РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.06.2021Справа № 910/4989/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 612 506,85 грн

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» (далі - ТОВ «Гренландія НВП», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом», відповідач) про стягнення 612 506,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем його обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити товар, поставлений позивачем на виконання умов договору на постачання товару № 53-122-08-20-10246 від 16.12.2020, укладеного сторонами.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 612 506,85 грн, з яких: 610 000,00 грн - основний борг, 2 506,85 грн - 3% річних.

Крім того, позивач просив суд відшкодувати йому за рахунок відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 9 187,61 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 відкрито провадження у справі № 910/4989/21 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Так, ухвала суду від 06.04.2021 була отримана позивачем 14.04.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 017.

Ухвала суду від 06.04.2021 також була отримана відповідачем 09.04.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 015.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

05.04.2021 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що визнає позов в частині основного боргу в розмірі 610 000,00 грн та повідомив суд про те, що заборгованість перед позивачем з оплати поставленої продукції виникла через складну фінансову ситуацію ДП «НАЕК «Енергоатом», що була спричинена кризою в галузі атомної енергетики, проте, незважаючи на ситуацію, яка склалася на ринку, відповідач вживає всіх можливих заходів для погашення існуючого боргу та мирного вирішення спору, який виник між сторонами. Відповідач зазначив, що вважає розмір заявлених до стягнення 3% річних завищеними внаслідок того, що позивач невірно обрахував кількість днів прострочення, за контррозрахунком відповідача розмір 3% річних становить 2 456,71 грн. Відповідач також навів у поданому ним відзиві заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу та вказав, що вважає співмірним і обґрунтованим розмір таких витрат в межах 2 000,00 грн. Крім того, з урахуванням визнання відповідачем позову та на підставі ст. 130 ГПК України відповідач просив суд повернути позивачу з державного бюджету 50% від суми сплаченого ним судового збору.

06.05.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій висловив незгоду з запереченнями відповідача щодо періоду нарахування 3% річних. Крім того, позивач долучив до поданої ним відповіді на відзив докази на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу.

24.05.2021 відповідач подав до суду заперечення, в яких підтримав раніше викладену ним правову позицію, а також вказав, на те, що докази, долучені до матеріалів справи позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу, не містять вказівки на дану справу № 910/4989/21 і за умови наявності іншого спору між сторонами (справа № 910/3030/21) не можуть беззаперечно свідчити про те, що ці судові витрати були понесені позивачем саме в межах даного спору, а тому вважав відсутніми підстави для покладення таких судових витрат на відповідача.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

16.12.2020 між ТОВ «Гренландія НВП» (постачальник) та ДП «НАЕК «Енергоатом» (замовник) був укладений договір № 53-122-08-20-10246 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника певну продукцію, а замовник, у свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток № 1 до договору).

Згідно з п. 1.2 договору предметом поставки по даному договору є продукція: 33190000-8 засоби для експрес дезінфекції, яка передбачена специфікацією № 1 до даного договору.

Ціна продукції, що поставляється за цим договором, складає 610 000,00 грн, без ПДВ. Загальна сума договору (вартість продукції) становить 610 000,00 грн, без ПДВ (п. 2.1, 2.2 договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної в ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС". Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Відповідно до п. 6.2 договору про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Згідно з п. 12.1 договору договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (для контрагентів, які застосовують печатку). Строк дії даного договору - по 31.03.2021, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника, що передбачені даним договором, - до спливу гарантійних строків.

Матеріали справи свідчать, що сторони погодили специфікацію № 1, яка є додатком № 1 до укладеного сторонами договору № 53-122-08-20-10246 від 16.12.2020, згідно з якою позивач зобов`язувався поставити відповідачу товар згідно з переліком загальною вартістю 610 000,00 грн, ПДВ - 0,00 грн.

