ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року Справа № 925/50/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Пріхно Л.А.,

за участі представників сторін:

від Черкаської місцевої прокуратури Куліш А.А. прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури,

від позивача Слинько М.Г. представник за довіреністю,

від відповідача Маковський П.М. - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом керівника Черкаської місцевої прокуратури, м. Черкаси в

інтересах держави в особі Черкаської міської ради, м. Черкаси,

до товариства з обмеженою відповідальністю Омега-Центр-Сервіс,

м. Черкаси,

про стягнення 152 650 грн. 50 коп.,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернувся з позовом керівник Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю Омега-Центр-Сервіс про стягнення з відповідача 152 650 грн. 50 коп. безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельними ділянками без оформлення права на них.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18 лютого 2021 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 18 лютого 2021 року суд оголосив перерву до 10 год. 00 хв. на 18 березня 2021 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 18 березня 2021 року суд оголосив перерву до 11 год. 00 хв. на 06 квітня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 06 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 10 год. 30 хв. 20 травня 2021 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 20 травня 2021 року суд оголосив перерву до 14 год. 30 хв. 07 червня 2021 року.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити повністю.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що з 15 травня 2018 року відповідач набув право власності на об`єкти незавершеного будівництва, а саме: незавершене будівництво адміністративної будівлі готовністю 90% (Б-2) та огорожу (№ 3, 4), а по АДРЕСА_1 , а з 23 травня 2018 року незавершене будівництво господарсько-технічного приміщення готовністю 90% (Г-1) та огорожу (№5, 6), на земельних ділянках, що належать територіальній громаді міста Черкаси в особі Черкаської міської ради. Відповідач не оформив за собою право оренди земельними ділянками площею 0,1585 з кадастровим номером :05:027:0048 та площею 0,1040 з кадастровим номером :05:027:0047 під цим нерухомим майном і не сплачував орендну плату за користування цією земельною ділянкою, внаслідок чого за період з 22 травня 2019 року по 30 листопада 2020 року безпідставно зберіг (утримав) у себе за рахунок позивача кошти в сумі 152 650 грн. 50 коп., які відповідно до ст. 1212 ЦК України він має повернути позивачу.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав наведених у відзиві на позов та зокрема, вказував, що в порушення приписів ст. 186 ЗК України, Черкаською міською радою до цього часу рішення про затвердження технічної документації щодо поділу земельної ділянки не прийнято, що унеможливлює відповідачу оформити право користування (оренди) земельною ділянкою площею 0,2552 га.

Зокрема, із відповіді Черкаської міської ради на звернення відповідача щодо затвердження поділу, викладеної в листі №7451-01-25 від 22 квітня 2020 року вбачається, що проект рішення Черкаської міської ради з погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки 0,9323 га по АДРЕСА_2 розглядався сесією Черкаської міської ради 02 жовтня 2019 року, але не був прийнятий.

Відповідач стверджує, що саме Черкаська міська рада не передає в оренду відповідачу земельну ділянку.

Обґрунтовуючи факт використання відповідачем земельних ділянок, позивач посилається виключно на факт набуття ним права власності на об`єкт незавершеного будівництва.

Зокрема, позивач стверджує, що так як в результаті поділу земельної ділянки, площею 0,9323 га по АДРЕСА_2 з метою подальшого оформлення права користування її частинами, було зареєстровано в ДЗК чотири ділянки, в т.ч. і площею 0,1585 га, 0,1040 га на якій розміщено об`єкти незавершеного будівництва, що належать відповідачу, тому цей факт беззаперечно підтверджує використання товариством з обмеженою відповідальністю Омега-Центр-Сервіс всієї площі цієї земельної ділянки.

Водночас звернення відповідача до Черкаської міської ради та прийняття останньою рішення №2-4260 від 21 березня 2019 року про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, площею 0,9323 га по АДРЕСА_2 з метою подальшого оформлення права користування її частиною під незавершеним будівництвом, а також реєстрація цих ділянок в Державному земельному кадастрі, як одна із дій процедури поділу, лише свідчить про намір відповідача отримати їх у користування, але аж ніяк не є підтвердженням фактичного використання відповідачем цих земельних ділянок у сформованому розмірі ще й в комерційних цілях.

Із технічних паспортів (схематичний план земельної ділянки) вбачається, що під будівництвом зайнято 1020 кв.м. і 467 кв.м земельних ділянок.

При цьому, позивачем не надано жодного акту обстеження уповноваженого органу Черкаської міської ради з питань землекористування (на виконання самоврядних повноважень позивача, визначених приписами Земельного кодексу України та Закону України Про місцеве самоврядування в Україні) з висновками про те, якою конкретною площею земельної ділянки по вул. 30-років Перемоги, 70/2 у м. Черкаси користується відповідач та яким способом (які її межі, площа, конфігурація), що свідчить про необґрунтованість доводів та розрахунків позивача.

Незавершені будівництвом об`єкти на момент їх передачі ОСОБА_1 у власність відповідачу, знаходилися на земельній ділянці площею 0,9323 га по АДРЕСА_2 . Тому для з`ясування обставин щодо переходу прав фактичного користування земельною ділянкою до відповідача внаслідок набуття права власності на частину об`єктів незавершеного будівництва, слід встановити які саме були права на користування земельною ділянкою у попереднього власника об`єктів ОСОБА_1 .

За позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно утриманих коштів від оренди земельної ділянки по АДРЕСА_2 (справа №925/524/19) встановлені обставини та висновки прийняті господарськими судами у рішенні Господарського суду Черкаської області від 15 жовтня 2019 року та постанові Північного апеляційного господарського суду від 10 вересня 2020 року, рішення яких набрали законної сили.

Так, господарськими судами по вказаній справі було, зокрема, встановлено, що об`єкти незавершеного будівництва по АДРЕСА_2 (в т.ч. незавершене будівництво адміністративної будівлі Б-2, огорожі №3,4 та незавершене будівництво господарсько-технічного приміщення Г-1, огорожі № 5,6), з огляду на приписи ст. 120 ЗК України та ст. 331 ЦК України не є будинком, будівлею або спорудою, в розумінні положень ст. 120 ЗК, а лише стануть такими у майбутньому, а тому право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникне у ОСОБА_1 лише з моменту завершення будівництва (створення майна).

Відтак, суди дійшли висновку, що ОСОБА_1 став власником об`єкта незавершеного будівництва (а не будинку, будівлі чи споруди) і незважаючи на те, що його право власності на цей об`єкт було зареєстровано належним чином, це не дає підстав вважати, що до відповідача в порядку ст. 120 ЗК України перейшли права користування чи власності на земельну ділянку, на якій цей об`єкт знаходиться. З цих же підстав до ОСОБА_1 не може бути застосовано і ст. 377 ЦК України (в редакції на час придбання відповідачем майна) з аналогічним регулюванням питання переходу до нового власника майна права власності чи користування земельною ділянкою лише під житловим будинком, будівлею або спорудою.

Ці встановлені судами обставини, на думку представника відповідача, слід застосувати і до даного спору, оскільки статус вказаного майна (незавершене будівництво), яке набув відповідач внаслідок передання ОСОБА_1 такого майна у статутний капітал товариства не змінився.

Без отримання документа на право користування земельною ділянкою (договору оренди) відповідач не може добудувати вказаний об`єкт та його використовувати, що в свою чергу, позбавляє відповідача можливості використовувати (експлуатувати) цю будівлю та її обслуговувати, а також використовувати земельну ділянку, на якій таке майно розміщено.

Як вбачається із податкових декларацій, товариство з обмеженою відповідальністю Омега-Центр-Сервіс підприємницьку діяльність у зазначеному в позові періоді не здійснювало.

Також, рішеннями судів по вищевказаній справі №925/524/19 встановлено, що на момент набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва попереднім власником ОСОБА_1 - вказані об`єкти знаходились на земельній ділянці, площею 0,9323 га, яка перебувала у постійному користуванні закритого акціонерного товариства Рось, та яка із такого постійного користування у останнього не вилучалася для передачі її в користування ОСОБА_1 . А тому суди дійшли до висновку, що користувачем вказаної земельної ділянки з огляду на приписи ст. 125 ЗК України є саме - закрите акціонерне товариство Рось.

Крім того, враховуючи, що у закритого акціонерного товариства Рось земельна ділянка перебувала на праві постійного користування, тому зазначене унеможливлювало автоматичний перехід права користування до ОСОБА_1 вказаною ділянкою за положеннями ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України на тих саме умовах, оскільки ОСОБА_1 відповідно до закону не мав права мати земельну ділянку на праві постійного користування.

Враховуючи вищевикладене, суди дійшли до висновку, що у закритого акціонерного товариства Рось право постійного користування земельною ділянкою не було припинено в установленому порядку із переоформленням на інше право користування, а отже ОСОБА_1 не набув права фактичного користування вказаною земельною ділянкою внаслідок набуття у власність майна. Саме по собі розташування на земельній ділянці належного відповідачу на праві власності об`єкта незавершеного будівництва не свідчить про фактичне користування відповідачем земельною ділянкою.

Договір оренди земельної ділянки по АДРЕСА_2 між ОСОБА_1 та Черкаською міською радою не було укладено (і відповідно не зареєстровано).

Відповідно до приписів статті 124 ЗК України, позивачем рішення про передачу земельних ділянок 0,1585 га, 0,1040 га в оренду відповідачу не приймались.

Відповідач стверджує, що внаслідок набуття у власність вищезазначених об`єктів незавершеного будівництва до нього не перейшло право фактичного користування земельними ділянками 0,1585 га і 0,1040 га за адресою АДРЕСА_2 та 70/2 ні від попереднього власника об`єкта - ОСОБА_1 , ні від закритого акціонерного товариства Рось.

Для підтвердження формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, позивач має підтвердити також факт реєстрації земельної ділянки в державному реєстрі речових прав у зазначений в позові період. Натомість доказів здійснення державної реєстрації такого права на вказану земельну ділянку позивачем не надано.

Доказів про вилучення у закритого акціонерного товариства Рось земельної ділянки із його постійного користування в установленому порядку зі сторони позивача суду не подано.

Відсутня реєстрація земельних ділянок площею 0,1585 га і 0,1040 га в державному реєстрі речових прав, поділ земельної ділянки не затверджено рішенням Черкаської міської ради, відсутня реальна можливість передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду.

Листом №1312:01-25 від 03 лютого 2021 року Черкаська міська рада повідомила, що лише після реєстрації земельних ділянок в державному реєстрі речових прав та затвердження поділу земельної ділянки рішенням Черкаської міської ради можливо буде оформити в користування відповідачу земельні ділянки.

Позивач, обґрунтовуючи суму недоотриманого доходу (на рівні орендної плати) за користування земельними ділянками надав витяги Держгеокадастру із технічної документації про нормативно грошову оцінку та розрахунок заборгованості, підготовлений управлінням земельних ресурсів та землеустрою Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради.

При цьому, сам розрахунок не містить жодних ознак документу, як то його дата, номер, печатка.

Також не надано підтверджень стосовно повноважень начальника управління земельних ресурсів та землеустрою Черкаської міської ради визначати заборгованість за користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди шляхом здійснення розрахунку.

При цьому, наявність порушення земельного законодавства та суми до стягнення мають встановлюватися виключно за спеціальною процедурою, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, відповідно до якої, розміри збитків власників землі і землекористувачів, у тому числі включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад.

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №1255 від 05 листопада 2019 року визначення таких збитків (в т.ч. неотриманих доходів) віднесено до повноважень відповідної комісії, персональний склад якої затверджується рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради. Результати роботи такої комісії оформляються відповідними актами та затверджуються рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради.

Позивачем суду не надано акту комісії, затвердженого виконавчим комітетом, яким би у встановленому порядку та спосіб було визначено розмір збитків (неотриманих доходів), а відтак поданий розрахунок позивача є неналежним, недопустимим та не обґрунтованим доказом.

Розрахунок позивача зроблено на підставі витягів про нормативну грошову оцінку за заявою не Черкаської міської ради, а фізичної особи ОСОБА_2 .

За таких обставин, зазначені витяги не можуть бути належними доказами щодо розміру нарахування.

Також відповідач не погоджується із встановленням коефіцієнта Кф=2.5 для визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки на період будівництва.

В зв`язку із відсутністю рішення позивача про передачу земельних ділянок площею 0,1585 га і 0,1040 га в оренду відповідачу, відсутністю переходу права фактичного користування ними від попередніх власників майна, відсутністю доказів користування земельними ділянками будь-якого розміру, самі ділянки не зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а розрахунок суми стягнення є недостовірним, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив прокурор не погоджується з доводами відповідача викладеними ним у відзиві з наступних підстав:

Наявними у справі доказами підтверджено факт використання відповідачем земель комунальної форми власності по АДРЕСА_2 загальною площею 0,1585 га під набутим 23 травня 2018 року у приватну власність об`єктом нерухомого майна, а саме: незавершеним будівництвом адміністративної будівлі готовністю 90% (Б-2) та огорожею (№ 3,4).

Одночасно, в межах ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 0,1040 га з 23 травня 2018 року відповідач має на праві приватної власності об`єкти незавершеного будівництва, а саме: незавершене будівництво господарсько-технічного приміщення готовністю 90% (Г-1) та огорожу (№ 5, 6).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 грудня 2020 року вказане нерухоме майна, на час звернення до суду з даним позовом, продовжує перебувати у власності товариства з обмеженою відповідальністю Омега-Центр-Сервіс,

Право власності на вказане майно перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю Омега-Центр-Сервіс від його засновника ОСОБА_1 на підставі акту приймання-передачі майна до статутного капіталу підприємства від 08 травня 2018 року.

З часу набуття товариством з обмеженою відповідальністю Омега-Центр-Сервіс права приватної власності на об`єкти нерухомого майна по вул. 30-річчя Перемоги, 70, 70/3 та до цього часу ним безоплатно, без належно оформлених правових підстав, здійснюється користування земельними ділянками комунальної форми власності під кадастровим номером :05:027:0048 площею 0,1585 та під номером :05:027:0047 - площею 0,1040 га.

Згідно рішення Черкаської міської ради №2-3834 від 24 січня 2019 року Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по вул. 30-річчя Перемоги, 70, з метою подальшого оформлення товариством з обмеженою відповідальністю Омега-Центр-Сервіс права користування її частиною надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки Черкаської міської ради площею 0,9323 га (кадастровий номер :05:027:0004) по вул. 30-річчя Перемоги, 70 з метою подальшого оформлення відповідачем права користування її частиною під незавершені будівництвом адміністративні будівлі.

Згідно даних Державного земельного кадастру було встановлено, що рішення Черкаської міської ради №2-3834 від 24 січня 2019 року було реалізоване та земельна ділянка по вул. 30-річчя Перемоги, 70 у м. Черкаси шляхом поділу була сформована у земельну ділянку загальною площею 0,1585 га (кадастровий номер :05:027:0048), про що 22 травня 2019 року Міськрайонним управлінням у Черкаському районі та м. Черкаси Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до Державного земельного кадастру внесено відповідні дані (витяг з ДЗК № НВ-019 від 11 листопада 2019 року), а ділянка по вул. 30-річчя Перемоги, 70/3 - з 22 травня 2019 року сформована в межах площі 0,1040 га під кадастровим номером :05:027:0047 (витяг з ДЗК №НВ-019 від 11 листопада 2019 року).

