РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.06.2021Справа № 910/3153/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тек-Трейд»

до Луганцева Артема Вікторовича

про стягнення 285.885,79 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

01.03.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Тек-Трейд» до Луганцева Артема Вікторовича про стягнення 285.885,79 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що на підставі укладеного між сторонами дистриб`юторського договору № 57/04-2017 від 21.04.2017 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 630.491,22 грн, що підтверджується видатковими накладними. Відповідно до накладних про повернення відповідачем було повернуто позивачу товар на загальну суму 173.801,76 грн, також було сплачено 78.451,20 грн за прийнятий товар. 20.08.2020 між сторонами був укладений протокол зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з яким здійснено взаємозалік на суму 119.081,04 грн. У зв`язку з тим, що відповідачем не було в повному обсязі оплачена поставлений позивачем товар, у відповідача виникла заборгованість. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 285.885,79 грн, з яких 259.157,22 грн основного боргу, 13.177,97 грн пені, 10.256,11 грн інфляційних втрат та 3.294,49 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/3153/21 від 09.03.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

19.03.2021 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

У прохальній частині поданої позивачем до суду позовної заяви останній просить розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження та за участю представника позивача, що судом розцінено як клопотання, на підставі ст. 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 (після виходу судді з лікарняного) відкрито провадження у справі № 910/3153/21 та прийнято позовну заяву до розгляду; в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи відмовлено; розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 19.04.2021 було направлено 20.04.2021 відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 (номер відправлення 039).

Проте, конверт разом з ухвалою від 19.04.2021 (номер відправлення 039) було повернуто до суду поштовим відділенням зв`язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 від 24.05.2021 з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 19.04.2021 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тек-Трейд» (постачальник, позивач) та Фізичною особою - підприємцем Луганцевим Артемом Вікторовичем (дистриб`ютор, відповідач) було укладено дистриб`юторський договір № 57/04-2017 (далі - договір).

Відповідно до п. 2.1. договору постачальник зобов`язується передати на умовах цього договору панчішно-шкарпеткові вироби (далі - товар) у власність дистриб`ютора, а дистриб`ютор зобов`язується прийняти товар у власність та сплатити за нього обумовлену цим договором грошову суму.

Згідно з п. 2.2 договору товар передається окремими партіями згідно умов даного договору.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають, зокрема, при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці

Предметом розгляду за даним позовом є стягнення заборгованості на підставі договору, укладеного фізичною особою-підприємцем.

27.08.2020 фізична особа-підприємець Луганцев Артем Вікторович, який є боржником за дистриб`юторським договором втратив статус суб`єкта підприємницької діяльності.

З огляду на позицію Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18 відповідно до суб`єктного складу учасників та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у боржника із втратою його статусу як ФОП не припинились і підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору не сплатив вартість поставленого товару у повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 259.157,22 грн та позивачем та за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання нараховані пеня в розмірі 13.177,97 грн, інфляційні втрати в розмірі 10.256,11 грн та 3% річних в розмірі3.294,49 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 13.1 договору цей договір вступає в силу з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2017. Договір вважається кожен раз пролонгованим на наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо до кінця його дії, від жодної сторони не надійшла вимога про припинення його дії. У разі припинення строку дії договору, положення щодо нарахування та сплати штрафних санкцій залишаються чинними до моменту усунення таких порушень.

Відповідно до п. 4.1 договору ціна товару формується в національній валюті України, включаючи ПДВ, вказана у специфікації № 1 та вказується у видаткових накладних. які з моменту їх підписання є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 4.4 договору загальна сума договору визначається фактичною сумарною вартістю товарів, поставлених згідно видаткових накладних, на підставі яких передається товар в межах договору.

Відповідно до п. 5.1 договору сторони застосовують до цього договору такі умови поставки - поставка товару зі складу постачальника в пункт доставки транспортом та за рахунок постачальника.

Строки поставки товару погоджуються сторонами (п. 5.5 договору).

Згідно з п. 5.7 договору право власності та всі ризики на товар переходять від постачальника до дистриб`ютора з моменту підсипання сторонами оформленої належним чином видаткової накладної.