На виконання умов вищевказаного договору позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар вартістю 610 000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № Вп-0000401 від 17.12.2020, підписаною представниками обох сторін. При цьому підписуючи вказану видаткову накладну представник відповідача поставив дату « 18.12.2020».

Крім того, позивач склав податкову накладну № 60 від 17.12.2020, яка була зареєстрована у ЄРПН 24.12.2020.

Листом № 19446/041 від 23.12.2020 відповідач повідомив позивача про те, що товар, поставлений ним за вищевказаною видатковою накладною № Вп-0000401 від 17.12.2020, пройшов вхідний контроль, а відповідачем складений ярлик на придатну продукцію № 1-3-135 від 21.12.2020.

Проте, в порушення умов укладеного сторонами договору відповідач товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № Вп-0000401 від 17.12.2020, не оплатив.

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та стверджував про порушення відповідачем умов договору, а також про невиконання ним його грошового обов`язку перед позивачем.

Відповідач, позовні вимоги в частині основного боргу визнав, а також вказав, що вживає всіх можливих заходів для погашення існуючого боргу та мирного вирішення спору, який виник між сторонами. Відповідач висловив заперечення щодо розміру заявлених до стягнення 3% річних та навів свій контррозрахунок відповідно до якого розмір 3% річних становить 2 456,71 грн. Крім того, з урахуванням визнання відповідачем позову та на підставі ст. 130 ГПК України відповідач просив суд повернути позивачу з Державного бюджету 50% сплаченого ним судового збору.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача та обґрунтованість заперечень відповідача, суд керувався таким.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 262 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 610 000,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 2 506,85 грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом раніше встановлено, що за умовами укладеного сторонами договору (п. 6.1) оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної в ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС". Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Ярлик на придатну продукцію № 1-3-135 щодо товару, поставленого позивачем за видатковою накладною № Вп-0000401 від 17.12.2020, був складений відповідачем 21.12.2020. Відповідач вказану обставину не заперечував. Таким чином, останнім днем строку оплати вказаного товару було 04.02.2021, відповідно, порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 05.02.2021.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач товар, поставлений позивачем, не оплатив, отже, допустив порушення зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за визначений ним період з 05.02.2021-25.03.2021, суд встановив, що їх розмір становить 2 456,71 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача 3% річних заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню в розмірі визначеному судом - 2 456,71 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 610 000,00 грн, та 3% річних в розмірі 2 456,71 грн.

Щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору суд вказує таке.

За приписами ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі вищевказаної норми, поверненню з Державного бюджету на користь позивача підлягає частина судового збору, яка становить 50% від суми сплаченого судового збору за визнані відповідачем позовні вимоги, а саме частина судового збору в розмірі 4 575,00 грн (9 150,00 грн / 2 = 4 575,00 грн). Інші 50% сплаченого судового збору покладаються судом на відповідача.

Крім того, розподілу між сторонами підлягає решта судового збору в розмірі 37,60 грн (9 187,60 грн - 9 150,00 грн).

З урахуванням часткового задоволення позову відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає судовий збір в загальному розмірі 4 611,85 грн.

Щодо відшкодування витрат позивача на правову допомогу суд вказує таке.

Позивач просив суд покласти на відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмір 30 000,00 грн.

