ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2021м. ДніпроСправа № 904/7107/20
за позовом Фізичної особи-підприємця Горлань Євгена Володимировича, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Потєхіна Владислава Дмитровича, м. Дніпро

про стягнення 63 827,44 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Чернявська Е.О.

Представники:

Від позивача: Неволін Ю.О., адвокат

Від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У:

Фізична особа-підприємець Горлань Євген Володимирович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Потєхіна Владислава Дмитровича заборгованість у розмірі 63 827,44 грн. з яких: основний борг у розмірі 50 000,00 грн.; 3 % річних у розмірі 4 397,43 грн.; інфляційні втрати у розмірі 9 430,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №КП1 купівлі-продажу від 01 червня 2017 року в частині повної та своєчасної поставки товару.

В порядку ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України позивач заявляє про те, що підсумкова сума витрат за договором між клієнтом та адвокатом разом з необхідними доказами, будуть подані до суду протягом п`яти днів з дати ухвалення судового рішення.

Відповідач, Фізична особа-підприємець Потєхін Владислав, проти задоволення позову заперечує та зазначає, що договір № КП1 від 01.06.2017 є неукладеним в розумінні законодавства, та не спричиняє жодних обов`язків для будь-якої зі сторін. Матеріали справи не містять належним чином оформленого та підписаного сторонами додатка 1 до договору, яким було б деталізовано кількість та асортимент товару, який є предметом договору згідно з п. 1.1 договору. Долучений до матеріалів справи лист від 28.12.2017 з деталізацією товару за договором, не відповідає критеріям достовірності та вірогідності доказів, встановленим ГПК України. До позову долучено лист позивача від 30 грудня 2017 року, який по суті є односторонньою відмовою від договору, що суперечить діючому законодавству. Відповідач просить суд не приймати лист від 28.12.2021 як достовірний та вірогідний доказ під час ухвалення рішення у справі.

Відповідач просить стягнути з позивача 17 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с.91-92).

Одночасно з відзивом на позовну заяву відповідачем подано заяву про поновлення процесуального строку на подання відзиву та доказів у справі, а також клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 08 квітня 2021 року, ФОП Горлань Є. В. не заперечує, що наведений договір містить дефект, сторони не підписали додаток до договору, в якому вказувалося конкретне майно - предмет купівлі-продажу. Однак, договір був повністю виконаний однією стороною - позивачем (повністю сплачено вартість товару) та частково виконаний іншою стороною - відповідачем (оплата прийнята без жодних заперечень). Вимога про повернення грошей була заявлена позивачем листом від 30.12.2017, але не виконана відповідачем. Грошове зобов`язання (борг) виникло у відповідача починаючи з 11 січня 2018 року.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2020 справу № 904/707/20 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2021 позовну заяву залишено без руху, Фізичній особі-підприємцю Горлань Євгену Володимировичу запропоновано протягом 7 днів з дня отримання ухвали суду усунути недоліки позовної заяви.

05 січня 2021 року від позивача до господарського суду надійшло клопотання на виконання вимог ухвали суду та надано відповідні пояснення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.2021 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2020 призначено судове засідання у справі на 12.03.2021. З 12.03.2021 оголошено перерву до 18.03.2021.

18.03.2021 позивач надав додаткові пояснення по справі (заява) (а.с.60-61), в яких зазначив, що в 2017 році сторони домовились про ведення спільного бізнесу двох міні пекарень з точками продажу продукції за двома адресами. Оскільки відповідач мав необхідне обладнання, але не мав обігових коштів, запропонував позивачу приєднатися до вже існуючого бізнесу. Свої домовленості сторони закріпили шляхом укладання низькі договорів: договір № КП1 від 01.06.2017 та № КП-2, договір про спільну діяльність № СД-2. Жодних документів про фактичну передачу придбаного позивачем за договором № КП-1 майна відповідач не надав.

У судовому засіданні 18.03.2021 суд ухвалив перейти до розгляду справи №904/7107/20 за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 08 квітня 2021 року.

08 квітня 2021 року від Фізичної особи-підприємця Потєхіна Владислава Дмитровича до господарського суду надійшло клопотання, яким просить призначити судову почеркознавчу експертизу у справі № 904/7107/20, на вирішення якої поставити наступне питання: Чи виконано підпис від імені особи ( ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у документі (лист від 28.12.2017, адресований ФОП Горланю Євгену Володимировичу, останній рядок) тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою? Доручити проведення почеркознавчої експертизи у справі № 904/7107/20 Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Відповідач заперечує підписання листа від 28.12.2017.

У судовому засіданні 08.04.2021 оголошувалась перерва до 11.05.2021.

05 травня 2021 року від ФОП Горлань Євгена Володимировича до господарського суду надійшла заява, якою просить поновити строк на подання доказів, а саме: листа позивача від 19.12.2017; відповіді відповідача від 28.12.2017 щодо виконання договору КП2 від 01.06.2017; копії заперечень відповідача по справі №203/3057/20.

Також позивач заперечує проти клопотання про проведення судової експертизи. Вважає, що у разі невизнання відповідачем своїх підписів на документах, останній має лише заперечувати факти підписання та відправлення кореспонденції позивачеві, і такі заперечення має підтверджувати доказами, відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПКУ.

У судовому засідання 11.05.2021 відповідач заявив усне клопотання про застосування до спірних відносин позовної давності.

Ухвалою суду від 11.05.2021 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про поновлення строку на подання доказів та в задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи

У судовому засіданні 11.05.2021 оголошено перерву до 18.05.2021.

17.05.2021 відповідачем до канцелярії суду надана заява про застосування позовної давності до спірних правовідносин.

В обґрунтування заяви зазначає про те, що у судовому засіданні 11.05.2021 позивачем висловлено позицію щодо того, що у разі, якщо суд вирішить, що спірний договір є неукладеним в розумінні законодавства, то суд зобов`язаний самостійно, без подання відповідної заяви зі сторони позивача, змінити підстави позову та стягнути сплачені за договором кошти як безпідставно набуте майно. Укладаючи договір 01.06.2017 сторони не підписали Додатку №1, який передбачений умовам договору і повинен деталізувати товар, який підлягає передачі за договором. В результаті того, що сторони не погодили такого переліку товару у Додатку до договору, договір є неукладеним через відсутність його предмету. В разі оцінки правовідносин сторін як без договірних, строк позовної давності повинен почати свій перебіг безпосередньо з дати перерахування таких грошових коштів, тобто з 01.06.2017. В межах трирічного строку позовної давності позивач має право подати позов до суду до 02.06.2020. Водночас, з відмітки на позовній заяві вбачається, що позовну заяву подано до суду 30.12.2020. Тож строк позовної давності позивачем пропущено.

Ухвалою суду від 18.05.2021 закрито підготовче провадження у справі, справу № 904/7107/21 призначено до судового розгляду на 19.05.2021. Розгляд справи відкладався з 19.05.2021 до 07.06.2021.

У судове засідання 07.06.2021 відповідач не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із відпусткою адвоката. Позивач проти задоволення клопотання відповідача заперечує.

З огляду на те, що в матеріалах справи наявні всі процесуальні заяви, клопотань про витребування доказів до початку судового розгляду від учасників справи не надходило, явка представників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, суд не вбачає підстав задовольнити клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

У судовому засіданні 07.06.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені наявні в матеріалах справи докази.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, заслухавши доводи представників сторін, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

1 червня 2017 між Фізичною особою-підприємцем Горлань Євгеном Володимировичем (покупець) та Фізичною особою-підприємцем Потєхіним Владиславом Дмитровичем (продавець) укладено договір купівлі-продажу № КП-1, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, в кількості і асортименті згідно Додатку 1, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити за нього ціну в розмірі і в порядку, передбаченому договором.

Згідно пункту 3.1 договору вартість товару складає 50 000,00грн.

Грошові кошти переводяться на користь продавця в строк до 02.06.2017 (п.3.2. договору).

Згідно додатку до договору продавець зобов`язався передати у власність різного обладнання (три позиції) на загальну суму 50 000,00грн.

Разом з тим, Додаток до договору купівлі-продажу № КП 1 від 01/06/2017 сторонами не узгоджений та не підписаний (а.с.6).

У випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором, винна сторона несе відповідальність, передбачену чинним законодавством України (п.4.1. договору).

На виконання умов договору купівлі-продажу Фізична особа-підприємець Горлань Є. В. перерахував на рахунок Фізичної особи-підприємця Потєхіна В. Д. 50 000,00грн згідно платіжного доручення № 2 від 01.06.2017.

Платіжне доручення № 2 від 01.06.2017 містить призначення платежу по договору КП1 від 01.06.2017.

Листом від 19.12.2017 позивач просив відповідача виконати договір № КП 1 від 01/06/2017 у строк до 29.12.2017 (а.с.8).

Лист отримано відповідачем 22.12.2017 (а.с.9), однак відповіді на цей лист позивач не отримав.

Матеріали справи містять лист від 28.12.2017 (а.с.53) на адресу позивача про те, що на виконання договору купівлі-продажу відповідачем було передано морозильний ларь вартістю 7 000,00грн, піч вартістю 28 000,00грн та міксер Frosti вартістю 15 000,00грн.

Відповідач заперечує обставини підписання цього листа ОСОБА_1

30.12.2017 позивач направив на адресу відповідача вимогу про одностороннє розірвання договору та повернення грошових коштів, сплачені на виконання умов договору купівлі-продажу, у строк до 10.01.2018 (опис вкладення, фіскальний чек від 30.12.2017 містяться в матеріалах справи, а.с.10).

Однак, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 096 від 30.12.2017 повернулось на адресу позивача.

Відповідач в установлений строк грошові кошти на рахунок позивача не повернув.

Позивач просить стягнути грошові кошти у сумі 50000,00грн, сплачені на виконання договору купівлі-продажу від 01.06.2017, три відсотка річних у сумі 4397,43грн та втрати від інфляції у сумі 9430,01грн по день фактичного виконання, проти чого заперечує відповідач, що і стало причиною звернення з позовом до суду.

Правовими підставами позивач зазначає ст.ст. 530, 612, 662, 663, 665,693 ЦК України.

Аналізуючи правовідносини сторін, суд зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, який регулюється параграфом 1 глава 54 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1ст.655 ЦК України).

Обов`язок оплати отриманого товару закріплено і в статтях 691, 692 ЦК України, які передбачають, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві, визначений договором купівлі-продажу, передбачено ст. 662 ЦК України.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст. 662 ЦК України).

Згідно статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Зі змісту договору купівлі-продажу убачається, що договір не містить умов та строків передачі товару покупцю, у зв`язку із чим позивачем на адресу відповідача направлялась вимога передати оплачений товар у строк до 29.12.2017. Вимога позивача залишена без задоволення.

Статтею 665 ЦК України передбачено правові наслідки відмови продавця передати товар. У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу (ч.1 ст. 665 ЦК України).

Листом від 30.12.2017 позивач відмовився від отримання товару та просив відповідача повернути грошові кошти у сумі 50 000,00грн у строк до 10.01.2018.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст. 530 ЦК України).

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач вимогу позивача повернути грошові кошти у строк до 10.01.2018 не виконав.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених вимог по стягненню заборгованості у розмірі 50 000,00грн, строк оплати якої настав.

Крім вимоги про стягнення основного боргу позивачем також заявлена вимога про стягнення 3% річних у сумі 4 397,43грн та втрати від інфляції у сумі 9430,01грн за період з 11.01.2018 по 16.12.2020 по дату фактичного виконання.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені до стягнення позивачем 3 % річних у розмірі 4397,43грн за період прострочки з 11.01.2018 по 16.12.2020 розраховані вірно.

Судом перевірено нарахування втрат від інфляції за період з 11.01.2018 по 16.12.2020 у сумі 9430,01грн, при цьому помилок не виявлено.

За викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у сумі 50 000,00грн., три відсотки річних у сумі 4 397,43грн та втрати від інфляції у сумі 9430,01грн., а всього 63827,44грн.

Щодо неукладеності договору купівлі-продажу від 01.06.2017.

За положенням частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з вимогами частин 1, 8 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між юридичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18, від 06.11.2018 у справі №926/3397/17, від 09.04.2019 у справі №910/3359/18, від 29.10.2019 у справі №904/3713/18, від 19.02.2020 у справі №915/411/19).