Щодо доведеності факту використання відповідачем земельних ділянок по 30-річчя Перемоги, 70 та 70/3 у м. Черкаси та розрахунку розміру недоотриманого доходу, прокурор вказував, що Велика Палата Верховного Суду вказує, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст. 1212 ЦК України.

Тобто, за вказаних вище обставин вбачається, що відповідач допускав фактичне використання земельної ділянки площею 0,1585 га (кадастровий номер :05:027:0048) та ділянки площею 0,1040 га (кадастровий номер :05:027:0047) за період з 22 травня 2019 року по 30 листопада 2020 року з метою розміщення об`єктів нерухомого майна, хоча, які, наразі, залишаються не введеними в експлуатацію.

Факт використання відповідачем площ земельних ділянок в межах сформованих кадастрових номерів по вул. 30-річчя Перемоги, 70 та 70/3 доводиться їх формуванням як об`єктів речових прав, наявністю на них нерухомого майна та не можливістю їх використання іншими суб`єктами господарювання до моменту переходу прав на відповідне нерухоме майно.

У свою чергу, за наявності рішення Черкаської міської ради №2-3834 від 24 січня 2019 року Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по вул. 30-річчя Перемоги, 70, з метою подальшого оформлення ТОВ Омега-Центр-Сервіс права користування її частиною відповідач наявними обмірами підтвердив площі фактичного використання ним цих земельних ділянок, на які він планує у подальшому отримати правовстановлюючі документи.

За наявності сформованих кадастрових номерів на вказані земельні ділянки (в розумінні об`єкта речового права), Черкаська міська рада, наразі, не має іншої можливості, окрім тої, як передати відповідачу в оренду ділянки саме площею 0,1585 га та 0,1040 га, а тому позивач, закономірно має право розраховувати на надходження орендної плати саме із розрахунку площі 0,2552 га.

Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

До відповідача в силу норм закону перейшло відповідне право користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно відповідача, а тому посилання відповідача на те, що до нього не перейшло право користування земельною ділянкою, під час набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, є таким, що не відповідає чинному законодавству.

Посилання відповідача на те, що перехід прав на земельну ділянку можливий лише в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, а оскільки відповідач набув прав власності на об`єкт незавершеного будівництва, то до нього не могло перейти право користування не відповідає діючому законодавству та спростовується тим, що об`єкти нерухомого майна, на які набув право власності відповідач, належним чином зареєстровані в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Черкаською міською радою в межах заявленого предмету спору відповідачу не нараховувались збитки за використання останнім спірної земельної ділянки, а здійснювався розрахунок неодержаного доходу у формі орендної плати, а тому до спірних правовідносин є помилковим застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284 Про Порядок визначення та відшкодування збитків власників землі та землекористувачам.

Щодо наданих до матеріалів справи витягів про нормативну грошову оцінку даної земельної ділянки за 2019 та 2020 роки, прокурор зазначав, що вони сформовані за кожен календарний рік окремо за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру.

Будь-яких корегувань у вихідних даних таких витягів в ручному порядку чинним законодавством України не передбачено, а тому останні є належними та допустимими доказами по справі.

Щодо недоведеності факту припинення права користування земельними ділянками по вул. 30-річчя Перемоги, 70/2 та 70/3 у м. Черкаси за попереднім землекористувачем закритим акціонерним товариством Рось, прокурор зазначав наступне.

У відповідності до п. є ст. 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема: набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Тобто, вказана норма є імперативною і не містить додаткових будь-яких інших умов, а тому за вказаних обставин, у попереднього землекористувача закритого акціонерного товариства Рось право користування земельною ділянкою за адресою: м. Черкаси, вул. 30-річчя Перемоги, 70 припинилося на підставі рішення Черкаської міської ради №3-365 від 09 лютого 2012 року Про надання фізичній особі підприємцю Маковському Петру Миколайовичу земельної ділянки в оренду по АДРЕСА_2 .

Вказаний факт підтверджується інформацією Міськрайонного управління у Черкаському районі та м. Черкаси ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 22 лютого 2021 року (вихідний лист №10-23-0.222-58/120-21).

Щодо формування земельних ділянок по вул. 30-річчя Перемоги, 70 та 70/3 як об`єктів речових прав:

Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно з ч. 4 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону Україну Про Державний земельний кадастр встановлено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру.

Згідно з п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06 вересня 2012 року №5245-VІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах а і б пункту 4 цього розділу.

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06 вересня 2012 року №5245-VІ державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється на підставі заяви органів, які згідно із статтею 122 ЗК України передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку.

У відповідності до ст. 1 Закону України Про Державний земельний кадастр державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Кадастровий номер земельної ділянки - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Враховуючи вищевикладене, земельна ділянка площею 0,1585 га під кадастровим номером :05:027:0048 по вул. 30-річчя Перемоги, 70 та ділянка площею 0,1040 га під кадастровим номером :05:027:0047 по вул. 30-річчя Перемоги, 70/3 у м. Черкаси упродовж періоду, який взятий для розрахунку неодержаного Черкаською міською радою доходу у формі орендної плати, були сформовані як об`єкти речових прав.

Враховуючи вищенаведене прокурор вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач у відповіді на відзив зазначав, що аналіз змісту норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Отже, право власності на будівлі, з усіма притаманними для власності складовими - володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості (в даному випадку будівлі), у власності або користуванні.

З матеріалів справи вбачається, що до відповідача перейшло право власності на огорожі, які відгороджують межі земельної ділянки відповідача, а тому в даному випадку саме на відповідача лягає обов`язок доведення факту невикористання всієї площі земельних ділянок, тим більше, що неможливо оспорити того факту, що все-таки під нерухомим майном відповідача, останній апріорі використовує земельні ділянки в силу неподільності предмету нерухомості з землею, на якій нерухомість розміщена.

Відповідач, замовляючи документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, із зазначеними розмірами вже виходив із того, що він ці земельні ділянки використовує, оскільки вправі був замовити поділ саме під своїми будівлями.

Доводи відповідача про неможливість закінчити будівництво є безпідставними, оскільки у відповідності до ст. 376 ЦК України, надання земельної ділянки може відбутися і під уже збудоване нерухоме майно.

Також позивач вказував, що право постійного користування у закритого акціонерного товариства Рось є припиненим.

Підтвердженням формування вказаних земельних ділянок є відомості з Державного земельного кадастру, з яких вбачається, що датою формування земельних ділянок є 22 травня 2019 року, що спростовує твердження відповідача про відсутність формування земельних ділянок.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 05 вересня 2019 року у справі №808/5913/15, а також позицію Верховного Суду України, зазначену в постанові від 07 липня 2015 року по справі №826/12388/13-а, щодо виникнення обов`язку зі сплати земельного податку за користування земельною ділянкою з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, розташоване на цій земельній ділянці, позивач вважає, що аналогічні висновки повинні застосовуватися і до правовідносин в частині стягнення безпідставно утриманих коштів за користування земельною ділянкою, тобто - з моменту реєстрації особою права власності на нерухоме майно, розташоване на цій земельній ділянці.

Доводи відповідача про те, що розрахунки не містять ознак документу є необґрунтованими, оскільки вказані розрахунки здійснені належним чином, більше того чинним законодавством не передбачено будь - яких вимог до форми розрахунку, оскільки розрахунок може бути здійснено навіть в самому тексті позовної заяви.

Посилання ж на невідповідність витягу з нормативно-грошової оцінки теж є безпідставними.

У запереченні відповідач відхилив аргументи прокурора та позивача, викладені у відповідях на відзив з підстав, викладених у відзивах.

В судовому засіданні, яке відбулося 07 червня 2021 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/50/21.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, а також заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного:

Як вже зазначалося вище, звертаючись до суду з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів (недоотриманого доходу) у розмірі 152 650 грн. 50 коп. внаслідок безоплатного користування відповідачем земельною ділянкою, прокурор в обґрунтування своїх вимог посилався на приписи ст. 1212 ЦК України та зазначав, що земельні ділянки площею 0,1585 га по вул. 30-річчя Перемоги, 70 у м. Черкаси та площею 0,1040 га по вул. 30-річчя Перемоги, 70/3 у м. Черкаси використовувалися відповідачем з порушенням вимог земельного законодавства.

Документи, що посвідчують право власності або право користування земельної ділянки за період з 22 травня 2019 року по 30 листопада 2020 року у відповідача відсутні.

З відомостей розміщених в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 22 грудня 2020 року щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю Омега-Центр-Сервіс з 15 травня 2018 року має на праві приватної власності об`єкти незавершеного будівництва, а саме: незавершене будівництво адміністративної будівлі готовністю 90% (Б-2) та огорожу (№ 3, 4), а по вул. 30-річчя Перемоги, 70/3 у м. Черкаси - з 23 травня 2018 року незавершене будівництво господарсько-технічного приміщення готовністю 90% (Г-1) та огорожу (№5, 6).

Право власності на вищевказане майно перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю Омега-Центр-Сервіс від засновника товариства ОСОБА_1 на підставі акту передачі майна до статутного капіталу підприємства від 08 травня 2018 року.

Також судом встановлено, що рішенням Черкаської міської ради №2-3834 від 24 січня 2019 року Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки по вул. 30-річчя Перемоги, 70, з метою подальшого оформлення ТОВ Омега-Центр-Сервіс права користування її частиною надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки Черкаської міської ради площею 0,9323 га (кадастровий номер - :05:027:0004) по вул. 30-річчя Перемоги, 70 з метою подальшого оформлення товариством з обмеженою відповідальністю Омега-Центр-Сервіс права користування її частиною під незавершену будівництвом адміністративну будівлю.

У свою чергу, раніше наказом Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради №2377-а від 16 січня 2018 року Про присвоєння та зміну нумерації будинків та споруд на території м. Черкаси - незавершеній будівництвом адміністративній будівлі (літ. Б-2) залишено адресу: вул. 30-річчя Перемоги, 70, а незавершеному будівництвом господарсько-технічному приміщенню (літ. Г-1) присвоєно адресу: вул. 30-річчя Перемоги, 70/3.

Прокурор стверджує, що з Державного земельного кадастру було встановлено, що рішення Черкаської міської ради №2-3834 від 24 січня 2019 року було реалізоване та земельна ділянка по вул. 30-річчя Перемоги, 70 у м. Черкаси шляхом поділу була сформована у ділянку загальною площею 0,1585 га (кадастровий номер :05:027:0048), про що 22 травня 2019 року Міськрайонним управлінням у Черкаському районі та м. Черкаси Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до Державного земельного кадастру внесено відповідні дані (витяг з ДЗК № НВ-019 від 11 листопада 2019 року), а ділянка по вул. 30-річчя Перемоги, 70/3 - з 22 травня 2019 року сформована в межах площі 0,1040 га під кадастровим номером :05:027:0047 (витяг з ДЗК № НВ-019 від 11 листопада 2019 року).

Водночас, вже під час розгляду даного спору в суді, рішенням Черкаської міської ради №4-343 від 18 березня 2021 року було погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок загальною площею 0,9323 га за адресою: м. Черкаси, вул. 30-річчя Перемоги, 70 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на земельні ділянки площею 0,1585 га за адресою: вул. 30-річчя Перемоги, 70, площею 0,1040 га за адресою: м. Черкаси, вул. 30-річчя Перемоги, 70/3 товариству з обмеженою відповідальністю Омега-Центр-Сервіс, на земельну ділянку площею 0,4146 за адресою: м. Черкаси, вул. 30-річчя Перемоги, 70/1 товариству з обмеженою відповідальністю Центрпромпостач та площею 0,2552 га за адресою: вул. 30-річчя Перемоги, 70/2 товариству з обмеженою відповідальністю Учбовий заклад професійної освіти Старт 3000, а також поділено земельну ділянку площею 0,9323 га (кадастровий номер :05:027:0004) по вул. 30-річчя Перемоги, 70 на чотири окремі земельні ділянки, а саме:

- площею 0,1585 га (кадастровий номер :05:027:0048) по вул. 30-річчя Перемоги, 70;

- площею 0,4146 га (кадастровий номер :05:027:0046) по вул. 30-річчя Перемоги, 70/1;

- площею 0,2552 га (кадастровий номер :05:027:0045) по вул. 30-річчя Перемоги, 70/2;

- площею 0,1040 га (кадастровий номер :05:027:0047) по вул. 30-річчя Перемоги, 70/3, які за цільовим призначенням віднесені до земель житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код КВЦПЗ 03.07).

Також лише 18 березня 2021 року вирішено зареєструвати право комунальної власності за територіальною громадою міста Черкаси на земельні ділянки, а саме:

- площею 0,1585 га (кадастровий номер :05:027:0048) по вул. 30-річчя Перемоги, 70;

- площею 0,4146 га (кадастровий номер :05:027:0046) по вул. 30-річчя Перемоги, 70/1;

- площею 0,2552 га (кадастровий номер :05:027:0045) по вул. 30-річчя Перемоги, 70/2;

- площею 0,1040 га (кадастровий номер :05:027:0047) по вул. 30-річчя Перемоги, 70/3 в межах, визначених технічною документацією щодо поділу земельної ділянки.

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 30 жовтня 2019 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 1040 кв. м., що розташована в м. Черкаси по вул. 30-річчя Перемоги, 70/3, кадастровий номер :05:027:0047 становить 1 318 480 грн. 80 коп.

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24 листопада 2020 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 1040 кв. м., що розташована в м. Черкаси по вул. 30-річчя Перемоги, 70/3, кадастровий номер :05:027:0047 становить 1 318 480 грн. 80 коп.

На підставі вищевказаних витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :05:027:0047 Управління земельних ресурсів та землеустрою Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради зробило розрахунок заборгованості відповідача за користування земельною ділянкою по вул. 30-річчя Перемоги, 70/3 за період з 22 травня 2019 року по 30 листопада 2020 року (а.с. 30) і нарахувало відповідачу 60 478 грн. 67 коп. безпідставно збережених ним коштів в розмірі не сплаченої орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою за ставкою 3% від її нормативної грошової оцінки.

Згідно витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 30 жовтня 2019 року та від 24 листопада 2020 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 1585 кв. м., що розташована в м. Черкаси по вул. 30-річчя Перемоги, 70, кадастровий номер :05:027:0048 становить 2 009 415 грн. 45 коп.

На підставі цих витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :05:027:0048 Управління земельних ресурсів та землеустрою Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради зробило розрахунок заборгованості відповідача за користування земельною ділянкою по вул. 30-річчя Перемоги, 70 за період з 22 травня 2019 року по 30 листопада 2020 року (а.с. 29) і нарахувало відповідачу 92 171 грн. 83 коп. безпідставно збережених ним коштів в розмірі не сплаченої орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою за ставкою 3% від її нормативної грошової оцінки.

За користування земельними ділянками з кадастровими номерами :05:027:0047, :05:027:0048 в розмірі 152 650 грн. 50 коп. за період з 22 травня 2019 року по 30 листопада 2020 року прокурор на підставі ст. 1212 ЦК України і пред`явив до стягнення з відповідача як безпідставно збережену останнім за рахунок позивача суму коштів.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому господарський суд зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28 жовтня 2010 року).

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення гл. 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень гл. 83 ЦК України.

Судом встановлено, що належним чином оформлені договірні відносини з приводу оренди спірних земельних ділянок між сторонами відсутні і це визнається обома сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц, (провадження № 14-77цс18), а також від 13 лютого 2019 року справа №320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) викладено правовий висновок про те, що за змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (див. також висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №922/3412/17 провадження №12-182гс18).

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Проте, враховуючи приписи ч. 2 ст. 120 ЗК України не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (ч. 1 ст. 1212 ЦК України).

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 у справі № 922/3412/17, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 120 ЗК України (в редакції чинній станом на 15 травня 2018 року) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно ст. 377 ЦК України (в редакції чинній станом на 15 травня 2018 року) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Матеріали справи не містять доказів, що підтверджують оформлення та реєстрацію права власності або права користування земельною ділянкою (ділянками) попереднім власником недобудованої нерухомості.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що до відповідача перейшло право власності або право користування на умовах оренди земельною ділянкою площею 1040 кв.м., що розташована в м. Черкаси по вул. 30-річчя Перемоги,70/3 та земельною ділянкою площею 1585 кв.м., що розташована в м. Черкаси по вул. 30-річчя Перемоги,70.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.04.2021 у справі № 645/1040/19 (провадження № 61- 1944св20) зазначено про те, що згідно з частинами 1- 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Про необхідність застосування статті 79-1 ЗК України та Закону України Про Державний Земельний кадастр при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема у постановах від 29.01.2019 у справі № 922/536/18, від 11.09.2019 у справі № 922/393/18, у яких наведено правовий висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.

Отже, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду розглядаючи справу № 645/1040/19 (провадження № 61-1944св20) про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді недоотриманої орендної плати, аналізуючи положення статті 79-1 ЗК України зробив висновок, що для вирішення спорів щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові. При цьому, підтвердженням формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, на думку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, є наявність двох складових, а саме: кадастровий номер земельної ділянки та реєстрація її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20.01.2021 у справі № 646/4546/19.

Відповідно до статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно з положеннями частин 1 статей 122, 123, 124 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Статтею 206 ЗК України установлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно з пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності

Підпунктами 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття земельний податок і орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірних земельних ділянок, то він не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 922/3208/19.

Частиною 1 статті 93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 ЗК України).

У силу приписів статті 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Положеннями ст. 116 ЗК України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У даному випадку рішення про надання відповідачу в оренду земельних ділянок площею 0,1040 га з кадастровим номером :05:027:0047 та площею 0,1585 га з кадастровим номером :05:027:0048 позивачем не приймалося, договори оренди цих земельних ділянок між відповідачем та позивачем не укладалися.

Частиною 1 статті 79 ЗК України встановлено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом частин 1, 3, 4, 9 статті 79- 1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, ч. 1 ст. 79- 1 ЗК України чітко зауважує, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Згідно з частиною 9 статті 79- 1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Тобто, лише після державної реєстрації права власності, така земельна ділянка набуває статусу об`єкта, щодо якого можуть виникнути будь-які цивільні права.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справах № 922/926/19 (постанова від 05.03.2020) та № 922/1453/20 (постанова від 09.03.2021).

Верховний Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.03.2021 у справі № 367/2979/16-а аналізуючи положення частин 1, 9, 10 статті 79-1 ЗК України зауважив, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Місцевий господарський суд в даному випадку враховує останню правову позицію Верховного Суду наведену в постановах від 09 березня 2021 року та від 25 березня 2021 року.

Згідно з ст. 125 ЦК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЦК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частинами 2 та 3 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Матеріали справи не містять доказів, що підтверджують державну реєстрацію права власності за Черкаською міською радою на земельні ділянки з кадастровим номером :05:027:0047, площею 0,1040 га та з кадастровим номером :05:027:0048, площею 0,1585 га. у спірний період.

Крім того, саме по собі розташування на земельній ділянці належного відповідачу на праві власності об`єкта нерухомості не свідчить про фактичне користування відповідачем всією земельною ділянкою.

Даний факт відповідач заперечує.

Для встановлення факту користування земельною ділянкою з кадастровим номером :05:027:0047, площею 0,1040 га та земельною ділянкою з кадастровим номером :05:027:0048, площею 0,1585 га без достатньої правової підстави, саме позивач має належним чином довести факт користування відповідачем цими земельними ділянками.

Оскільки у спірних правовідносинах мова йде про стягнення з відповідача безпідставно збережених ним сум орендної плати, яку він мав би сплачувати за фактичне користування земельними ділянками, то площа фактично використовуваних відповідачем земельних ділянок має визначальне значення для розрахунку таких сум.

Отже, в даному випадку має значення площа земельних ділянок, які фактично використовує відповідач, і підтвердження їх (площі) належними доказами, а не просто факт формування земельних ділянок, які ще не передані відповідачу в оренду.

На необхідність підтвердження розміру земельної ділянки, якою фактично користується особа, до якої подано позов про стягнення неодержаних доходів у розмірі орендної плати, зокрема, актом обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки звернула свою увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 та у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17, а також Верховний Суд у постанові від 20 грудня 2019 року у справі №917/266/19.

На необхідності достеменного встановлення розміру земельної ділянки, яку використовує відповідач (чи користується відповідач земельними ділянками лише у межах належних йому об`єктів нерухомого майна або більшою площею, а отже, чи не ґрунтується на припущеннях площа, яку покладено в основу обрахунку заявленої до стягнення суми), наголосив також Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 924/196/19.

Також, у постанові від 20 грудня 2019 року у справі №917/266/19 Верховний Суд звернув увагу на необхідність підтвердження розміру земельної ділянки, якою фактично користується особа, до якої подано позов органом місцевого самоврядування про стягнення неодержаних доходів у розмірі орендної плати, зокрема, актом обстеження земельної ділянки з доданими до нього фото матеріалами або іншої інформації про площу земельної ділянки.

З матеріалів цієї справи вбачається, що заявлену до стягнення суму коштів Управління земельних ресурсів та землеустрою Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради нарахувало відповідачу на площу земельної ділянки з кадастровим номером :05:027:0047 в розмірі 0,1040 га та на площу земельної ділянки з кадастровим номером :05:027:0048 в розмірі 0,1585, проте, доказів фактичного використання відповідачем цих земельних ділянок саме в такому розмірі їх площ матеріали справи не містять.

Доводи прокурора та позивача стосовно того, що дві земельні ділянки по всьому периметру огороджені парканом, який належить відповідачу документально не підтверджено і даний факт відповідачем не визнається.

Тобто прокурор під час розгляду справи не довів факту користування відповідачем цими земельними ділянками саме в такому розмірі.

Водночас, суд погоджується з доводами відповідача стосовно того, що звернення відповідача до Черкаської міської ради та прийняття останньою рішення №2-4260 від 21 березня 2019 року про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, площею 0,9323 га по вул. 30-річчя Перемоги, 70 з метою подальшого оформлення права користування її частиною під незавершеним будівництвом, а також реєстрація цих ділянок в Державному земельному кадастрі, як одна із дій процедури поділу, лише свідчить про намір відповідача отримати їх у користування, але аж ніяк не є підтвердженням фактичного використання відповідачем цих земельних ділянок у сформованому розмірі.

Лише про намір відповідача отримати в користування земельну ділянку площею 0,1585 га також свідчить лист від 25 січня 2021 року №1311-01-25.

Проте, даний доказ також не доводить факту користування відповідачем земельної ділянки навіть в такому (меншому) розмірі.

Акту обстеження спірних земельних ділянок, яким би були встановлені та зафіксовані дійсні розміри земельних ділянок, які фактично використовує відповідач, матеріали справи не містять.

З огляду на зазначене, господарський суд не вбачає обґрунтованим та доведеним розмір площ спірних земельних ділянок, на які нараховано відповідачу плату за їх використання.

У господарського суду відсутня можливість самостійно встановити розмір використовуваних відповідачем площ земельних ділянок.

Разом з тим, як вже зазначалося вище та передбачено ст. 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї.

Пунктом 9 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності від 06 вересня 2012 року №5245-VI встановлено, що право власності на земельні ділянки державної та комунальної власності, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, реалізується після державної реєстрації права власності на відповідну земельну ділянку.

Передача позивачем відповідачу земельної ділянки комунальної власності в оренду, стягнення позивачем безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності за відсутності укладеного договору оренди землі і зареєстрованого за відповідачем права оренди таких земельних ділянок є формами реалізації позивачем права власності на такі земельні ділянки, що відповідно до вказаних вище норм чинного законодавства передбачає обов`язкову державну реєстрацію за позивачем права власності на сформовану земельну ділянку.

Таким чином, прокурор мав надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду спірних земельних ділянок площею 0,1040 га з кадастровим номером :05:027:0047 та площею 0,1585 га з кадастровим номером :05:027:0048 як об`єкта цивільних прав у розумінні ст. 791 ЗК України і реальної можливості передачі позивачем цих земельних ділянок в оренду відповідачу відповідно до Закону України Про оренду землі.

Отже, прокурор не доказав наявності у позивача можливості реалізації права власності на ці земельні ділянки у період з 22 травня 2019 року по 30 листопада 2020 року.

Водночас, як вже зазначалося вище, у період з 22 травня 2019 року по 30 листопада 2020 року прокурор належними та допустимими доказами не довів тієї обставини, що відповідач використовував земельну ділянку саме площею 0,1040 га., по вулиці 30-річчя Перемоги, 70/3 та площею 0,1585 га по вулиці 30-річчя Перемоги, 70 в м. Черкаси, а не будь-якою іншою площею.

Дані обставини є достатніми та самостійними підставами для відмови у позові.

За таких обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача 152 650 грн. 50 коп. як безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 22 травня 2019 року по 30 листопада 2020 року, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Інші доводи сторін судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищенаведеного висновку суду.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 11 червня 2021 року.

Суддя А.В. Васянович