Заперечуючи проти покладення на нього судових витрат на правову допомогу в розмірі 30 000,00 грн, відповідач вказував, що долучений до матеріалів справи договір про надання правової допомоги № 71-АО/2020 від 30.10.2020 є загальним договором, який не містить вказівки на конкретну судову справу. Рахунок № 22 від 24.03.2021 та платіжне доручення № 390 від 25.03.2021 також не містять жодного посилання на надання правової допомоги саме в межах даної справи № 910/4989/21. При цьому між сторонами даного спору наявний й інший судовий спір (справа № 910/3030/21), у зв`язку з чим надані позивачем документи не є беззаперечними доказами надання правової допомоги позивачу саме в межах справи № 910/4989/21, а тому відповідач вважав відсутніми підстави для покладення на нього таких судових витрат. Крім того, відповідач вказував, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат є завищеним та не співмірним ані до складності справи, ані до обсягу наданих адвокатом послуг та витраченого ним часу.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі відмови в позові - на позивача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Судом встановлено, що між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Атей» був укладений договір про надання правової допомоги № 71-АО/2020 від 30.10.2020.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 "Послуги. Загальні положення" підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Пунктом 4.2 договору про надання правової допомоги передбачено, що розмір гонорару Адвокатського об`єднання залежить від обсягу витраченого адвокатом Адвокатського об`єднання часу на виконання доручення клієнта, виходячи з того, що вартість однієї години роботи адвоката Адвокатського об`єднання становить 1 500,00 грн, без ПДВ.

Клієнт здійснює оплату гонорару на підставі отриманого від Адвокатського об`єднання рахунку, який складається Адвокатським об`єднанням в останній день календарного місяця, в якому надавалась правова допомога (п. 4.3 договору про надання правової допомоги).

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

На підтвердження понесених ним судових витрат на правову допомогу позивач, окрім вищевказаного договору про надання правової допомоги, долучив до матеріалів справи рахунок на оплату № 22 від 24.03.2021 з зазначенням переліку виконаних робіт (наданих послуг) на суму 30 000,00 грн та платіжне доручення № 390 від 25.03.2021 на суму 30 000,00 грн, на підтвердження оплати позивачем послуг адвоката.

При цьому з вищевказаного рахунку № 22 від 24.03.2021 вбачається, що надані правові послуги полягали у наступному:

- ознайомлення та аналіз документів, що характеризують відносини клієнта (позивача) з ДП «НАЕК «Енергоатом» - 2 год. вартістю 3 000,00 грн;

- формування правової позиції у справі - 1 год. вартістю 1 500,00 грн;

- підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ДП «НАЕК «Енергоатом» та формування пакету необхідних документів для подачі позову до суду - 5 год. вартістю 7 500,00 грн;

- супроводження справи в Господарському суді міста Києва при розгляді справи за участю представників сторін, в тому числі аналіз та виконання ухвал суду, аналіз відзиву та підготовка відповіді на відзив, складання та відправка письмових документів (заперечень, клопотань, заяв) - 6 год. вартістю 9 000,00 грн;

- підготовка до судового засідання, участь та виступ у судових засіданнях в Господарському суді міста Києва під час розгляду справи (за 3 судових засідання) - 6 год. вартістю 9 000,00 грн.

Щодо заперечень відповідача про те, що договір про надання правової допомоги, рахунок № 22 від 24.03.2021 та платіжне доручення № 390 від 25.03.2021 не містять посилань на дану справу та за умови наявності між сторонами іншого спору (справа № 910/3030/21) не можуть бути беззаперечними доказами на підтвердження надання правової допомоги саме в межах даної справи № 910/4989/21 суд вказує, що такі твердження відповідача спростовуються тим, що в межах справи № 910/3030/21 вирішувалось питання по відшкодування судових витрат на правову допомогу в іншому розмірі (35 000,00 грн), ніж заявлено до стягнення в межах даної справи (30 000,00 грн). Крім того, в межах справи № 910/3030/21 у стягненні витрат на правничу допомогу було відмовлено з огляду на відсутність документальних доказів.

Щодо переліченого вище обсягу наданих послуг суд вказує, що

- справа № 910/4989/21 була розглянута судом у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, тобто без проведення судового засідання, тому позивач не міг понести судові витрати на правову допомогу, зумовлені підготовкою до судового засідання, участю та виступом у судових засіданнях, розмір яких згідно з рахунком № 22 від 24.03.2021 склав 9 000,00 грн. З тих же причин позивач не міг понести судові витрати, зумовлені супроводженням справи в Господарському суді міста Києва при розгляді справи за участю представників сторін;

- у межах даної справи суд ухвалив лише один процесуальний документ (крім рішення суду за результатами розгляду справи), а саме ухвалу про відкриття провадження у справі від 06.04.2021, в якій жодним чином не спонукав позивача до вчинення додаткових дій (подання доказів, пояснень тощо), у зв`язку з чим позивач не міг понести судові витрати зумовлені необхідністю виконання адвокатом додаткових дій, спрямованих на виконання вимог суду;

- невеликий обсяг відзиву на позовну заяву (неповні три сторінки), який до того ж містить заперечення лише щодо розміру 3% річних та витрат на правову допомогу, у той час, як сума основного боргу відповідачем визнається, свідчить про те, що аналіз вказаного документу потребує невеликого обсягу часу;

- невеликий обсяг відповіді на відзив на позовну заяву (неповні три сторінки), свідчить про те, що підготовка та складення вказаного документу також потребує невеликого обсягу часу.

Суд зауважує, що даний спір є спором незначної складності, оскільки:

- стосується стягнення заборгованості за поставлений товар лише за однією видатковою накладною, що свідчить про невеликий обсяг документів, які підлягають аналізу та опрацюванню при визначенні правової позиції, складанні позовної заяви та розрахунку позовних вимог, а отже, і про невеликий обсяг часу, необхідний для опрацювання таких документів, складення позовної заяви і розрахунку 3% річних;

- видаткова накладна щодо отримання такого товару підписана представниками обох сторін, а відповідач визнав наявність заборгованості за поставлений товар в розмірі, заявленому позивачем, що виключає ускладнення правового спору запереченнями боржника про те, що товар ним отриманий не був, та необхідністю для позивача доводити зворотне шляхом подання до суду додаткових доказів;

- не містить будь-яких правових колізій, а тому не потребує ретельного дослідження судової практики з огляду на її сталий характер.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що розмір заявлених позивачем до стягнення судових витрат на правову допомогу не є співмірним до складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг.

Здійснивши аналіз наданих адвокатським об`єднанням послуг, кількості витраченого на їх надання часу та вартості таких послуг, співставивши вказані обставини з незначною складністю справи та обсягом документів, що підлягали опрацюванню під час складення позовної заяви (серед яких: договір поставки, одна видаткова накладна, одна довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей, одна податкова накладна та квитанція про її реєстрацію у ЄРПН, лист відповідача з повідомленням про проходження товаром вхідного контролю та складення ярлика на придатну продукцію), суд дійшов висновку про те, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу в сумі 30 000,00 грн не відповідає принципам обґрунтованості та пропорційності таких витрат до предмета спору та його складності. Не відповідає таким принципам й розмір витрат на правову допомогу в сумі 2 000,00 грн, про який просить відповідач.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що розумним, співмірним та справедливим буде покладення на відповідач відшкодування понесених позивачем судових витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 231, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» (07320, Київська обл., Вишгородський р-н, село Сухолуччя, вул. Травнева, буд. 1-Б, ідентифікаційний код 43527454) основний борг у розмірі 610 000,00 грн (шістсот десять тисяч грн 00 коп.), 3% річних в розмірі 2 456,71 грн (дві тисячі чотириста п`ятдесят шість грн 71 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 611,85 грн (чотири тисячі шістсот одинадцять грн 85 коп.), витрати по оплаті професійної правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч грн 00 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» (07320, Київська обл., Вишгородський р-н, село Сухолуччя, вул. Травнева, буд. 1-Б, ідентифікаційний код 43527454) з Державного бюджету України частину сплаченого судового збору в розмірі 4 575,00 грн (чотири тисячі п`ятсот сімдесят п`ять грн 00 коп.), сплаченого платіжним дорученням № 385 від 25.03.2021, яке знаходиться в матеріалах справи № 910/4989/21.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 09.06.2021.

Суддя О.Г. Удалова