ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2021 справа № 914/108/21

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., за участі секретаря судового засідання Прокопів І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Керівника Стрийської окружної прокуратури, м.Стрий Львівська область

позивача Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області, с.Тростянець, Миколаївський район, Львівська область

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м.Львів

про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку.

За участю представників:

від прокуратури: Сенів О.П. прокурор посвідчення №057890 від 05.11.2020 р.; прокурор відділу представництва інтересів держави з питань земельних відносин управління представництва інтересів держави в суді Львівської обласної прокуратури (службове посвідчення №058387 від 02.12.2020р.);

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

Процес.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Першого заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Тростянецької сільської ради Тростянецької об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Львівської області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 звільнити несформовану земельну ділянку комунальної форми власності житлової та громадської забудови, площею 0,0125 га, котра знаходиться в с.Красів Миколаївського району Львівської області і є суміжною із земельною ділянкою державної форми власності сільськогосподарського призначення, розташованої в межах червоних ліній дороги М06-с.Красів площею 0,0500 га (на графічних матеріалах зображена на малюнку №7) та привести її у придатний для використання стан шляхом звільнення останньої від складування на ній розібраних автотранспортних засобів та їх частин, а також шляхом демонтажу металевих гаражів розміром 5x2 м.

Тростянецька сільська рада Тростянецької об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Львівської області змінила найменування юридичної особи на Тростянецька сільська рада Стрийського району Львівської області. Про це вказано в ухвалі суду від 26.03.2021.

Ухвалою суду від 14.04.2021 Золочівську місцеву прокуратуру замінено на Стрийську окружну прокуратуру.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

Представник прокуратури в судове засідання 02.06.2021 для розгляду справи по суті з`явився, в судовому засіданні 02.06.2021 позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач явки уповноваженого представника в судове засідання 02.06.2021 для розгляду справи по суті не забезпечив. Заяви, клопотання до суду не надходили.

Ухвала-повідомлення від 12.05.2021 відкладення розгляду справи по суті на 02.06.2021 надсилалась позивачу на адресу вказану позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з інформації, що знаходиться на веб-сайті акціонерного товариства «Укрпошта» поштове відправлення 13.05.2021 відправлено до точки видачі/доставки (місце виконання операції м.Миколаїв, індекс 81600). 15.05.2021 року поштове відправлення за номером 967 вручене адресату/позивачу за юридичною адресою.

Явка представника позивача в судове засідання 02.06.2021 не визнавалась судом обов`язковою.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 02.06.2021 р. для розгляду справи по суті не забезпечив. Відзив, заяви, клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача до суду не надходили.

Ухвала-повідомлення від 12.05.2021 відкладення розгляду справи по суті на 02.06.2021 надсилалась відповідачу на дві адреси:

- вказану позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_2 ;

- на адресу представника відповідача Кравчука П.І. вказану у клопотанні про долучення доказів, а саме: АДРЕСА_3 .

Як вбачається з інформації, що знаходиться на веб-сайті акціонерного товариства «Укрпошта» поштове відправлення 13.05.2021 відправлено до точки видачі/доставки (місце виконання операції м.Львів, індекс 79005). 17.05.2021 року поштове відправлення за номером 940 вручене адресату - представнику позивача.

Явка представника відповідача в судове засідання 02.06.2021 не визнавалась судом обов`язковою.

Відповідно до частини 1, частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Суд, враховуючи належне повідомлення учасників справи про дату судового засідання, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, не вважає відсутність представників позивача та відповідача у даному судовому засіданні перешкодою для вирішення спору по суті.

Дослідивши наявні у справі докази, врахувавши, що учасники справи були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд дійшов висновку про можливість прийняття рішення у справі.

Відводів складу суду та секретарю судового засідання учасниками справи не заявлено.

Відзив у встановлений судом строк відповідачем не подано.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 02.06.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція учасників справи.

Позиція прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що Золочівською місцевою прокуратурою з`ясовано, що у березні 2019 року Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області проведено заходи державного контролю в частині дотримання вимог земельного законодавства на території Миколаївського району, шляхом проведення перевірки законності використання земельних ділянок з кадастровими номерами :07:000:0210, :01:001:0008, :01:001:0054, які знаходяться на території Тростянецької ОТГ Миколаївського району Львівської області (на теперішній час Стрийського району Львівської області).

За результатами проведеної перевірки встановлено факт самовільного зайняття земельних ділянок державної та комунальної власності на загальній площі 0,7345 га шляхом розміщення автозлому, огородження загальної території бетонним парканом та металевою сіткою, нецільове використання земельних ділянок приватної, комунальної та державної форми власності на загальній площі 1,5043 га шляхом використання земель сільськогосподарського призначення та земель житлової та громадської забудови для складування розібраних автотранспортних засобів та їх частин. Місцезнаходження зазначених земельних ділянок - на території с. Красів та за межами населеного пункту АДРЕСА_4 . Встановлено, що зазначені порушення вчинені власником земельних ділянок з кадастровими номерами :07:000:0210, :01:001:0008, :01:001:0054, а саме ОСОБА_1 .

Відповідно до виявлених порушень, зокрема, в частині самовільного захоплення та нецільового використання ОСОБА_1 несформованої земельної ділянки комунальної форми власності житлової та громадської забудови, площею 0,0125 га (земельна ділянка зображена на графічних матеріалах - ділянка АДРЕСА_5 ), котра є суміжною із земельною ділянкою державної форми власності сільськогосподарського призначення, розташованої в межах червоних ліній дороги М06-с.Красів площею 0,0500 га (на графічних матеріалах зображена на малюнку №7), Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області задокументовано вищезгадані порушення вимог земельного законодавства шляхом складання акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства №115-ДК/115/АП/09/01/-19 від 12.03.2019, актів обстеження земельної ділянки №115-ДК/46/АО/10/01/-19 та №115-ДК/47/АО/10/01/-19 від 20.03.2019, котрі правопорушнику вручено особисто під час проведення обстеження земельної ділянки. 25.03.2019 Управлінням з контролю за використанням охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області відносно ОСОБА_1 складено протоколи про адміністративне правопорушення №115-ДК/0061П/07/01/-19. Також, 08.07.2019 ОСОБА_1 повторно вручено приписи №391-ДК/0149Пр/03/01/-19, №392-ДК0148Пр/03/01-19, якими запропоновано усунути виявлені правопорушення. У подальшому ОСОБА_1 здійснено відшкодування збитків у розмірі 49 518,21 грн за самовільне захоплення несформованих земельних ділянок, які межують із земельними ділянками з кадастровими номерами :07:000:0210, :01:001:0008, :01:001:0054.

У позовній заяві прокуратура також зазначає, що факт самовільного захоплення відповідачем спірної земельної ділянки підтверджується листом Державної екологічної інспекції у Львівській області від 27.06.2019 №02-2991, актом проведення державного контролю за дотриманням природоохоронного законодавства від 23.05.2019 №543/02/511, протоколом вимірювань складу та властивостей грунтів від 06.06.2019. Крім того, в межах кримінального провадження №0000017 від 06.05.2019 було задокументовано факт самовільного зайняття ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, яка являється суміжною земельною ділянкою державної форми власності сільськогосподарського призначення, розташованої в межах червоних ліній дороги М06-с.Красів площею 0,0500 га (на графічних матеріалах зображена на малюнку №7), а також встановлено наявність двох металевих гаражів розміром 5x2 м, котрі знаходяться на самовільно захопленій земельній ділянці.

За результатами розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000017 від 06.05.2019 встановлено, що ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець, під час здійснення господарської діяльності, всупереч чинним законодавчим нормам, вчинив самовільне захоплення земельних ділянок в охоронній зоні уздовж ліній електропередач ЛЕП - 10 кВ Л-87-19 потужністю 10 кВ та АДРЕСА_6 з відп. На ПС Красів, потужністю 110 кВ, а саме: земельних ділянок комунальної власності житлової та громадської забудови, площею 0,1040 га та 0,0125 га (разом 0,1165 га), які розташовані в межах населеного пункту с. Красів, Миколаївського району, Львівської області та земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення площею 0,0500 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Тростянецької ОТГ Миколаївського району, Львівської області, всього загальною площею 0,1665 га. Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 31.08.2020 у справі №447/2056/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 197-1 Кримінального кодексу України.

