кравчука Г.А., який входить до складу колегії суддів на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/16841/20.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2021 апеляційну скаргу у справі №910/16841/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Юшти Анастасії Валеріївни на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі № 910/16841/20 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г., поновлено ФОП Юшті А.В. пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі № 910/16841/20, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено ФОП Коваленку Ю.В. строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі № 910/16841/20.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду 14.04.2021 від скаржника надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотання ФОП Юшти А.В. про розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, та 19.04.2021 надав через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги ФОП Юшти А.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі № 910/16841/20 відмовити, а судове рішення залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що скаржником не вірно трактується п. 3 Додаткової угоди від 21.08.2019 до Договору оренди нерухомого майна від 15.08.2013, оскільки в ньому зазначено, що орендна плата за серпень 2020 року буде складати 10 000 грн.

Крім того, позивач вказує, що підписуючи акт прийому-передачі нежитлового приміщення після розірвання Договору, останній не мав претензій безпосередньо до стану нежитлового приміщення, означеним документом зафіксований лише факт повернення нерухомого майна, а не факт відсутності претензій фінансового характеру, які мають вирішуватись у відповідності до умов договору.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 15.08.2013 між Коваленком Ю.В. та Юштою А.В. укладено Договір оренди нерухомого майна б/н (далі - договір), відповідно до якого позивач зобов`язався передати у платне користування нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язався прийняти та належним чином користуватися приміщенням, сплачувати орендну плату та відшкодовувати комунальні та інші платежі у встановленому договором оренди порядку.

Відповідно до пункту 3.2. договору орендна плата за користування об`єктом нерухомості сплачується орендарем щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця шляхом передачі орендодавцю або внесенням на поточний рахунок орендодавця.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що орендар компенсує орендодавцю вартість фактично використаних комунальних послуг, які відносяться до об`єкту нерухомості, та які оплачуються орендодавцем за окремим договором з відповідними підприємствами по встановленим тарифам, а також витрати орендодавця по оплаті послуг технічного обслуговування інженерного обладнання. Вартість цієї компенсації не входить до складу орендної плати за користування об`єктом нерухомості відповідно до умов договору, та оплачуються орендарем окремо, на підставі рахунків, наданих орендодавцем.

21.08.2019 між ФОП Коваленко Ю.В. та ФОП Юштою А.В. підписано додаткову угоду до договору оренди нерухомого майна від 15.08.2013, згідно умов якої було внесено зміни до пункту 3.1. договору та встановлено, що за домовленістю сторін щомісячна плата за користування об`єктом нерухомості передається чи вноситься на поточний рахунок орендодавця орендарем в грошовій формі і становить 16000,00 грн.

Крім того, даною додатковою угодою сторони погодили зміни до пункту 4.1. договору, а саме, що договір діє з 01.09.2019 по 01.09.2020, а також визначили, що орендна плата за серпень 2020 року складає 10 000,00 грн.

17.08.2020 позивачем направлено на адресу відповідача попередження, в якому останній висунув вимогу про негайну сплату заборгованості за комунальні послуги за 2018, 2019 та 2020 роки, та не допускати заборгованості по поточним орендним платежам.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем оплати орендної плати за серпень 2020 року у розмірі 10 000,00 грн, нарахованої за користування орендованим приміщенням за договором оренди від 15.08.2013 та у зв`язку з несплатою ФОП Юшта А.В. вартості внесків на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 44 261,78 грн, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи апелянта вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Місцевий господарський суд, даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору правильно зазначив, що такий за своєю правовою природою є договором оренди (найму), за яким, відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України), одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 761, ч. 1 ст. 762 ЦК України право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно з приписами частини першої, частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України, які кореспондуються з вимогами статті 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Таким чином, укладення ФОП Коваленком Ю.В. та ФОП Юштою А.В. договору оренди нерухомого майна б/н від 15.08.2013 було спрямоване на отримання останнім у користування приміщення та одночасного обов`язку із здійснення оплати за таке користування, а також сплати вартості внесків на утримання будинку та прибудинкової території.

Як вбачається з матеріалів справи, у додатковій угоді від 21.08.2019 сторони погодили, що орендна плата за серпень 2020 року складатиме 10 000,00 грн, при цьому сторони визначили, що договір оренди діє до 01.09.2020.

Незважаючи на умови договору, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором та за додатковою угодою не виконав, орендну плату у сумі 10 000,00 грн за серпень 2020 року не сплатив та не погасив заборгованість по сплаті вартості внесків на утримання будинку та прибудинкової території на загальну суму 44 261,78 грн, що підтверджується рахунком на сплату внесків та інших платежів за серпень 2020 року.

При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження здійснення оплати вартості внесків на утримання будинку та прибудинкової території за серпень 2020 року, а також не надано доказів на підтвердження здійснення орендної плати в сумі 10 000,00 грн.

В силу вимог статті 610, частини другої статті 615 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктами 1, 4 статті 285 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 3.2. договору сторони погодили, що плата за користування об`єктом нерухомості сплачується орендарем щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця шляхом передачі орендодавцю або внесенням на поточний рахунок орендодавця.

Разом з тим, доказів сплати орендного платежу за договором за користування орендованим майном за серпень 2020 року, ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції відповідачем не надано.

Посилання скаржника на те, що пунктом 3 Додаткової угоди від 21.08.2019 до Договору оренди нерухомого майна від 15.08.2013 встановлено, що орендна плата за серпень 2020 року вноситься в розмірі 10 000,00 грн та свідчить про передачу даної суми станом на дату підписання даної додаткової угоди, апеляційним господарським судом відхиляються, так як п. 3 Додаткової угоди лише визначає розмір орендної плати за серпень 2020 року, проте не свідчить про оплату обумовленої сторонами суми під час підписання вказаної угоди.

При цьому, посилання відповідача на те, що позивачем щомісячно не надсилались рахунки на оплату комунальних послуг, а відсутність таких документів не давали змоги самостійно встановити належну до сплати суму коштів, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки не впливають на виникнення обов`язку зі сплати орендних платежів та перебіг строку на здійснення їх оплати.

Колегія суддів звертає увагу, що за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку сплати платежів. Даної правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17 і апеляційний суд не вбачає підстав для відступу від зазначеної позиції.

Крім того, умовами договору, а саме, п. 3.3. було встановлено, що орендар компенсує орендодавцю вартість фактично використаних комунальних послуг, які відносяться до об`єкту нерухомості, та які оплачуються орендодавцем по окремим договором з відповідними підприємствами по встановленим тарифам, а також витрати орендодавця по оплаті послуг технічного обслуговування інженерного обладнання.

Оскільки майно за договором оренди в порядку, визначеному договором, було отримано відповідачем і ним здійснювалося орендне користування цим майном, тому нездійснення відповідачем сплати орендних платежів за спірний період є порушенням договірних зобов`язань. Тобто, обов`язок відповідача сплачувати орендні платежі виникає в силу закону (стаття 762 ЦК України) та умов договору (пункт 3.3 Договору) та не залежить від факту виставлення позивачем рахунку на оплату відповідачем орендних платежів.

Виходячи з положень вищенаведеного пункт 3.3 Договору, колегія суддів відхиляє як безпідставні посилання скаржника на те, що останній не є стороною у правочинах між ОСББ «Радунь-1» та Коваленком Ю.В. , а наявний в матеріалах справи рахунок на ім`я Коваленка Ю.В. та лист ОСББ «Радунь-1» від 31.08.2020 не доводить наявності заборгованості саме відповідача.

Частиною 1 статті 75 ГПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З огляду на те, що сторонами не надано акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.09.2019, однак сторони не заперечують факт його наявності та підписання, суд апеляційної інстанції погоджується з позивачем, що з підписанням даного акту, у відповідності до п. 4.1.2., припинилось фактичне користування об`єктом оренди за договором.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та вимоги законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 ЦК України).

Враховуючи той факт, що отримання у користування об`єкту оренди відповідачем не заперечується, а позивачем належними та допустимими доказами доведено настання строку здійснення оплати за таке користування, водночас, доказів сплати орендного платежу за серпень 2020 року у розмірі 10 000,00 грн та сплати вартості внесків на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 44 261,78 грн за спірний період відповідачем не надано, при цьому борг в сумі 54 261,78 грн перед позивачем на час прийняття рішення не погашений і його розмір підтверджується наявними матеріалами справи та не спростований відповідачем, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з ФОП Юшти А.В. на користь ФОП Коваленка Ю.В. 54 261,78 грн заборгованості.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі № 910/16841/20 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ФОП Юшти А.В. має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Юшти Анастасії Валеріївни на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі № 910/16841/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі № 910/16841/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі № 910/16841/20.

4. Матеріали справи №910/16841/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова