номер провадження справи 32/71/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08.06.2021 Справа № 908/1412/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя господарського суду Запорізької області Колодій Н.А., при секретарі судового засідання Новасардовій І.В. розглянувши заяву Селянського (фермерського) господарства «С-ІВАННА» про забезпечення позову

за позовом Селянського (фермерського) господарства С-ІВАННА (32440, Хмельницька область, Дунаєвецький район, с. Балин, вул. Шевченка, 3)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Бомакс Групп (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 160)

про стягнення 270244,89 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Чухась Д.О., ордер серія ВХ № 1012342 від 24.05.2021

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Селянського (фермерського) господарства С-ІВАННА до Товариства з обмеженою відповідальністю Бомакс Групп про стягнення 270244,89 грн., які складаються з 241500 грн. основного боргу, 24075 грн. штрафу та 4669,89 грн. пені.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2021 справу № 908/1412/21 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Колодій Н.А.

Разом з позовною заявою Селянським (фермерським) господарством С-ІВАННА подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю Бомакс Групп (ідентифікаційний код юридичної особи: 41253712) у межах сум позовних вимог та можливих судових витрат, розмір яких складає 286733,57 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1412/21. Присвоєно справі номер провадження 32/71/21. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 08.06.2021.

Також в ухвалі суду від 08.06.2021 зазначено, що заява про забезпечення позову буде розглянута в судовому засіданні та запропоновано позивачу надати докази наявності зв`язку між цим конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, і чому саме такий захід спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, чи існує загроза або ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття такого заходу.

В судовому засіданні 08.06.2021 представник позивача підтримав заяву про забезпечення позову. Мотивуючи тими обставинами, що позивачем неодноразово вчинялись дії для мирного досудового врегулювання спору між сторонами, зокрема позивач намагався зв`язатись із представниками відповідача за допомогою телефонного зв`язку, про що свідчать службові листи від 05.05.2021 та засобами електронної пошти, однак такі дії позивача не дали жодних результатів, оскільки представники ТОВ «Бомакс Групп» після отримання на свій рахунок коштів від позивача перестали виходити на зв`язок. Також позивачем було направлено на юридичну та фактичну адреси відповідача вимоги з проханням негайно здійснити поставку товару або повернути позивачу сплачені ним кошти, однак такі дії теж не дали результату, представники відповідача не вийшли на зв`язок, не здійснили поставку товару та не повернули сплачені кошти за товар. Крім того, 27.04.2021 позивач надіслав відповідачу лист, з вимогою терміново повернути сплачені ним відповідачу кошти в сумі 241500 грн., оскільки відповідач прострочив виконання свого зобов`язання, внаслідок чого позивач втратив інтерес до нього. Позивач наполягає, що наведі обставини дають підстави вважати, що відповідач недобросовісно здійснює свою підприємницьку діяльність, не виконує та в подальшому, не виконає взяті на себе обов`язки з поставки товару згідно договору № 0127 -1 поставки від 12.03.2021, що в свою чергу призведе до безповоротної втрати позивачем значної суми коштів 241500 грн., яка була сплачена відповідачу за поставку товару.

Відповідач в судове засідання 08.06.2021 не з`явився.

Розглянувши заяву про вжиття заходів по забезпеченню позову, проаналізувавши норми законодавства України, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

У пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 р. № 16 вказано, що заходи до забезпечення позову застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду. При цьому, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до пункту 3 вказаної постанови, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тобто, з наведених норм вбачається, що засоби забезпечення позову є важливою гарантією захисту і реального поновлення прав учасників судового процесу. Поняття засобів забезпечення позову визначається як застосування судом процесуальних засобів тимчасового характеру, які гарантують можливість реалізації позовних вимог або сприяють збереженню існуючого положення між сторонами до винесення судового акту.

Відповідно до положень статті 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3); захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності (пункт 4).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 у справі № 910/361/18.

Отже, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний надати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

За змістом частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Таким чином, аналіз приписів норм, які регулюють порядок та підстави вжиття заходів забезпечення позову, свідчить, що забезпечення позову є правом суду, що розглядає спір. Заходи по забезпеченню позову застосовується судом, виходячи з обставин справи та змісту заявлених позовних вимог. Вибір способу захисту забезпечення залежить від суті позовних вимог.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Як передбачає ч. 4 ст. 137 ГПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Як зазначає позивач, відповідач не поставив товар на суму 241500 грн.

Тобто предметом позову, який буде поданий на розгляд суду, є стягнення грошових коштів, а не витребування майна у відповідача.

Проте в обґрунтування забезпечення позову заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю Бомакс Групп (ідентифікаційний код юридичної особи: 41253712) у межах сум позовних вимог та можливих судових витрат, розмір яких складає 286733,57 грн.

