ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/19081/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Міщенко І.С.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук О.І.,

та представників:

позивача: Оніщука В.М.,

відповідача: Сидорченка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2021 (судді Гаврилюк О.М., Кропивна Л.В., Коротун О.М.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 (суддя Чинчин О.В.)

у справі № 910/19081/19

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 698 407 673,19 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 546 090 396,71 грн боргу за отримані послуги балансування, 34 037 513,66 грн 3% річних та 18 279 762,82 грн інфляційних втрат.

Розглядаючи заявлені вимоги, суди попередніх інстанцій встановили, що12.02.2016 між позивачем, як оператором, та відповідачем, як замовником, укладено договір № транспортування природного газу, відповідно до умов якого позивач надає відповідачу послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а відповідач сплачує позивачу встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

Відповідно до п.п. 2.2-2.5 договору № (в редакції додаткової угоди №1 від 03.03.2016) послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором. Послуги, які можуть бути надані відповідачу за цим договором, включають: - послуги замовленої потужності в точках входу та виходу до/з ГТС (розподіл потужності); - послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (транспортування); - послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до ГТС і відбираються з неї (балансування). Обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначається підписанням додатка № 1 (розподіл потужності) та/або додатка № 2 (транспортування) до цього договору. Приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності позивачу здійснюється відповідно до вимог Кодексу.

Згідно із п. 6.1 договору № (в редакції додаткової угоди № 1 від 03.03.2016) позивач забезпечує наявність відповідних потужностей в точках входу до газотранспортної системи або в точках виходу з ГТС згідно з додатком № 1 до цього договору (розподіл потужностей).

Відповідно до п.п. 7.1-7.3 договору № (в редакції додаткової угоди № 1 від 03.03.2016) вартість послуг балансування розраховується за фактичною вартістю, яка визначається відповідно до порядку, встановленому Кодексом. Позивач розміщує інформацію про чинні тарифи та базову ціну газу на своєму веб-сайті www.utg.ua. Тарифи, передбачені п. 7.1 цього розділу, є обов`язковими для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо їх встановлення. Визначена на їх основі вартість послуг застосовується сторонами при розрахунках за послуги згідно з умовами цього договору.

Згідно із п.п. 9.1-9.2 договору № (в редакції додаткової угоди №1 від 03.03.2016) у разі виникнення у відповідача негативного місячного небалансу та не врегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу в строк до 12-го числа місяця, наступного за газовим місяцем, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу за послуги балансування. Негативний місячний небаланс відповідача визначається відповідно до Кодексу. Вартість послуг балансування за газовий місяць визначається на підставі даних про негативний місячний небаланс відповідача за формулою В балансування = БЦГ * К * Q БГ, де БЦГ - базова ціна газу, Q БГ - обсяг негативного місячного небалансу відповідача послуг транспортування; К - коефіцієнт компенсації, що дорівнює 1,2. При розмірі небалансу до 5% від обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи, застосовується коефіцієнт, що дорівнює 1.

Згідно з п. 11.4 договору № (в редакції додаткової угоди № 1 від 03.03.2016) послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом позивача на обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого відповідачем відповідно до Кодексу та розділу ІХ цього договору.

Відповідно до п. 17.1 договору № (в редакції додаткової угоди № 2 від 30.12.2016) цей договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2017, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.01.2016. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодної із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказав на те, що ним здійснено алокацію обсягів природного газу відповідача, відібраних споживачами відповідача з точки виходу з газотранспортної системи в точках виходу до газорозподільних систем, та на підставі інформації операторів відповідних газорозподільних систем про фактичний обсяг споживання природного газу кожним споживачем відповідача в точках виходу до газорозподільних систем виявлено обсяги негативних місячних небалансів відповідача протягом 2017 року.

У зв`язку з нездійсненням відповідачем заходів щодо самостійного врегулювання негативних місячних небалансів позивач як оператор ГТС надав відповідачу послуги балансування для врегулювання таких негативних небалансів, загальна вартість яких склала 546 090 396,71 грн.

У зв`язку з тим, що відповідачем не були оплачені послуги балансування, надані позивачем у період з січня 2017 року по листопад 2017 року, позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому окрім заборгованості за надані послуги балансування у розмірі 546 090 396,71 грн, також просив стягнути нараховані у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання 34 037 513,66 грн. 3% річних та 118 279 762,82 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2021, у задоволенні позову відмовлено, оскільки, за висновками судів, чинними нормативно-правовими актами не передбачено здійснення позивачем коригування небалансу замовників послуг транспортування попередніх періодів, по яких позивач вже здійснив балансування; за період до 28.04.2017 у позивача були відсутні правові підстави (повноваження) здійснювати алокацію; за період надання позивачем послуг балансування у травні, червні, жовтні, листопаді та грудні 2017 року, то позивачем не було дотримано встановлені Кодексом та Договором строки повідомлення відповідача про наявний у останнього небаланс, що, очевидно, унеможливило відповідача самостійно врегулювати небаланс в строк до 12-го числа наступного місяця (так як всі розрахунки та акти були направлені позивачем відповідачу після 12-го числа); при цьому, позивачем також не було дотримано строків надання відповідачу розрахунку вартості послуг балансування та рахунку на оплату.

Не погоджуючись з висновками судів обох інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій стверджує, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та не враховано висновки щодо їх застосування, викладені у постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Також за доводами скаржника, суди обох інстанцій належним чином не дослідили зібрані у справі докази, якими на думку скаржника, підтверджується обґрунтованість його позовних вимог.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2021 відкрито касаційне провадження у даній справі на підставі п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

У відзиві на касаційна скаргу позивача відповідач заперечує проти доводів про наявність підстав для врахування наведених скаржником висновків Верховного Суду з огляду на неподібність правовідносин, вважає оскаржені судові рішення правильними та обґрунтованими, зробленими за наслідком повної і всебічної оцінки всіх дійсних обставин справи.

Дослідивши викладені в касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а також висновки щодо застосування вказаних скаржниками норм матеріального права, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилались скаржники у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для касаційного перегляду оскаржених судових рішень за наведеними скаржником доводами, з огляду на таке.

Як свідчить зміст п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, право касаційного оскарження судових рішень належить зокрема учасникам справи у разі підтвердження ними наявності зазначеної ними підстави касаційного оскарження судових рішень, зокрема, неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

При цьому, як зазначила об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі №910/4450/19, подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин та об`єкт (предмет).

За висновками Великої Палати Верховного Суду, подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п. 32 постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16; п. 38 постанови від 25.04.2018 у справі №925/3/7, п. 40 постанови від 25.04.2018 у справі №910/24257/16). Такі ж висновки були викладені у постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі №910/8956/15 та від 13.09.2017 року у справі №923/682/16.

Отже, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (п. 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; п. 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц).

Проаналізувавши обставини правовідносин у даній справі та у справах, на постанови в яких посилається скаржник, шляхом співставлення їх суб`єктів, об`єктів та юридичного змісту колегія суддів дійшла висновку, що правовідносини у справах не є подібними, тому підстави для врахування позицій Верховного Суду, на які посилається скаржник, відсутні.

Так, в якості підстави для касаційного оскарження, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, позивач касаційній скарзі послався на те, що суди не врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 912/1558/18 та постанові Верховного Суду від 09.04.2019 по справі № 903/394/18.

Зокрема, скаржник вважає, що у даній справі судам необхідно було врахувати висновок Верховного Суду у справі № 903/394/18, згідно з яким відсутні приписи щодо принципової неможливості коригування відповідних актів, розрахунків вартості балансування, рахунків-фактур; подальше коригування виконавчих документів можливе, якщо відповідачем у звітні дані було внесено помилкові відомості, про що стало відомо сторонам спору після надіслання відповідачем на адресу позивача відповідних рахунків- фактур.

За доводами скаржника, аналогічна ситуація склалася навколо спору у даній справі, у зв`язку наданням відповідачем помилкових відомостей у своїх звітах, які суперечили інформації у поданих звітах операторів газорозподільних мереж, про що стало відомо сторонам спору після надіслання відповідних рахунків-фактур, відтак позивач вважає правомірним здійснене ним коригування.

Крім того, за доводами скаржника, судам у даній справі слід було врахувати висновок викладений Верховним Судом у постанові у справі № 912/1558/18, за яким направлення оператором ГТС акта про надання послуг балансування пізніше 14-го числа, наступного за їх складенням місяця, жодним чином не впливає на можливість замовника самостійно врегулювати негативні небаланси в порядку та строки, визначені Кодексом ГТС; сам факт складення оператором ГТС акта надання послуг балансування свідчить про те, що замовником не було самостійно врегульовано місячний негативний небаланс; оскільки строк оплати за послуги балансування відраховується з моменту отримання замовником відповідного акта про надання таких послуг, слід визнати відсутнім порушення прав замовника у зв`язку з простроченням направлення такого акта оператором ГТС; суди повинні надавати оцінку порушення позивачем відповідних строків у розрізі розумності пропуску цих строків та у сукупності з іншими доказами.

Проте колегія суддів не може погодитись з доводами скаржника, що вищевикладені висновки Верховного Суду зроблені у подібних правовідносинах.

Так, аналізуючи суб`єктний склад учасників даної справи та справ, на які посилається скаржник, слід зазначити про їх принципову відмінність, яка, на переконання колегії суддів касаційної інстанції, вплинула на те, що висновки у названих справах є протилежними висновкам у даній справі.

Згідно з частиною 1 статті 32 та частиною 2 статті 35 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Розмір плати за небаланси замовників визначається виходячи із обґрунтованих та реальних витрат оператора газотранспортної системи, пов`язаних із здійсненням балансування.

Відповідно до пункту 1 Глави 1 Розділу VІІІ Кодексу ГТС одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

Оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників); оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників) (пункти 19 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу").

Замовник послуг транспортування - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування).

Згідно з пунктом 5 Глави 1 Розділу І Кодексу ГТС балансування системи - діяльність, яка здійснюється оператором газотранспортної системи в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування. Фізичним балансуванням є заходи, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу. Комерційне балансування - діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі даних, отриманих у процедурі алокації. Небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації.

Пунктом 3 Глави 3 Розділу XIV Кодексу ГТС визначено, що перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом.

Відповідно до Розділу 1 Кодексу газотранспортної системи небаланс - це різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації.

Згідно з ч. 3 ст. 1 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом, а перевищення обсягів переданого природного газу над обсягами відібраного природного газу - позитивним небалансом.

За умовами пункту 2 Розділу XIII Кодексу ГТС замовники послуг транспортування зобов`язані своєчасно врегульовувати свої небаланси. Оператор газотранспортної системи надає послуги балансування виключно з метою підтримання звичайного рівня функціонування газотранспортної системи в разі недотримання замовниками послуг транспортування своїх підтверджених номінацій.

Відповідно до глави 3 Розділу XIV Кодексу ГТС оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу (у тому числі щодо власних споживачів) за цей газовий місяць. Місячний небаланс розраховується оператором газотранспортної системи до 10-го числа наступного місяця на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації, яку здійснює оператор газотранспортної системи (чинна редакція), а також алокацій, одержаних від операторів суміжних газотранспортних систем, операторів газорозподільних систем, операторів газосховищ, газовидобувних підприємств або прямих споживачів (редакція, що діяла до 28.04.2017).

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу XIV Кодексу ГТС оператор газотранспортної системи надсилає замовнику послуг транспортування відомості для визначення статусу небалансу замовника послуг транспортування. Відомості про статус небалансу надаються замовнику послуг транспортування за допомогою інформаційної системи.

