РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.06.2021Справа № 910/588/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., за участю секретаря судового засідання Березовської С.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Компанії Діонна Коммерс Лтд. (Dionna Commerce Ltd.) (кімната 1, другий поверх, Саунд енд Вінж Хаус, Френсіс Рейчел стр., м. Вікторія, Мае, Сейшельські острови)

до Фізичної особи-підприємця Палія Максима Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про стягнення 357 685,32 грн, розірвання договору оренди нерухомого майна та повернення об`єкту оренди шляхом виселення,

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Лещенко Ю.В.

Від відповідача: Білак Я.Ю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Компанія Діонна Коммерс Лтд. звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Палія Максима Вікторовича про стягнення заборгованості за несплату орендної плати в розмірі 249 840,00 грн, індексу інфляції в розмірі 47 154,48 грн, 3% річних в розмірі 23 166,93 грн, пеню в розмірі 37 523,91 грн за договором оренди господарських приміщень № 1217 від 23.08.2017, про розірвання договору оренди нерухомого майна та повернення об`єкту оренди шляхом виселення з частини господарських приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 66,3 кв.м., з яких: 22,3 кв.м. - під розміщення офісу та 44,0 кв.м. - приміщення складу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін; підготовче засідання призначено на 10.02.2021 о 10:20.

У підготовчому засіданні 10.02.2021 представник відповідача заявив клопотання про оголошення перерви у підготовчому засіданні для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки відзиву на позовну заяву.

Представник позивача заперечень не навів та надав документи представнику відповідача.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача, задовольнив його та оголосив перерву у підготовчому засіданні на 03.03.2021.

Через відділ діловодства суду 01.03.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що на підставі пунктів 3.2.-3.2. договору орендар сплатив орендодавцю авансом оренду плату, орендодавець кошти отримав, на підтвердження чого надає копії відповідних Актів приймання-передачі грошових коштів (орендної плати), зокрема, від 23 серпня 2017 року від 22 вересня 2017 року на суму 48580,00 грн, від 23 серпня 2017 року від 23 вересня 2017 року на суму 48580,00 грн, від 23 серпня 2017 року від 24 вересня 2017 року на суму 48580,00 грн, від 23 серпня 2017 року від 25 вересня 2017 року на суму 48580,00 грн, від 23 серпня 2017року від 26 вересня 2017 року на суму 48580,00 грн, від 23 серпня 2017 року від 27 вересня 2017 року на суму 48580, 00 грн. Також відповідач у відзиві зазначає, що решта позовних вимог є похідними та їх задоволення було б можливим лише у разі обґрунтованості первісної позовної вимоги про стягнення з відповідача орендної плати за 36 місяців оренди. Одночасно відповідач наголошує, що погоджується на розірвання договору оренди, але з інших підстав, ніж зазначені у позовній заяві. Так, відповідач визнає право орендодавця на розірвання договору оренди згідно пункту 8.5. договору, не заперечує щодо розірвання цього Договору оренди з ініціативи Орендодавця у строк, який ним зазначений у претензії - з 06 січня 2021 року. Отже, Договір оренди від 23 серпня 2017 року є припиненим (розірваним) з 06 січня 2021 року. Також відповідач повідомив, що не користується майном позивача, не знаходиться за адресою майна позивача та готовий повернути Компанії Діонна Коммерс Лтд. об`єкт оренди.

У підготовчому засіданні 03.03.2021 представник позивача подав клопотання про долучення документів.

Суд на місці ухвалив залучити дані документи та відзив на позовну заяву до матеріалів справи, відомості про дану процесуальну дію занесено до протоколу судового засідання.

Разом з тим, представник позивача подав клопотання про витребування у відповідача оригіналів актів приймання-передачі грошових коштів та заявив усне клопотання про допит свідка.

Суд на місці ухвалив задовольнити клопотання про витребування оригіналів документів, відомості про дану процесуальну дію занесено до протоколу судового засідання.

Представник відповідача надав суду для огляду оригінали документів, також, надав дані оригінали представнику позивача для огляду у судовому засіданні.

Судом оголошено перерву у підготовчому засіданні на 10.03.2021.

У підготовчому засіданні 10.03.2021 представник позивача подав клопотання про виклик свідка ОСОБА_1 для допиту з метою з`ясування наявності підписів останнього на актах приймання-передачі грошових коштів від 22.09.2017, 23.09.2017, 24.09.2017, 25.09.2017, 26.09.2017 та 27.09.2017.

Представник відповідача заперечень щодо задоволення даного клопотання не навів.

Розглянувши клопотання позивача заявлене у підготовчому засіданні, про виклик у судове засідання свідка ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд вирішив його задовольнити.

Разом з тим, представниками сторін подано суду клопотання про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів. відповідно до ч. 3 ст. 177.

Суд на місці ухвалив задовольнити клопотання сторін про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, відомості про дану процесуальну дію занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києві від 10.03.2021 відкладено підготовче засідання на 31.03.2021 для виклику свідка ОСОБА_1 .

У засіданні суду 31.03.2021 було здійснено допит свідка ОСОБА_1 .

Представником відповідача заявлено клопотання про оголошення перерви у підготовчому засіданні для узгодження позиції відповідача щодо подачі клопотання про призначення судової експертизи.

Представником позивача заперечень не наведено.

Судом задоволено клопотання представника відповідача та оголошено перерву у підготовчому засіданні на 07.04.2021.

У засіданні суду 07.04.2021 представником відповідача надано клопотання про долучення доказів у справі, повідомлено, що позивачем копію даного клопотання отримано.

Представник позивача заперечив проти залучення даних документів до матеріалів справи.

Суд на місці ухвалив залучити документи, подані представником відповідача до матеріалів справи, відомості про дану процесуальну дію занесено до протоколу судового засідання.

У підготовчому засіданні 07.04.2021 присутніми представниками сторін надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києві від 07.04.2021 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 19.05.2021.

У судовому засіданні 19.05.2021 суд на місці ухвалив оголосити перерву у судовому засіданні на 02.06.2021, відомості про дану процесуальну дію занесено до протоколу судового засідання.

Представник позивача у судовому засіданні 02.06.2021 підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач у засіданні суду 02.06.2021 проти позовних вимог заперечив в повному обсязі.

02.06.2021 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.08.2017 між Компанією Діонна Коммерс Лтд. (Dionna Commerce Ltd.) (далі- орендодавець, позивач) та Фізичною особа-підприємцем Палієм Максимом Вікторовичем (далі - відповідач, орендар) був укладений нотаріально-посвідчений договір оренди господарчих приміщень, зареєстрований в реєстрі за №1217, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове платне користування частину господарчих приміщень (в літерах Б, В, Г) за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 89-а, загальною площею 66,3 кв.м., з яких: 22,3 кв.м. - під розміщення офісу та 44,0 кв.м. - приміщення складу.

Відповідно до розділу 3 договору оренди орендна плата за передане орендареві в оренду майно визначається з розрахунку на місяць і становить 6 940,00 грн. Орендна плата сплачується орендарем у будь-який спосіб, передбачений законодавством України. Усі розрахунки між сторонами будуть підтверджуватись актом прийому-передачі грошових коштів (орендної плати).

За порушення строків сплати орендної плати - орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період порушення строків сплати орендної плати від суми заборгованості по орендній платі за кожний день порушення строків (п. 9.5. договору).

Згідно з актом приймання-передачі нежитлового приміщення до даного договору від 23 серпня 2017 року орендодавець передав у платне тимчасове користування, а орендар прийняв вищезазначені приміщення загальною площею 66,3 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 89-а.

04.12.2020 позивач на адресу відповідача надіслав лист-претензію, в якому просив сплатити заборгованість по оренді та повідомив про розірвання договору оренди з 06.01.2021.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач не сплачує орендні платежі, внаслідок чого у останнього за період з січня 2018 по листопад 2020 виникла заборгованість в розмірі 249 840,00 грн.

За неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань останньому нарахована пеня в розмірі 37 523,91 грн, 3% річних в розмірі 23 166,93 грн та збитки від інфляції в розмірі 47 154,48 грн.

Посилаючись на п. 6.3 договору оренди № 1217 від 23.08.2017, яким передбачено розірвання договору оренди у випадку порушення орендарем строків оплати орендної плати, позивач просить суд розірвати вказаний договір оренди і зобов`язати останнього повернути об`єкт оренди.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди нерухомого майна.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 3.2. договору орендна плата сплачується орендарем у будь-який спосіб, передбачений законодавством України. Усі розрахунки між сторонами будуть підтверджуватись актом прийому-передачі грошових коштів (орендної плати).

Отже, судом встановлено, що договором передбачений порядок розрахунків, який передбачає також розрахунок готівкою і складення актів про приймання грошових коштів, а також сплата їх у розмірі 48 580,00 грн відповідають умовам договору і нормам закону.

Відповідно до п. 6 розд. ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148, суб`єкти господарювання мають право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами, зокрема з фізичними особами - у розмірі до 50000 грн включно. Платежі понад установлені граничні суми проводяться через банки або небанківські фінансові установи, які мають ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку, шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської фінансової установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку. Кількість фізичних осіб, з якими здійснюються готівкові розрахунки, протягом дня не обмежується.

Разом з тим, судом встановлено, що Гутник Богдан Олександрович, діючи від імені позивача на підставі довіреності, виданої 24 липня 2017 року, апостиль від 25 липня 2017 за номером 17541 від 2017, підписав з відповідачем договір оренди частини господарських приміщень (літера Б,В,Г) від 23 серпня 2017, зареєстрований в реєстрі за № 1217.