Таким чином, підставою звернення прокуратури з цим позовом до суду слугувало те, що несформована земельна ділянка комунальної форми власності житлової та громадської забудови, площею 0,0125 га (зображена на графічних матеріалах - ділянка АДРЕСА_5 ), котра є суміжною із земельною ділянкою державної форми власності сільськогосподарського призначення, розташованої в межах червоних ліній дороги М06-с.Красів площею 0,0500 га (на графічних матеріалах зображена на малюнку №7) була самовільно захоплена ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності і є землею, що призначена для житлової та громадської забудови та належить до земель комунальної форми власності, а Тростянецькою сільською радою, як уповноваженим органом не здійснюється заходи, спрямовані на захист інтересів держави у сфері земельних відносин.

Позиція позивача

Тростянецька сільська рада Стрийського району Львівської області письмових пояснень щодо заявленого позову не подала, проте, 16.02.2021 до канцелярії суду надійшов лист за вих.№02.2-.26/174 від 08.02.2021 (вх.№3682/21), в якому зазначено про те, що депутатами Тростянецької сільської ради Тростянецької ОТГ Миколаївського району Львівської області, здійснено виїзне засідання для обстеження вказаної земельної ділянки. Під час даного обстеження підтверджено факт самовільного зайняття земельної ділянки, яка є у комунальній власності та знаходиться в межах Тростянецької сільської ради, про що складено акт обстеження. До вказаного листа позивачем долучено акт обстеження самовільно зайнятої ОСОБА_1 земельної ділянки в селі Красів від 02.02.2021.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, визначений законом і судом, не подав, проти позову не заперечив. У поданому клопотанні про продовження строку підготовчого провадження у справі (вх.№1177/21 від 22.03.2021) представник відповідача зазначав, зокрема, що земельна ділянка, яка є предметом спору перебуває у процесі звільнення, однак обсяг робіт, який потрібно здійснити є значним і потребує часу. Попри це, станом на день проведення судового засідання, відповідачем доказів звільнення спірної земельної ділянки подано не було.

Обставини встановлені судом.

На підставі наявних матеріалів справи судом встановлено, що на праві приватної власності ОСОБА_1 належать земельні ділянки, зокрема: кадастровий №:01:001:008, площею 0,1998 га (цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий №:01:001:0054, площею 0,2 га (цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); кадастровий №:07:000:0210, площею 0,4322 га (цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства).

Вказані земельні ділянки розташовані у с. Красів Стрийського району Львівської області (попередньо Миколаївський район, який був ліквідований згідно постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 №807-IX).

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 з 29.10.2001 зареєстрований як фізична особа-підприємець, видами діяльності якого є, зокрема: « 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний); 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів».

12.03.2019 комісією Головного управління Держгеокадастру у Львівській області проведено перевірку дотримання власником земельних ділянок кадастровий №:01:001:008, №:01:001:0054, №:07:000:0210, вимог земельного законодавства. За результатами перевірки комісією складено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки від 12.03.2019 №115-ДК/115/АП/09/01/-19. У зазначеному Акті комісією встановлено, що земельні ділянки та землі сільськогосподарського призначення між ними зайняті автозломом, на оглянутій частині огороджені спільним парканом на орієнтовній площі 1,400 га. Крім того, узбіччя дороги «траса М06-Красів» на дистанції 70 м самовільно зайняті розібраними транспортними засобами, чим порушено статті 20, 91, 96,125, 126, 211 Земельного кодексу України.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи Акту обстеження земельної ділянки від 20.03.2019 №115-ДК/47/АО/10/01/-19, комісією Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області проведено обстеження земель загальною площею 1,5043 га (в тому числі належних ОСОБА_1 земельних ділянок), за наслідками якого встановлено, зокрема, що земельні ділянки (згідно схеми в Акті) зайняті автозломом - пошкодженими та розібраними автотранспортними засобами, їх частинами; територія земельних ділянок АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , частково №6 огороджена бетонним парканом та металевою сіткою. Земельні ділянки №7, №8 зайняті розібраними автотранспортними засобами, розташовані вздовж дороги «М06-с.Красів». Земельні ділянки за № 3, 4, 5, 6, 8 - розташовані в межах населеного пункту с. Красів, землі житлової та громадської забудови. Площа нецільового використання земель комунальної власності житлової та громадської забудови становить земельні ділянки №3 (0,2640 га), №6 (0,1040 га) та №8 (0,0125 га).