Відповідно до п. 7.2 договору з урахуванням п. 3.10 цього договору, сторони погодили, що дистриб`ютор своїм підписом на видатковій накладній підтверджує відсутність претензій до постачальника по кількості та якості поставленого товару.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар загальною вартістю 630.491,22 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними, що підписані обома сторонами

№ Т від 02.12.2019 на суму 19.908,60 грн,

№ Т від 06.12.2019 на суму 15.328,08 грн

№ Т від 06.12.2019 на суму 1.509,54 грн,

№ Т від 09.12.2019 на суму 25.991,40 грн,

№ Т від 12.12.2019 на суму 20.977,50 грн,

№ Т від 17.12.2019 на суму 43.332,00 грн,

№ Т від 20.12.2019 на суму 33.673,50 грн,

№ Т від 24.12.2019 на суму 32.565,90 грн,

№ Т від 09.01.2020 на суму 28.577,34 грн,

№ Т від 14.01.2020 на суму 38.961,60 грн

№ Т від 16.01.2020 на суму 10.014,90 грн,

№ Т від 21.01.2020 на суму 30.883,74 грн,

№ Т від 31.01.2020 на суму 9.901,80 грн,

№ Т від 04.02.2020 на суму 19.189,08грн,

№ Т від 11.02.2020 на суму 29.229,06 грн

№ Т від 17.02.2020 на суму 14.760,18 грн,

№ Т від 19.02.2020 на суму 17.564,70 грн,

№ Т від 24.02.2020 на суму 30.375,30 грн

№ Т від 03.03.2020 на суму 25.509,30 грн

№ Т від 10.03.2020 на суму 29.859,90 грн,

№ Т від 16.03.2020 на суму 15.426,30 грн,

№ Т від 25.05.2020 на суму 20.543,40 грн,

№ Т від 01.06.2020 на суму 20.398,20 грн,

№ Т від 10.06.2020 на суму 19.596,00 грн,

№ Т від 11.06.2020 на суму 4.920,60 грн,

№ Т від 16.06.2020 на суму 26.341,50 грн,

№ Т від 24.06.2020 на суму 25.826,88 грн,

№ Т від 07.07.2020 на суму 12.117,12 грн,

№ Т від 22.07.2020 на суму 7.207,80 грн.

Пунктом 9.3 договору визначено, що оплата за кожну партію товару повинна бути проведена не рідше одного разу кожних 10 календарних днів, остаточний розрахунок не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з моменту відвантаження товару зі складу постачальника. У випадку несплати дистриб`ютором вартості отриманого товару у встановлений договором термін постачальник має право припинити відвантаження товару, до повного погашення про термінованої заборгованості. При цьому до постачальника не застосовуються жодні міри відповідальності.

Згідно з п. 9.4 договору за наявності заборгованості у дистриб`ютора постачальник зараховує кошти, що надійшли від нього як погашення заборгованості за поставлений товар в минулі періоди по даному договору, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

В подальшому 20.08.2020 дистриб`ютор повернув постачальнику частину товару вартістю 173.801,76 грн, що підтверджується наступними накладними на повернення від покупця

№ Т від 20.08.2020 на суму 25.826,88 грн,

№ Т від 20.08.2020 на суму 26.341,50 грн,

№ Т від 20.08.2020 на суму 10.387,32 грн,

№ Т від 20.08.2020 на суму 10.390,50 грн,

№ Т від 20.08.2020 на суму 14.596,80 грн,

№ Т від 20.08.2020 на суму 8.493,24 грн,

№ Т від 20.08.2020 на суму 18.331,56 грн,

№ Т від 20.08.2020 на суму 13.917,18 грн,

№ Т від 20.08.2020 на суму 9.191,46 грн,

№ Т від 20.08.2020 на суму 12.079,80 грн,

№ Т від 20.08.2020 на суму 4.920,60 грн,

№ Т від 20.08.2020 на суму 12.117,12 грн,

№ Т від 20.08.2020 на суму 7.207,80 грн.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Частина 3 ст. 203 Господарського кодексу України визначає, що господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. В такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