У судовому засіданні 31.03.2021 ОСОБА_1 , який був викликаний судом як свідок, надаючи пояснення та відповідаючи на запитання суду, не підтвердив однозначно про те, що це не його підписи на актах приймання-передачі грошових коштів (орендної плати).

Крім того, судом неодноразово пропонувалось провести судову експертизу для встановлення особи підписанта з боку позивача, але позивач вирішив це право не реалізовувати.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором (ч.2 ст. 193 ГК України).

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм, викладених вище, суд дійшов висновку, що вірогідною є та обставина, що відповідач дійсно розраховувався готівкою, тому заборгованість не підтверджена.

Таким чином, враховуючи недоведеність обставини щодо наявності основного боргу, а також не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення 249 840, 00 грн орендної плати та похідних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 37 523,91 грн, 3% річних в розмірі 23 166,93 грн та збитки від інфляції в розмірі 47 154,48 грн.

Позивач у позовній заяві просить суд розірвати договір, посилаючись на п. 6.3 спірного договору, який передбачає право орендодавця розірвати договір у випадку порушення орендарем строків оплати.

Відповідно до п.6.3. договору у випадку порушення орендарем умов цього договору, порядку та строків оплати, правил користування майном, або пошкодження/знищення майна або інших обставинах - розірвати в односторонньому порядку цей договір, повідомивши про це орендаря за 30 днів до розірвання.

Судом встановлено, що листом-претензією від 04.12.2020 позивач повідомив про розірвання договору оренди №1217 від 23.08.2017 з 06.01.2021.

Відповідач у відзиві зазначив, що визнає право орендодавця на розірвання договору оренди згідно пункту 8.5. договору, не заперечує щодо розірвання цього договору оренди з ініціативи орендодавця у строк, який ним зазначений у претензії - з 06 січня 2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до п.8.5. договору даний договір може бути розірвано за вимогою орендодавця за умови письмового попередження орендаря за 30 календарних днів до дати розірвання.

Порушення орендарем умов договору оренди №1217 від 23.08.2017, порядку та строків оплати, правил користування майном, або пошкодження/знищення майна судом в даній справі встановлено не було.

Враховуючи наведене, господарський суд задовольняє вимогу позивача про розірвання договору оренди від 23.08.2017 р. № 1214, але на підставі п. 8.5 вказаного договору, який передбачає розірвання договору за вимогою орендодавця за умови письмового попередження орендаря за 30 календарних днів до дати розірвання.

Відповідно до ч.5 ст. 188 Господарського кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ст. 785 Цивільного кодексу України).

Пунктом 8.6 та п. 5.10 договору оренди № 1217 від 23.08.2017 передбачено, що після закінчення строку дії або розірвання договору, орендар зобов`язаний звільнити приміщення та повернути його орендодавцю протягом 3-х календарних днів.

За таких обставин, вимога позивача про повернення позивачу об`єкт оренди шляхом виселення з частини господарських приміщень визнається судом обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Компанії Діонна Коммерс Лтд. (Dionna Commerce Ltd.) про розірвання договору оренди нерухомого майна та повернення об`єкту оренди шляхом виселення з частини господарських приміщень, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а отже - наявні правові підстави для часткового задоволення позову.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір оренди частини господарських приміщень № 1217 від 23.08.2017 року, укладений між Компанією Діонна Коммерс Лтд ( Dionna Commerce Ltd. ) (кімната 1, другий поверх, Саунд енд Вінж Хаус, Френсіс Рейчел стр., м. Вікторія, Мае, Сейшельські острови, реєстраційний номер 193603) та Фізичною особою - підприємцем Палієм Максимом Вікторовичем ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) з дня набрання чинності даним рішенням.

Зобов`язати Фізичну особу - підприємця Палія Максима Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) повернути Компанії Діонна Коммерс Лтд ( Dionna Commerce Ltd. ) (кімната 1, другий поверх, Саунд енд Вінж Хаус, Френсіс Рейчел стр., м. Вікторія, Мае, Сейшельські острови, реєстраційний номер 193603) об`єкт оренди шляхом виселення з частини господарських приміщень за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 89-А, загальною площею 66,3 кв.м., з яких: 22,3 кв.м. - під розміщення офісу та 44 кв.м. - приміщення складу.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Палія Максима Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Компанії Діонна Коммерс Лтд ( Dionna Commerce Ltd. ) ( кімната 1, другий поверх, Саунд енд Вінж Хаус, Френсіс Рейчел стр., м. Вікторія, Мае, Сейшельські острови, реєстраційний номер 193603 ) судовий збір в розмірі 4540 ( чотири тисячі п`ятсот сорок ) грн 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 10.06.2021

Суддя І.О. Андреїшина