З огляду на вищенаведене, Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області 25.03.2019 відносно ОСОБА_1 винесені приписи щодо усунення порушень земельного законодавства.

Зокрема, приписом №115-ДК/0063Пр/03/01/-19 від 25.03.2019 встановлено порушення ОСОБА_1 вимог статей 125, 126, 211 Земельного кодексу України, зокрема, самовільне зайняття ОСОБА_1 несформованих земельних ділянок, що межують із земельними ділянками приватної власності кадастрові номери: :01:001:0054, :01:001:0008, :07:000:0210, шляхом розміщення автозлому, огородження загальної території бетонним парканом та металевою сіткою, а також складування розібраних автотранспортних засобів та їх частин обабіч дороги «М06-с.Красів» на загальній площі 0,7345 га без зареєстрованих в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно документі на землекористування, в тому числі земель державної власності сільськогосподарського призначення на площі 0,3540 га, земель комунальної власності житлової та громадської забудови на площі 0,3805 га. У приписі ОСОБА_1 зобов`язано усунути виявлене порушення та до 25.04.2019 повідомити про виконання припису.

Приписом Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області№115-ДК/0064Пр/03/01/-19 від 25.03.2019 встановлено, порушення ОСОБА_1 вимог статей 20, 91, 96, 211 Земельного кодексу України внаслідок, зокрема, використання не за цільовим призначенням несформованих земельних ділянок комунальної форми власності житлової та громадської забудови загальною площею 0,3805 га (які межують із земельними ділянками належними ОСОБА_1 , кадастрові номери: :01:001:0054, :01:001:0008, :07:000:0210). У приписі ОСОБА_1 зобов`язано усунути виявлене порушення та до 25.04.2019 повідомити про виконання припису.

25.03.2019 на ОСОБА_1 складено протоколи про адміністративне правопорушення №11-ДК/0061П/07/01/-19 та №11-ДК/0062П/07/01/-19 та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №115-ДК/0063По/08/01/-19, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачене статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу.

Як слідує з листа Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 17.10.2019 №10-13-0.4-1366/90-19, в ході перевірки виконання ОСОБА_1 приписів від 25.03.2019, встановлено, що вимоги приписів не виконані, про що було складено Акт перевірки від 25.06.2019 за №392-ДК/415/АП/09/01/-19 та №ДК/416/АП/09/01/-19. Повторними приписами №392-ДК/0149Пр/03/01/-19, №391-ДК/0149Пр/03/01/-19 від 08.07.2019 ОСОБА_1 зобов`язано усунути триваючі правопорушення земельного законодавства. За результатами перевірки, проведеної 03.10.2019 на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 25.09.2019 №638-ДК, встановлено невиконання ОСОБА_1 повторних приписів від 08.07.2019.

У матеріалах справи є протокол огляду від 23.05.2019 (складений в межах досудового розслідування №0000017 від 06.05.2019), відповідно до якого та на підставі ухвали слідчого судді про проведення обшуку, проведено обшук земельних ділянок державної та комунальної власності, які межують із належними ОСОБА_1 земельними ділянками (кадастрові номери: :07:000:0210, :01:001:0008, :01:001:0054). У ході обшуку встановлено, зокрема, що земельна ділянка із земель комунальної власності, зображена на схемі за №8 являється самозахопленою на якій припарковано на узбіччі автомобілі (перелік яких зазначений у Протоколі), крім цього, на вказаній земельній ділянці знаходяться два металеві гаражі розміром біля 5x2 м.

05.09.2019 прокурором Миколаївського відділу Золочівської місцевої прокуратури Львівської області затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000017, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого часиною 2 статті 197-1 Кримінального кодексу України відносно ОСОБА_1 .

Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 31.08.2020 у справі №447/2056/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 197-1 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців позбавлення волі. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 07.12.2020 у справі №447/2056/19 вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 31.08.2020 стосовно ОСОБА_1 в частині покарання змінено, в решті вирок залишено без змін.