У разі негативного значення небалансу замовник послуг транспортування до 12-го числа наступного місяця: здійснює купівлю природного газу в інших замовників послуг транспортування; здійснює відбір природного газу шляхом подання оператору газосховища балансуючої номінації для врегулювання остатнього небалансу за цей газовий місяць. Місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором газотранспортної системи за рахунок таких заходів: при негативному місячному небалансі - за рахунок надання послуг балансування.

За змістом пунктів 1-2 глави 2 розділу ХІV Кодексу ГТС, оператор газотранспортної системи розраховує добовий небаланс щодо кожного замовника послуг транспортування для кожної газової доби як різницю між обсягом природного газу, яку замовник послуг транспортування передав у точках входу, і обсягом природного газу, який відібрав з газотранспортної системи у точках виходу за цю газову добу. Оператор щодоби до 15.00 години UTC (17:00 за київським часом) для зимового періоду та 14:00 години UTC (17:00 за київським часом) для літнього періоду наступної газової доби інформує замовника послуг транспортування про добовий небаланс на підставі розрахункових даних, одержаних у процесі алокації, відповідно до положень розділу XII цього Кодексу. Рівень інформації, що надсилається замовнику послуг транспортування, буде відповідати тому рівню, яким володіє оператор газотранспортної системи на час надання.

За умовами п. 9.4 договору № (в редакції додаткової угоди №1 від 03.03.2016) позивач до 14-го числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає відповідачу на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування з деталізацією у вигляді додатка до рахунка-фактури, з подальшим наданням оригіналу рахунки-фактури. Відповідач зобов`язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує 5-ти банківських днів.

Згідно з п. 9.4 договору № (в редакції додаткової угоди №2 від 30.12.2016) позивач до 14-го числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає відповідачу на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування з деталізацією у вигляді додатку до рахунку-фактури, з подальшим наданням оригіналу рахунку-фактури. Замовник, крім вартості послуг, вказаних в абзаці 2 цього пункту, зобов`язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує 5-ти банківських днів. Оплата вартості послуг балансування оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою КМУ від 11.01.2005 № 20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є односторонній акт про надання послуг балансування обсягів природного газу, оформлений оператором газотранспортної системи відповідно до умов договору транспортування природного газу. Оператор газотранспортної системи до 14-го числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику послуг транспортування односторонній акт про надання послуг балансування на обсяги природного газу, місячного небалансу замовника послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3 - 5 глави 3 цього розділу, рахунок на оплату, звіт по точкам входу/виходу замовника послуг транспортування (що має містити деталізацію по споживачах замовника послуг транспортування на точках виходу). Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів з дня отримання ним зазначених документів (пункти 3, 4 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС у редакції, чинній з 28.04.2017).

Водночас за умовами п.п. 19.1-19.3 договору № сторони обмінюються інформацією, що стосується надання послуг, відповідно до порядку і в строки, передбачені Кодексом. Будь-яке повідомлення, вимога, звіт або інша інформація, що мають бути надані за цим договором, повинні бути письмово оформлені і вважаються наданими, якщо їх надіслано на адреси, вказані в цьому договорі, рекомендованим листом зі сплаченим поштовим збором, вручено кур`єром особисто уповноваженій особі сторони або у погоджених сторонами випадках направлено електронною поштою. Повідомлення, вимоги, звіти або інша інформація, надіслані або передані за допомогою засобів, зазначених у п. 19.2 договору, вважаються отриманими адресатом на дату їх отримання .

Як встановлено судами у даній справі, звертаючись з позовом про стягнення вартості послуг балансування, позивач на підтвердження своїх вимог не надав доказів, які свідчать про надання відповідачу інформації про наявний у нього небаланс у встановлені Кодексом та договором строки, що унеможливило самостійне врегулювання небалансу відповідачем.

При цьому, на переконання колегії суддів касаційної інстанції, висновки Верховного Суду у справі № 912/1558/18 про те, що несвоєчасне направлення оператором ГТС акта про надання послуг балансування жодним чином не впливає на можливість замовника самостійно врегулювати негативні небаланси в порядку та строки, визначені Кодексом ГТС, не можуть застосовуватись при вирішенні спору у даній справі, адже вищевказаний висновок стосувався замовника послуг - відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз", - який одночасно є оператором газорозподільчих систем і подає оператору ГТС інформацію про обсяги фактично відібраного газу, відтак мав можливість самостійно врегулювати наявний небаланс у встановлені строки незалежно від повідомлення про це оператором ГТС.

У даній справі відповідач не наділений відповідними повноваженнями, тому реалізація передбаченого Кодексом ГТС права на самостійне врегулювання небалансу до 12-го числа наступного газового місяця обумовлено виконанням позивачем вимог пункту 4 глави 1 розділу XIV Кодексу ГТС щодо надання замовнику послуг транспортування відомостей для визначення статусу небалансу. Висновки судів про відмову в позові мотивовані тим, що позивачем не було дотримано встановлені Кодексом та Договором строки повідомлення відповідача про наявний у останнього небаланс, що, унеможливило відповідача самостійно врегулювати небаланс в строк до 12-го числа наступного місяця, так як всі розрахунки та акти були направлені позивачем відповідачу після 12-го числа.

Щодо висновків, викладених у постанові Верховного Суду у справі № 903/394/18 про те, що можливим є коригування відповідних актів, розрахунків вартості балансування, рахунків-фактур, то вони також не є релевантними для даних правовідносин, адже вони стосуються випадку, коли аналогічні позовні вимоги заявлені до відповідача - Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз", уповноваженого надавати оператору ГТС звітні дані про обсяги відбирання природного газу на точках виходу з ГТС, та які обґрунтовані саме внесенням таким суб`єктом помилкових відомостей у відповідні звіти.

У даній справі відповідач не є оператором газорозподільчих систем, не уповноважений надавати позивачу звітні дані щодо обсягів фактично відібраного природного газу, відповідно, доводи позивача про надання відповідачем будь-яких неправдивих відомостей, як і його посилання на можливість у зв`язку з цим коригування раніше наданих актів, які ніби підтверджуються вищевказаними висновками Верховного Суду, колегією суддів відхиляються.

Таким чином висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник в касаційній скарзі не можуть бути враховані під час розгляду даної справи, оскільки стосуються правовідносин, які не є подібними до даних, тому колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження, відкритого з підстави, передбаченої у п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, в порядку п. 5 ч. 1 ст. 296 цього Кодексу.

Стосовно підстави касаційного оскарження, передбаченої у п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, за змістом якого підставами касаційного оскарження судових рішень, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 310 цього Кодексу, Верховний Суд зазначає таке.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу.

Таким чином, за змістом п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених п.п.1, 2, 3 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу.

Тобто, процесуальний закон пов`язує право суду касаційної інстанції скасувати судове рішення з підстав недослідження зібраних у справі доказів за обов`язкової умови попереднього встановлення обґрунтованості підстав касаційного оскарження, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу.

З урахуванням того, що підстава касаційного оскарження судових рішень, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, щодо застосування судами норми права без урахування висновку про її застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, не підтвердилась, а підставою касаційного оскарження відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України згідно з доводами касаційної скарги стало посилання саме на недослідження судами зібраних у справі доказів, то підстави для задоволення касаційної скарги і скасування постановлених у справі судових рішень згідно з п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України - відсутні.

Керуючись ст.ст. 240, 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" у справі № 910/19081/19, відкрите з підстав п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, закрити.

Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" з підстав оскарження по п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 у справі № 910/19081/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяМогил С.К.
Судді:Волковицька Н.О.
Міщенко І.С.