Аналогічної правової позиції також дійшов Верховний Суд України в постановах від 23.09.2015 у справі № 914/2846/14 та від 06.07.2016 у справі № 914/4540/14.

Судом на підставі оцінки доказів, наданих до матеріалів справи встановлено таке.

До матеріалів справи позивачем долучено належним чином завірену копію договору купівлі-продажу від 01.06.2017 № КП1, який укладений між Фізичною особою-підприємцем Горлань Євгеном Володимировичем (покупець) та Фізичною особою-підприємцем Потєхіним Владиславом Дмитровичем (продавець).

Договір купівлі-продажу підписаний як з боку покупця Горлань Є.В., так і з боку продавця Потєхіна В.Д., що не заперечується відповідачем.

Згідно умов договору (п.1.1.) товар поставляється в кількості, асортименті згідно Додатку №1, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити за нього ціну в розмірі та в порядку, передбаченому договором.

Зазначений Додаток № до договору не підписаний сторонами.

Ціна договору складає 50 000,00грн, яка і була перерахована позивачем на користь відповідача, що також підтверджується платіжним дорученням.

З огляду на те, що договір купівлі-продажу виконувався позивачем, оплата прийнята відповідачем без заперечень (грошові кошти не було повернуто на рахунок позивача, тобто відповідач розумів призначення отриманих грошових коштів; в платіжному дорученні № 2 від 01.06.2017 в графі "призначення платежу" міститься посилання саме на договір КП1 від 01/06/2017), у суду відсутні підстави вважати цей договір неукладеним.

Згідно ч.10. ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Щодо вимоги позивача про зазначення в рішенні Господарського суду Дніпропетровської області про нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення, суд зазначає, що згідно з постановою Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14, індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, що купуються населенням для виробничого споживання і його найменший період визначення складає місяць.

Частиною 10 статті 238 ГПК України не передбачено нарахування індексу інфляції на суму заборгованості до моменту виконання рішення.

Суд зазначає про нарахування 3% річних з 17.12.2020, оскільки розрахунок річних у позовній заяві здійснений по 16.12.2020, до моменту виконання рішення з урахуванням вимог законодавства України, що регулюють таке нарахування (ст. 625 ЦК України).

Органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2021 у справі №904/7107/20 здійснювати нарахування 3% річних на суму боргу в розмірі 50 000,00грн. з 17.12.2020 до моменту виконання цього рішення, за формулою:

С х 3 х Д : К : 100, де: С- сума непогашеної заборгованості; 3- відсотки річних; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності в разі оцінки судом правовідносин сторін як бездоговірних. Відповідач вважає, що строк позовної давності повинен почати свій перебіг безпосередньо з дати перерахування таких грошових коштів, тобто з 01.06.2017. В межах трирічного строку позовної давності позивач має право подати позов до суду до 02.06.2020. Водночас, з відмітки на позовній заяві вбачається, що позовну заяву подано до суду 30.12.2020.

Разом з цим, заявляючи про застосування позовної давності, відповідач не врахував приписів п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020).

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 2102,00грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Горлань Євгена Володимировича до Фізичної особи-підприємця Потєхіна Владислава Дмитровича про стягнення 63 827,44 грн. задовольнити повністю.

Стягнути Фізичної особи-підприємця Потєхіна Владислава Дмитровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Горлань Євгена Володимировича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) заборгованість у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн 00коп, три відсотка річних у сумі 4 397 (чотири тисячі триста дев`яносто сім) грн 43коп, втрати від інфляції у сумі 9430 (дев`ять тисяч чотириста тридцять) грн 01 коп, витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00коп, видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Органу (особі), що проводитиме примусове виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2021 у справі №904/7107/20 здійснювати нарахування 3% річних на суму боргу в розмірі 50 000,00грн. з 17.12.2020 до моменту виконання цього рішення, за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С- сума непогашеної заборгованості; 3- відсотки річних; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням пункту четвертого розділу Х "Прикінцеві положення" та підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10.06.2021

Суддя Н.М. Євстигнеєва