ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2021 р. Справа №914/167/20

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Матущак О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників учасників справи:

від позивача (скаржника) Мармуляк С.В.

від відповідача Чернобай С.С.

від третьої особи-1 Яворський Т.І.

від третьої особи-2 не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оксі Банк», вих.№1121-918 від 16 вересня 2020 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 11 серпня 2020 року (підписане 13.08.2020 року), суддя Юркевич М.В.

у справі №914/167/20

за позовом Акціонерного товариства «Оксі Банк», м. Львів

до відповідача Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Львівська міська рада, м. Львів

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Львівське комунальне підприємство «Рембуд», м. Львів

про визнання договору суборенди договором оренди та зобов`язання укласти договір оренди на новий термін

в с т а н о в и в :

22 січня 2020 року Акціонерне товариство «Оксі Банк» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Львівське комунальне підприємство «Рембуд» та на стороні відповідача Львівська міська рада, про визнання договору суборенди №1 від 29 січня 2010 року (зі змінами), укладений між ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер», АТ публічного типу «Оксі Банк» (правонаступником якого є АТ «Оксі Банк») та ЛКП «Рембуд», договором оренди, а також зобов`язання відповідача укласти з позивачем договір оренди на новий термін.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11 серпня 2020 року у справі №914/167/20 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що договір суборенди (піднайму) є похідним від договору оренди (найму) і може зберігати свою чинність виключно протягом строку дії договору найму; у разі втрати чинності договором оренди припиняються права наймача на орендоване майно, зокрема право передання його в суборенду. Відтак, суд зазначив, що спірний договір суборенди припинив свою дію одночасно з первинним договором оренди 01 серпня 2019 року. Разом з цим, суд визнав необгнунтованими покликання позивача на умови п.7.1 договору суборенди, відповідно до якого, у випадку дострокового розірвання або припинення первинного договору оренди, зокрема у випадку ліквідації суборендодавця, суборендар та орендодавець продовжують виконувати обов`язки за цим договором в повному обсязі, внаслідок чого цей договір продовжує діяти як договір оренди і надалі вважається укладеним між суборендарем та орендодавцем та за яким орендодавець набуває права та обов`язки орендодавця та суборендодавця за цим договором до моменту укладення нового договору, оскільки позивачем не доведено настання наслідків, зазначених у вказаному пункті договору суборенди.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду Акціонерне товариство «Оксі Банк» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 11 серпня 2020 року у справі №914/167/20 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що у зв`язку з банкрутством ВАТ «СКБ «Дністер», первинний договір оренди було припинено 15 березня 2010 року, а спірний договір суборенди, у відповідності до п.7.1 останнього трансформовано у договір оренди. Враховуючи наведене, скаржник вважає, що у нього є право на укладення договору оренди на новий термін, про що і просить суд зобов`язати відповідача у справі. При цьому, апелянт посилається на положення ЦК України та ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» щодо «переважного права на укладення договору на новий строк».

Відзиви на апеляційну скаргу від відповідача та третіх осіб до суду не надходили.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.262 ГПК України).

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив такі задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 11 серпня 2020 року у справі №914/167/20 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представники відповідача та третьої особи-1 в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечили, просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, представник відповідача зазначав про неправильний спосіб захисту щодо позовної вимоги про визнання договору суборенди договором оренди та відсутність підстав для задоволення вимоги про укладення договору оренди на новий термін.

Представник третьої особи-2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка представника третьої особи-2 в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи-1, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 30 липня 2004 року між Львівським комунальним підприємством «Рембуд» (в тексті договору «орендодавець») та ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» (в тексті договору орендар) укладено договір оренди №17 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), відповідно до умов якого, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЛКП «Рембуд» (в тексті договору балансоутримувач), приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, пл. Галицька, 15 загальною площею 215,7 кв.м (в подальшому згідно з внесеними змінами до договору, площа орендованих приміщень становила 217,8 кв.м).

Термін договору оренди визначений з 01 серпня 2004 року до 01 серпня 2009 року включно (п.4.1 договору оренди).

Відповідно до п.4.3 договору оренди у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з п.4.8 договору оренди чинність останнього припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем; загибелі об`єкта оренди; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду, господарського суду; банкрутства орендаря та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

29 січня 2010 року між ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» (в тексті договору орендодавець), АТ «Оксі Банк» (в тексті договору орендар) та Львівським комунальним підприємством «Рембуд» (в тексті договору балансоутримувач) укладено договір суборенди №1, відповідно до умов якого, орендодавець надав в суборенду орендареві, а орендар орендує в орендодавця протягом терміну оренди, зазначеного в п.2.1 цього договору, приміщення загальною площею 217,8 кв. м, які розташовані за адресою: м. Львів, площа Галицька, 15.

Згідно з п.2.1 договору суборенди термін оренди починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі приміщень та закінчується після спливу двох років і одинадцяти місяців від вказаної дати. Орендар має переважне право подовжити термін оренди на три роки або укласти новий договір оренди строком на три роки на тих самих умовах.

Відповідно до п.7.1 договору суборенди у випадку дострокового розірвання або припинення первинного договору оренди, орендар продовжує виконувати обов`язки, покладені на нього цим договором в повному обсязі, при цьому, права та обов`язки орендодавця одночасно відступаються на користь балансоутримувача, внаслідок чого цей договір продовжує діяти як договір оренди і надалі вважається укладеним між орендарем та балансоутримувачем, та за яким балансоутримувач має права та обов`язки орендодавця (при необхідності балансоутримувач та орендар можуть внести до даного договору зміни з метою приведення його у відповідність до нових правовідносин).

У п.8.1 договору суборенди сторони погодили, що договір припиняє свою дію у випадку: закінчення терміну оренди та небажання скористатися своїм правом на його продовження як зазначено у п.2.1 цього Договору; наявності письмової згоди сторін; наявності інших обставин, передбачених чинним законодавством України.

16 квітня 2015 року нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: м. Львів, площа Галицька, 15, передана на баланс ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради», що підтверджується актом приймання-передачі.

12 жовтня 2016 року між Львівським комунальним підприємством «Рембуд» (в тексті договору первісний кредитор) та Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (в тексті договору новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, первісний кредитор передає належне йому право вимоги згідно з договором оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №17 від 30 липня 2004 року, укладеним між ЛКП «Рембуд» та АТ «Селянський комерційний банк «Дністер» (основний договір), та усіма додатками до нього, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору за основним договором.

Згідно з п.1.2 вказаного договору внаслідок укладення останнього, УКВ займає місце орендодавця в зобов`язаннях, що виникли з основного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору.

22 лютого 2017 року згідно з актом приймання-передачі (вих.№5004-144) ПАТ «Оксі Банк» здало, а ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» прийняло приміщення загальною площею 126,1 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Львів, площа Галицька, 15.

05 серпня 2019 року Управління комунальної власності ДЕР ЛМР повідомило орендаря ВАТ Селянський комерційний банк «Дністер» про припинення договірних відносин, у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди 01 серпня 2019 року (повідомлення за вих.№2302-вих-3708 від 05.08.2019 надіслано 06 серпня 2019 року на адреси орендаря: м. Львів, вул. Переяславська, 6а та м. Львів, пл. Галицька, 15).

Листом за вих.№2302-вих-3707 від 05.08.2019 Управління звернулося до АТ «Оксі Банк» та зазначило про необхідність повернення об`єкту суборенди балансоутримувачу ЛКП « Агенція ресурсів Львівської міської ради».

11 листопада 2019 року АТ «Оксі Банк» звернулося до Управління комунальної власності ДЕР ЛМР з заявою (вих.№1111-720) про продовження терміну оренди за договором оренди (договір суборенди №1 від 29 січня 2010 року, який діє як договір оренди зі змінами) та переукладення вказаного договору між АТ «Оксі Банк» та уповноваженою власником комунального майна особою, щодо об`єкта, що знаходиться за адресою: м. Львів, площа Галицька, 15, загальною площею 91,7 кв. м, для розміщення відділення банку.

Листом (вих.№2302-5873 від 20 грудня 2019 року) Управління комунальної власності ДЕР ЛМР повідомило АТ «Оксі Банк», що оскільки договір оренди із ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» припинив свою дію 01 серпня 2019 року, то і договір суборенди із АТ «Оксі Банк» припинив свою дію з вказаної дати. При цьому, повідомлено про право АТ «Оксі Банк» звернутися до управління на загальних підставах для отримання в оренду нежитлових приміщень, які цікавлять банк.

У січні 2020 року Акціонерне товариство «Оксі Банк» звернулося до суду з цим позовом до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Львівське комунальне підприємство «Рембуд» та на стороні відповідача Львівська міська рада, про визнання договору суборенди №1 від 29 січня 2010 року (зі змінами), укладений між ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер», АТ публічного типу «Оксі Банк» (правонаступником якого є АТ «Оксі Банк») та ЛКП «Рембуд», договором оренди, а також зобов`язання відповідача укласти з позивачем договір оренди на новий термін. Так, позивач посилається на п.7.1 договору суборенди, на підставі якого останній слід вважати договором оренди. Щодо другої позовної вимоги зазначає, що оскільки відповідач вважає припиненим договір оренди 01 серпня 2019 року, то позивач має переважне право на переукладення договору оренди на новий термін, як належний орендар.

Щодо обраного позивачем способу захисту:

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч.2 ст.16 ЦК України).

При цьому, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відтак, зважаючи на наявність між сторонами спору про існування чи відсутність між сторонами орендних правовідносин, беручи до уваги умови договору суборенди №1 від 29 січня 2010 року щодо можливості дії такого договору як договору оренди (п.7.1 договору суборенди), колегія суддів вважає можливим та належним способом захисту позивача звернення до суду з вимогою про визнання договору суборенди договором оренди, з огляду на заперечення вказаного з боку відповідача.

Щодо вимоги про визнання договору суборенди договором оренди:

Згідно з ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст.774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

За умовами п.7.1 договору суборенди №1 від 29 січня 2010 року у випадку дострокового розірвання або припинення первинного договору оренди, орендар продовжує виконувати обов`язки, покладені на нього цим договором в повному обсязі, при цьому, права та обов`язки орендодавця одночасно відступаються на користь балансоутримувача, внаслідок чого цей договір продовжує діяти як договір оренди і надалі вважається укладеним між орендарем та балансоутримувачем, та за яким балансоутримувач має права та обов`язки орендодавця (при необхідності балансоутримувач та орендар можуть внести до даного договору зміни з метою приведення його у відповідність до нових правовідносин).

Згідно з п.4.8 договору оренди чинність останнього припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем; загибелі об`єкта оренди; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду, господарського суду; банкрутства орендаря та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

Посилаючись на п.7.1 договору суборенди, позивач вважає, що договір суборенди, починаючи з 15 березня 2010 року (день з якого відкликано банківську ліцензію у ВАТ «СКБ «Дністер»), діяв як договір оренди, у зв`язку з банкрутством орендаря ВАТ «СКБ «Дністер».

Так, рішенням Господарського суду Львівської області від 26 травня 2010 року у справі №28/37 суд вирішив підтвердити відповідність застосування процедури ліквідації Відкритого акціонерного товариства «Селянський комерційний банк «Дністер» з боку Національного банку України вимогам Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Поряд з цим, 24 січня 2014 року між сторонами договору суборенди (в тому числі і ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» (суборендодавець), від імені якого діяв ліквідатор та ПАТ «Оксі Банк» (суборендар)) укладено додатковий договір до договору суборенди, за умовами якого п.7.1 викладено в наступній редакції: у випадку дострокового розірвання або припинення первинного договору оренди, зокрема, у випадку ліквідації суборендодавця, суборендар та орендодавець продовжують виконувати обов`язки за цим договором в повному обсязі, внаслідок чого цей договір продовжує діяти як договір оренди і надалі вважається укладеним між суборендарем та орендодавцем, та за яким орендодавець набуває права та обов`язки орендодавця і суборендодавця за цим договором до моменту укладення нового договору оренди.

Зважаючи на умову п.7.1 та інші умови, погоджені сторонами у додатковому договорі від 24 січня 2014 року до договору суборенди, сторони (в тому числі і суборендодавець і суборендар (позивач у справі) визнали факт існування між ними правовідносин суборенди та чинність основного договору оренди станом на час укладення додаткового договору до договору суборенди.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача про припинення договору оренди ще у 2010 році, у звязку з банкрутством суборендодавця ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер».

Поряд з цим, щодо ліквідації ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер», то згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» станом на 01 серпня 2019 року та станом на даний час не ліквідоване та перебуває в стані припинення, що свідчить про відсутність підстав вважати, що договір оренди №17 від 30 липня 2004 року був достроково припинений, а договір суборенди на підставі п.7.1 останнього трансформувався у договір оренди.

Щодо посилань позивача на те, що він сплачував орендну плату безпосередньо орендарю, то вказане не суперечить умовам договору суборенди (з урахуванням змін, внесених додатковим договором від 24 січня 2014 року), відповідно до умов якого (п.п.3.3, 3.4) за домовленістю сторін суборендар (позивач) сплачує орендну плату орендодавцю (ЛКП «Рембуд») не пізніше, ніж на 10-ий день місяця, наступного за тим, за який здійснюється оплата, шляхом банківського переказу на рахунок орендодавця (ЛКП «Рембуд»).

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача укласти з позивачем договір оренди на новий термін:

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 764 ЦК України визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч.4 ст.284 ГК України).

Так само у п.4.3 договору оренди сторони погодили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Судом встановлено відсутність взаємної згоди сторін на пролонгацію договору оренди після 01 серпня 2019 року, та наявність повідомлення з боку орендодавця про припинення договірних відносин, у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди (лист вих.№2302-вих-3708 від 05 серпня 2019 року), відтак, вказаний договір оренди діяв до 01 серпня 2019 року.

Відповідно до ч.2 ст.291 ГК України договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з ст.774 ЦК України строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

Враховуючи наведене, договір суборенди №1 від 29 січня 2010 року також припинив свою дію 01 серпня 2019 року.

Поряд з тим, позивач просить суд зобов`язати відповідача укласти договір оренди на новий термін. При цьому, позивач звертався до відповідача з заявою (вих.№1111-720 від 111 листопада 2019 року) та просив продовжити термін оренди за договором оренди (договір суборенди №1 від 29 січня 2010 року, який діє як договір оренди зі змінами).

Відповідно до ч.1 ст.777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання (ч.2 ст.777 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.285 ГК України орендар має переважне право перед іншими суб`єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

Колегія суддів звертає увагу на помилкове ототожнення позивачем правового інституту пролонгації договору оренди нерухомого майна (продовження договору на той же строк і на тих самих умовах), врегульованого положеннями статті 764 ЦК України, частини 2 статті 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, та правового інституту продовження договору оренди на новий строк внаслідок реалізації переважного права добросовісного орендаря (стаття 777 ЦК України та частина 3 статті 17 зазначеного Закону), сутністю якого є укладення договору оренди на новий строк, а не його автоматичне поновлення.

Вказані правові інститути є взаємовиключними, оскільки реалізація орендарем переважного права можлива тільки у разі припинення дії попереднього договору оренди, а суть такої реалізації зводиться до надання добросовісному орендарю переваги перед іншими особами за рівних запропонованих орендодавцю умов договору оренди (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №904/5126/19).

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковими твердження позивача про порушення відповідачем його переважного права на укладення договору оренди, оскільки АТ «Оксі Банк» було суборендарем за договором суборенди №1 від 29 січня 2010 року, а не орендарем за договором оренди №17 від 30 липня 2004 року, та як встановлено судом вище, відсутніми були підстави вважати договір суборенди договором оренди.

Одночасно, відповідно до усталених правових висновків Верховного Суду порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди: - із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; - у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; - укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об`єкт оренди для власних потреб (аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №904/5126/19).

Враховуючи наведене, позивачем не доведено порушення з боку відповідача права позивача на укладення з ним договору оренди. Позивач не позбавлений права на звернення до відповідача на загальних підставах, з метою отримання в оренду нежитлові приміщення, в яких він зацікавлений.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи та обставини, зазначені сторонами, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

При цьому, доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 11 серпня 2020 року у справі №914/167/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оксі Банк» без задоволення.

Матеріали справи №914/167/20 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 03 червня 2021 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Матущак О.І.