За результатами розгляду кримінальної справи №447/2056/19, Миколаївським районним судом Львівської області встановлено, що у с. Красів Миколаївського району Львівської області, розташовані земельні ділянки приватної власності, а саме: кадастровий номер :07:000:0210, площею 0,4322 га для ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_1 , земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0008, площею 0,1998 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить ОСОБА_1 , земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0054, площею 0,2000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить ОСОБА_1 . Водночас ОСОБА_1 , усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, достовірно знаючи, що він не має права на зайняття та використання земельних ділянок державної та комунальної власності, які знаходяться в с. Красів, Тростянецької ОТГ Миколаївського району Львівської області в межах та за межами населеного пункту, що розташовані в межах земель охоронних зон ліній електропередач ЛЕП - 10 кВ Л-87-19 потужністю 10 кВ та АДРЕСА_6 з відп. На ПС Красів потужністю 110 кВ та зоні особливого режиму використання, на яких обмежено діяльність, за межами відведених ОСОБА_1 земельних ділянок у приватну власність, вчинив самовільне зайняття вказаних земель в охоронній зоні зазначених ліній електропередач та зоні особливого режиму використання, на яких обмежено діяльність, площею 0,1665 га, шляхом складування на них розібраних нерухомих залишків автотранспортних засобів (кузовів та металобрухту) та часткового огородження металевою сіткою (колючий дріт) та долучення їх до земельних ділянок приватної власності з кадастровими номерами :01:001:0008 та :01:001:0054. Всього ОСОБА_1 вчинив самовільне зайняття земель державної та комунальної власності в охоронній зоні ліній електропередач та зоні особливого режиму використання земель, загальною площею 0,1665 га. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив самовільне зайняття земель в охоронній зоні та зоні особливого режиму використання земель, тобто скоїв злочин, передбачений часиною 2 статті 197-1 Кримінального кодексу України.

Незважаючи на притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за самовільне захоплення, зокрема, несформованої земельної ділянки комунальної власності житлової та громадської забудови (площею 0,0125 га, зображеною на графічних матеріалах під АДРЕСА_4 і є суміжною із земельною ділянкою державної форми власності сільськогосподарського призначення, розташованої в межах червоних ліній дороги М06-с.Красів площею 0,0500 га) така звільнена та приведена у придатний для використання стан не булаАктом обстеження самовільно зайнятої земельної ділянки від 02.02.2021 та поясненнями представника позивача, наданими у судових засіданнях.

З огляду на те, що Тростянецькою сільською радою, як уповноваженим органом не здійснено заходів, спрямованих на захист інтересів держави у сфері земельних відносин щодо повернення самовільно захопленої земельної ділянки до комунальної власності, прокуратура звернулася із вказаним позовом до суду.

Висновки суду.

З приводу подання позову прокуратурою в інтересах держави в особі Тростянецької сільської ради Стрийського району Львівської області з цим позовом, суд зазначає наступне.

Так, частиною 1 статті 45 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський процесуальний кодекс України у статті 20 визначає справи, що належать до юрисдикції господарських судів. Так, відповідно до пункту 1 частини 1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), зокрема, справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Згідно частин 1, 3 статті 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30.09.2016, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України врегульовано Законом України «Про прокуратуру».

Згідно статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Однією з функцій, що покладаються на прокуратуру є представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом України «Про прокуратуру».

Представництво прокуратурою інтересів держави в суді врегульовано статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».

Так, зокрема згідно частини 1 статті 23 вказаного закону представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до абзацу першого та другого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Згідно абзацу першого та другого частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 806/1000/17).

У даному випадку прокурор звернувся до суду в інтересах територіальної громади Тростянецької сільської ради, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у межах населеного пункту та всупереч приписам земельного законодавства самовільно зайнята відповідачем, внаслідок чого порушуються права територіальної громади на спірну земельну ділянку. Зокрема, прокурором у позовній заяві з посиланням на норми статей 13, 14 Конституції України, зазначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Отже, в основі інтересу держави (національного, суспільного інтересу) лежить потреба у здійсненні дій, спрямованих на охорону землі як національного багатства. Порушення у сфері земельних відносин є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовом до суду в інтересах держави.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою для звернення прокуратури з цим позовом слугувало нездійснення Тростянецькою сільською радою як органом місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені повноваження, захисту законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Згідно наявного у матеріалах справи листа №14.33/05-47-3629вих-20 від 01.10.2020, Золочівська місцева прокуратура повідомила Тростянецьку сільську раду про те, що в ході здійснення представницької діяльності, місцевою прокуратурою встановлено підстави для звернення до суду із позовною заявою про звільнення ОСОБА_1 самовільно зайнятих земель у с. Красів. Також у листі вказано, що у випадку невжиття сільською радою без поважних причин відповідних заходів реагування, прокуратурою, з метою захисту інтересів держави вирішуватиметься питання щодо представництва інтересів держави в суді в особі Тростянецької сільської ради, шляхом пред`явлення відповідної позовної заяви.

У відповідь на повідомлення Золочівської місцевої прокуратури (№14.33/05-47-3629вих-20 від 01.10.2020), Тростянецька сільська рада листом від 05.10.2020 №02-2-17/724 зазначила про неможливість звернення з відповідним позовом до суду, оскільки в бюджеті ради не передбачені кошти для оплати судового збору.

Зокрема, у позовній заяві прокуратурою зазначено, що бездіяльність Тростянецької сільської ради щодо вжиття заходів, спрямованих на звільнення відповідачем спірної земельної ділянки полягає у тому, що починаючи з вересня 2019 (ознайомлення та надання представнику ради як потерпілому доступу до матеріалів досудового розслідування за фактом самовільного зайняття ОСОБА_1 земельних ділянок) та після одержання повідомлення прокуратури від 01.10.2020 №14.33/05-47-3629вих-20, радою будь-яких заходів щодо усунення порушень земельного законодавства не вжито.

Позивачем, в особі котрого заявлено цей позов, не заперечується, що заходи щодо усунення відповідачем порушень земельного законодавства ним не вживалися.

У постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду вказала наступне.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

За приписами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, делеговані повноваження здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів (частина 1 статті 33). Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18-1).

Враховуючи наведене, суд вважає, що невжиття Тростянецькою сільською радою заходів щодо звільнення відповідачем самовільно зайнятої земельної ділянки протягом розумного строку після того, як раді стало відомо про порушення відповідачем земельного законодавства, а також невжиття заходів за результатами розгляду повідомлення органу прокуратури, слід розцінювати бездіяльністю Тростянецької сільської ради, як органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

За таких обставин, суд визнає обґрунтованими аргументи прокурора про наявність у нього підстав для звернення із позовом у справі до суду з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Тростянецької сільської ради. З питань представництва прокурором інтересів держави в особі позивача в суді суд також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у її постанові від 26.05.2020 р. у справі № 912/2385/18.

Відкриваючи провадження у цій справі, суд встановив відповідність поданої прокурором позовної заяви вимогам статей 162, 164 Господарського процесуального кодексу України.

На думку суду прокурором дотримано встановлену частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» процедуру, що в силу положень статей 44, 53 Господарського процесуального кодексу України наділяє прокурора процесуальною дієздатністю.

Щодо суті спору.

Відповідно до статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Частиною 1 статті 84 Земельного кодексу України передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Предметом спору у справі є звільнення самовільно зайнятої несформованої земельної ділянки комунальної форми власності житлової та громадської забудови, площею 0,0125 га (зображена на графічних матеріалах ділянка № НОМЕР_1 , орієнтовна вартість - 35 073,00 грн), що знаходиться в с.Красів Миколаївського району Львівської області і є суміжною із земельною ділянкою державної форми власності сільськогосподарського призначення, розташованої в межах червоних ліній дороги М06-с.Красів площею 0,0500 га (на графічних матеріалах зображена на малюнку №7) та приведення її у придатний для використання стан шляхом звільнення останньої від складування на ній розібраних автотранспортних засобів та їх частин, а також шляхом демонтажу металевих гаражів розміром 5x2 м.

Статтею 80 Земельного кодексу України визначено, що суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад (положення пункту «а» частини 1 статті 12 Земельного кодексу України).

Виходячи з наведених законодавчих положень, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у даних відносинах щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, яка належить до комунальної форми власності є Тростянецька сільська рада (до якої входить с. Красів).

Згідно частин 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Положеннями частини 1 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування (положення частини 1 статті 123 Земельного кодексу України).

Згідно частин 1, 2 статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Таким чином, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до статті 187 Земельного кодексу України, контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Статтею 188 Земельного кодексу України передбачено, що державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Відповідно до підпунктів 25-1, 25-10 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль), зокрема, зад отриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; дотриманням строків своєчасного повернення тимчасово зайнятих земельних ділянок та обов`язковим здійсненням заходів щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням; вживає відповідно до закону заходів щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок їх власникам або користувачам.

За приписами абзацу 1-3 частини 1 статті 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:

безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;

складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Як встановлено судом, з метою перевірки стану додержання вимог земельного законодавства щодо використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Львівській області неодноразово здійснювалося обстеження належних ОСОБА_1 земельних ділянок (кадастрові номери :01:001:008, :01:001:0054, :07:000:0210) та прилеглих до них земельних ділянок державної та комунальної власності.

За результатами обстеження земель, Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області був встановлений факт самовільного зайняття ОСОБА_1 земельних ділянок комунальної та державної форм власності, в тому числі несформованої земельної ділянки комунальної форми власності житлової та громадської забудови, площею 0,0125 га (зображена на графічних матеріалах під №8), що знаходиться в с.Красів Миколаївського району Львівської області і є суміжною із земельною ділянкою державної форми власності сільськогосподарського призначення, розташованої в межах червоних ліній дороги М06-с.Красів площею 0,0500 га (на графічних матеріалах зображена на малюнку №7).

Наведене підтверджується наявними у матеріалах справи Актами перевірки, дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки, долученими до них схемами земельних ділянок, приписами про порушення вимог земельного законодавства, протоколами про адміністративне правопорушення, вироком Миколаївського районного суду Львівської області у справі №447/2056/19.

Із наявних матеріалів справи вбачається та, зокрема, не заперечується відповідачем, що зайняття спірної земельної ділянки під складування транспортних засобів та їх частин, здійснювалося саме з метою провадження господарської діяльності ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем.

У пункті 2.1. Постанови «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» №6 від 17.05.2011 Пленум ВГСУ зазначив, що за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування, юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності (абзац третій пункту 2.1 Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» №6 від 17.05.2011).

Суд зазначає, що обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, зокрема, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

У постанові від 20.02.2020 у справі №1940/1655/18 Верховний Суд вказав, що будь-які дії, направлені на фактичне використання земельної ділянки без оформлення права власності на неї або права постійного користування чи права оренди земельної ділянки в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є самовільним заняттям земельної ділянки.

За приписами пункту «б», частини 1 статті 211 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, зокрема, самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними (частина 1). Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки (частина 2). Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (частина 3).

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Так, пунктом 3 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Враховуючи те, що у процесі ведення підприємницької діяльності відповідачем здійснене самовільне захоплення несформованої земельної ділянки комунальної власності, факт самовільного захоплення ним спірної ділянки підтверджується документально, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020 р.

Суд, виходячи із стандарту переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний, дійшов висновку, що надані прокурором докази, про які суд вказував вище, є більш вірогідними. Відтак, позов підлягає до задоволення.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду Львівською обласною прокуратурою було сплачено судовий збір в сумі 2 102,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2270 від 03.12.2020.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України необхідно покласти на відповідача.

Відтак, з відповідача підлягає до стягнення 2 102,00 грн відшкодування витрат на оплату судового збору на користь Львівської обласної прокуратури.

Керуючись статтями 4, 13, 41, 45, 53, 73, 74, 76-79, 86, 129, частиною 9 статті 165, статтями 236, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) звільнити несформовану земельну ділянку комунальної форми власності житлової та громадської забудови, площею 0,0125 га (земельна ділянка зображена на графічних матеріалах ділянка № НОМЕР_1 , орієнтовна вартість - 35 073,00 грн), що знаходиться в с.Красів Миколаївського району Львівської області і є суміжною із земельною ділянкою державної форми власності сільськогосподарського призначення, розташованої в межах червоних ліній дороги М06-с.Красів площею 0,0500 га (на графічних матеріалах зображена на малюнку №7) та привести її у придатний для використання стан шляхом звільнення останньої від складування на ній розібраних автотранспортних засобів та їх частин, а також шляхом демонтажу металевих гаражів розміром 5x2 м.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, місто Львів, проспект Шевченка, будинок 17/19; на рахунок UA0000774 в ДКСУ м.Київ, МФО 820172, отримувач - Львівська обласна прокуратура, ідентифікаційний код 02910031) 2 102,00 грн судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Повне рішення

складено 11.06.2021

Суддя Ю.О. Сухович