В той же час, заява про забезпечення позову не містить обґрунтування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно. Позивачем не надано доказів, що не свідчать про існування обставин, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, як цього вимагає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України.

Із заяви про забезпечення позову не вбачається також, що майно, наявне у відповідача, може зникнути, зменшитися в кількості, або може погіршитися його якість на момент виконання рішення в результаті об`єктивних чи суб`єктивних причин. Доказом таких обставин могло би бути, зокрема, вчинення відповідачем активних дій, спрямованих на приховування або відчуження майна; дій, спрямованих на уникнення відповідальності або перешкоджання законному стягненню; відсутність грошових коштів для виконання зобов`язання за спірними правочинами; незадовільний фінансовий стан; наявність відкритих виконавчих проваджень тощо.

Зі змісту пункту 1 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

У постановах Верховного Суду від 15.01.2019 р. у справі №915/870/18, від 05.09.2019р. у справі №911/527/19 викладено правову позицію, що піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмету спору.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, яке майно перебуває у власності відповідача та що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

Враховуючи, що предметом позову, є вимога позивача про стягнення заборгованості та можливих судових витрат в сумі 286733,57 грн., то виконання в майбутньому судового рішення у цій справі, у випадку задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи будуть наявними у відповідача грошові кошти у достатньому розмірі.

Отже, застосування заходу до забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову є безпосередньо пов`язаним з предметом позову.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.06.2018 р. у справі № 910/1642/18, у постанові Вищого господарського суду України від 17.02.2015 р. у справі № 910/22285/14.

З огляду на викладене, суд вбачає наявність зв`язку між заявленими позивачем заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах заявлених позовних вимог і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позовними вимогами, а також враховує, що вжиття відповідних заходів не впливатиме на господарську діяльність відповідача.

Приймаючи до уваги, що обраний позивачем захід до забезпечення позову відповідає предмету позовних вимог і може забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, в той час як невжиття обраного позивачем заходу до забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості виконання судового рішення у разі задоволення позову, з урахуванням доказів, наданих позивачем до заяви, та доводів, наведених у заяві, суд дійшов до висновку про обґрунтованість поданої заяви в частині накладення арешту на грошові кошти що знаходяться на рахунках відповідача в межах суми позову та судових витрат 286733,57 грн.

Згідно з абз. 1 ч. 6, ч. 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ наголосив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку заяву Селянського (фермерського) господарства «С-ІВАННА» про забезпечення позову задовольнити частково, а саме з метою забезпечення позову накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Бомакс Групп» в межах ціни позову позову та можливих судових витрат в сумі 286733,57 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення)

Частиною 2 статті 141 ГПК України передбачено, що зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом.

У ч. 3 ст.141 ГПК України передбачено, що розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст.141 ГПК України Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення. В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник в порядку зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 141 ГПК України строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення. Особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом визначеного судом строку має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

Заявником висловлено позицію щодо вжиття заходів зустрічного забезпечення позову, вважає їх застосування є недоцільним, оскільки протиправна та недобросовісна поведінка відповідача є очевидною, однак навіть якщо припустити, що у відповідача можуть бути можливі збитки, які можуть спричинені забепезпеченням позову, то позивач володіє на праві власності нерухомим майном та на правах оренди значним обсягом земельних ділянок, у зв`язку з чим, у нього на банківських рахунках є кошти в достатніх обсягах щоб покрити вказані можливі збитки

Враховуючи предмет позову та можливих судових витрат в сумі 286733,57 грн., суд вважає за необхідне з урахуванням співмірності зустрічного забезпечення позову із вжитими заходами забезпечення позову накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Джаз-А» в межах ціни позову та можливих судових витрат в сумі 286733,57 грн.

Керуючись ст. ст. 137, 139, 140, 141, 144, 234, 235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Селянського (фермерського) господарства С-ІВАННА про забезпечення позову задовольнити частково.

2. В порядку забезпечення позову накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю Бомакс Групп (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 160, ) в межах ціни позову та можливих судових витрат в сумі 286733,57 грн.

Стягувач: Селянського (фермерського) господарства С-ІВАННА (32440, Хмельницька область, Дунаєвецький район, с. Балин, вул. Шевченка, 3, )

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю Бомакс Групп (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 160, )

3. В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити.

4. Оригінал ухвали направити на адресу позивача.

5. Копію ухвали направити відповідачу.

6. Дана ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

7. Ухвала набирає чинності з моменту її підписання та відповідно до ч. 8. ст. 140, ст. 255 ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Повний текст ухвали складено та підписано: 09.06.2021 р.

Строк пред`явлення даної ухвали до виконання до 09.06.2024 р.

Суддя Н.А. Колодій

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно з ч. 8. ст. 140 ГПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову.

В ч. 1 ст. 256 ГПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.