З матеріалів справи вбачається, що 20.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тек-Трейд» та Фізичною особою - підприємцем Луганцевим Артемом Вікторовичем складено протокол зарахування зустрічних однорідних вимог (далі - протокол), пунктом 4 якого сторони дійшли згоди про зменшення зобов`язання Луганцева А.В. перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Тек-Трейд», що виникла на підставі дистриб`юторського договору № 57/04-2017 від 21.04.2017 в розмірі 119.081,04 грн шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Згідно з п. 6 протоколу з моменту підписання протоколу та проведення вищевказаних розрахунків між сторонами заборгованість Луганцева А.В. перед ТОВ «Тек-Трейд». що виникла на підставі дистриб`юторського договору № 57/04-2017 від 21.04.2017 становитиме 264.207,22 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснено часткову оплату поставленого товару на загальну суму 77.910,00 грн, наступним чином:

16.06.2020 на суму 23.800,00 грн,

16.06.2020 на суму 3.500,00 грн,

23.06.2020 на суму 24.800,00 грн,

07.07.2020 на суму 11.880,00 грн,

22.07.2020 на суму 8.910,00 грн,

18.09.2020 на суму 2.050,00 грн,

24.11.2020 на суму 2.970,00 грн,

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення взятих на себе за договором зобов`язань вартість товару у визначений строк не сплатив, в зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка за розрахунками суду становить 259.698,42 грн (630.491,22 грн - 173.801,76 грн - 119.081,04 грн - 77.910,00 грн).

Однак, у зв`язку з тим, що у суду відсутні повноваження виходити за межі пред`явлених позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України) суд погоджується із заявленим позивачем розміром суми основного боргу - 259.157,22 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті поставленого товару за договором в повному обсязі не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості поставленого товару в розмірі 259.157,22 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за отриманий товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 10.1 договору у разі порушення термінів оплати товару, встановлених в п. 9.3 договору, дистриб`ютор сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення платежу, а також пеню, що нараховується на несплачену суму за кожен день прострочення платежу за подвійною обліковою ставкою НБУ. Сплата штрафних санкцій не звільняє дистриб`ютора від виконання своїх обов`язків за даним договором. Штрафні санкції нараховується до моменту їх повного погашення, а строк позовної давності по стягненню встановлюється у три роки.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Згідно з п. 10.1 договору сторони домовились що штрафні санкції нараховуються до моменту їх повного виконання.

Отже, при укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання щодо оплати за отриманий товар та передбачили інший період нарахування ніж встановлений законом.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті поставленого товару відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої за обґрунтованими розрахунками позивача становить 13.177,97 грн (нарахованої на суму боргу 259.157,22 грн за період з 01.09.2020 по 02.02.2021).

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 13.177,97 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті поставленого товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 10.256,11 грн інфляційних втрат (нарахованих на суму боргу 259.157,22 грн за період з вересня 2020 року по січень 2021 року) та 3.294,49 грн - 3% річних (нарахованих на суму боргу 259.157,22 грн за період з 01.09.2020 по 02.02.2021).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів ніж 3% річних.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3.294,49 грн - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками позивача).

За розрахунками суду розмір інфляційних втрат становить 13.213,74 грн. Однак, у зв`язку з тим, що у суду відсутні повноваження виходити за межі пред`явлених позовних вимог (ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України) суд погоджується із заявленим позивачем розміром інфляційних втрат - 10.256,11 грн.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 10.256,11 грн інфляційних втрат.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тек-Трейд» підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Луганцева Артема Вікторовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тек-Трейд» (10020, м. Житомир, просп. Миру, 16, ) 259.157 (двісті п`ятдесят дев`ять тисяч сто п`ятдесят сім) грн 22 коп. основного боргу, 13.177 (тринадцять тисяч сто сімдесят сім) грн 97 коп. пені, 10.256 (десять тисяч двісті п`ятдесят шість) грн. 11 коп. інфляційних втрат, 3.294 (три тисячі двісті дев`яносто чотири) грн 49 коп - 3 % річних, 4.288 (чотири тисячі двісті вісімдесят вісім) грн 28 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова