ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2021 р. Справа№ 925/534/13(925/1034/20)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Гарник Л.Л.

Верховця А.А.

за участю секретаря судового засідання Кудько О.О.

та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засіданні від 02.06.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Агрофірма Іскра"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 19.11.2020

у справі № 925/534/13 (925/10344/20) (суддя Хабазня Ю.А.),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МТС-2000",

до Дочірнього підприємства "Агрофірма Іскра ",

про визнання недійсним договору від 29.02.2012 купівлі-продажу нежилого приміщення та спростування майнових дій боржника.

в межах справи № 925/534/13 (925/10344/20),

за заявою ініціюючого кредитора,фізичної особи - підприємця Чупирі Надії Дмитрівни,

до боржника, Товариства з обмеженою відповідальністю "МТС-2000",

про банкрутство юридичної особи

ВСТАНОВИВ:

Боржником, в особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Юдицького О.В., у межах справи про банкрутство №925/534/13 подано заяву від 26.09.2016 №02-01/11303/534-13 з вимогами про визнання недійсним договору від 29.02.2012 купівлі-продажу нежилого приміщення (з додатковою угодою до нього від 31.01.2013), укладеного між боржником, ТОВ "МТС-2000", та ДП "Агрофірма "Іскра"; спростування майнових дій боржника, пов`язаних з відчуженням нежилого приміщення загальною площею 1258,2 кв.м по вул.Урожайна, 54 у с.Нова Дмитрівка Золотоніського району, Черкаської області; витребування від ДП "Агрофірма "Іскра" та повернення у ліквідаційну масу боржника зазначеного нежилого приміщення, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину або вчинення майнової дії.

25.08.2020 позивачем подано заяву від 19.08.2020 №02-01/15864/534-13 про зміну (уточнення) підстав позову, у якій він просив визнати недійсним Договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 29.02.2012, укладений між ТОВ "МТС 2000" (18008, м.Черкаси, вул.Смілянська, 144, ідентифікаційний код 30842704) та ДП "Агрофірма Іскра" (19712, Черкаська область, Золотоніський район, с.Броварки, ідентифікаційний код 31214624), посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. за реєстровим №519, з Додатковою угодою від 31.01.2013 до вказаного Договору, посвідчену приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В., та спростувати майнові дії боржника, пов`язані з відчуженням нежилого приміщення загальною площею 1258,2 кв.м. у с.Нова Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області по вул.Урожайна, 54; витребувати у ДП "Агрофірма "Іскра" (19712, Черкаська область, Золотоніський район, с.Броварки, ідентифікаційний код 31214624) та повернути у ліквідаційну масу ТОВ "МТС 2000" нежиле приміщення загальною площею 1258,2 кв.м., що знаходиться у с.Нова Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області по вул.Урожайна, 54, і розташоване на земельній ділянці, яка належить Новодмитрівській сільській раді, з такими надвірними спорудами: будинок тваринника з прибудовами (АІ, БІІ, ВІ), вагова (ГІ), а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 01.09.2020 у справі № 925/534/13 (925/10344/20) прийнято заяву ТОВ «МТС 2000» у особі арбітражного керуючого Юдицького О.В. про зміну підстав позову.

Вищевказані позовні вимоги мотивовані тим, що Договір №519 та Додаткова угода до нього укладені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство ТОВ "МТС-2000", з порушенням цивільного законодавства і законодавства про банкрутство, оскільки розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків) та оскільки укладення такого договору можливе після виділення частини земельної ділянки в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Зазначено, що сторони фактично приховали договір купівлі-продажу майнового комплексу, який знаходиться у с.Нова Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області по вул.Урожайна, 54 з метою безоплатної передачі на користь ДП "Агрофірма "Іскра" майна та не проведення розрахунку з фізичною особою-підприємцем Чупиря Н.Д. Позивач посилається на те, що ДП "Агрофірма "Іскра" та Кикоть С.М. , яким від імені ДП "Агрофірма "Іскра" був підписаний Договір №519, є засновниками ТОВ "МТС-2000" і входили до складу його вищого органу управління, отже є пов`язаними (заінтересованими) з останнім особами. На думку позивача строк позовної давності не пропущено.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 19.11.2020 позовну заяву боржника в особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Юдицького О.В., від 26.09.2016 №02-01/11303/534-13 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 29.02.2012, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "МТС-2000" та Дочірнім підприємством "Агрофірма Іскра ", посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. за реєстровим №519, з додатковою угодою від 31.01.2013 до вказаного договору , посвідченою приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В., та спростовано майнові дії боржника, пов`язані з відчуженням нежилого приміщення загальною площею 1258,2 кв.м. у с.Нова Дмитрівка, Золотоніського району, Черкаської області по вул.Урожайна,54. Витребувано у ДП "Агрофірма Іскра" та повернено у ліквідаційну масу ТОВ "МТС 2000" нежиле приміщення загальною площею 1258,2 кв.м. у с.Нова Дмитрівка, Золотоніського району, Черкаської області по вул.Урожайна, 54, і розташоване на земельній ділянці, яка належить Новодмитрівській сільській раді, з такими надвірними спорудами: будинок тваринника з прибудовами (АІ,БІІ,ВІ), вагова (ГІ). Стягнено з ДП "Агрофірма Іскра " на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МТС-2000" 2756,00 грн. судового збору, сплаченого на подання позову, а також 689,00 грн. судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову - разом 3445 грн. (три тисячі чотириста сорок п`ять гривень), та в решті вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, Дочірнє підприємство "Агрофірма Іскра" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 19.11.2020 у справі №925/534/13(925/1034/20) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МТС-2000" до ДП "Агрофірма Іскра" про визнання недійсним договору від 29.02.2012 купівлі-продажу нежилого приміщення та спростування майнових дій боржника, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення у справі №925/534/13(925/1034/20) судом першої інстанції безпідставно застосовано до правовідносин у даній справі ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ). На момент укладення Договору №519 ДП «АГРОФІРМА «ІСКРА» не було заінтересованою особою відносно ТОВ «МТС-2000» в розумінні визначення викладеного в КУзПБ та Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній на день укладення спірного договору), що спростовує обставини, визначені в п.19.1. мотивувальної частини оскаржуваного рішення. Суд необгорунтовано зазначив, що збитки від Договору №519 полягають, у неотриманні ТОВ «МТС-2000» та надалі його кредиторами коштів у сумі 9 912,00 грн, сплату яких було передбачено зазначеним договором. Крім того, в оскаржуваному рішенні та в заявах ліквідатора TOB «МТС-2000» відсутні посилання на обставини, підтверджені відповідними доказами, що саме внаслідок укладення оспорюваного правочину ТОВ «МТС-2000» стало неплатоспроможним та виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим, як і відсутні докази того, що у Боржника на момент укладення оскаржуваного правочину були відсутні активи за рахунок, яких можливо було задовольнити вимоги кредиторів, перелік яких станом на день укладення Договору №519 судом не встановлювався. Скаржник посилається на те, що невірне зазначення в договорі кадастрового номеру земельної ділянки і без виділення цієї частини в окрему земельну ділянку не є підставою для визнання такого договору недійсним в порядку встановленому ст.ст.203, 215 ЦК України, оскільки в даному випадку такий правочин може бути визнаний неукладеним або розірваним. Судом залишено поза увагою, що кадастрові номера зазначені в оспорюваному договорі на підставі довідок міськрайонного управління Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі Черкаської області від 27.01.2012 №266/03-12 та від 30.01.2013 №92/06-11. Скаржник також не погоджується з висновком суду, що визначення початку перебігу строку позовної давності починається з дня, коли саме арбітражний керуючий у справі про банкрутство дізнався про оспорюваний правочин, вказане не відповідає правилам застосування відповідної норми матеріального права.

05.02.2021 до Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «МТС-2000» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що Договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 29.02.2012 міс тив недостовірну інформацію про кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташовано об`єкт нерухомості, що є порушенням ст.120 Земельного Кодексу України, ст. 377 ЦК України. Відповідно до умов Договору та ст.120 Земельного Кодексу України; ст. 377 ЦК України, покупець не міг набути право користування земельною ділянкою, на якій розташовано об`єкт нерухомості, оскільки не відбулось виділення частини земельної ділянки в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Зазначено, що станом на дату укладення Договору купівлі-продажу нежилого приміщен ня від 29.02.2012 сторони не досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору, зокрема щодо кадастрового номера земельної ділянки. Оспорюваний правочин було вчинено за участі заінтересованих осіб стосовно боржника після накладення арешту на майно боржника, про що було відомо органам управління ТОВ «МТС-2000» та ДП «Агрофірма «Іскра».

14.04.2021 та 16.04.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі представника ТОВ «МТС-2000».

В судове засідання 02.06.2021 з`явився представник ДП «Агрофірма «Іскра», який підтримав вимоги апеляційної скарги, інші учасники справи не з`явились, про причини неявки в судове засідання не повідомили.

Учасники провадження про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином направленням на адреси місцезнаходження (місце проживання) учасників справи копії відповідної ухвали суду.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

В той же час за положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №924/369/19.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд прийшов до висновку за можливе здійснювати розгляд скарги без участі певних представників учасників справи, що не з`явилися у судове засідання, так як вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши представників учасників справи, що з`являлись в судові засідання, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову в задоволені позову, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.09.2007 Виконавчим комітетом Новодмитрівської сільської ради видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно та Золотоніським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації видано витяг №15992000 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, нежиле приміщення за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с.Нова Дмитрівка, вул.Урожайна, 54, яке належить ТОВ "МТС-2000" на праві колективної власності.

Між Золотоніською райдержадміністрацією та ТОВ "МТС-2000" укладено Договір оренди землі від 02.09.2009, згідно з яким Орендодавець (Золотоніська райдержадміністрація) передає, а Орендар (ТОВ "МТС-2000") приймає у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Новодмитрівської сільської ради за межами населеного пункту; в оренду передається земельна ділянка загальною площею 79,4 га, в тому числі із земель історико-культурного призначення 38,9 га ріллі, земель під господарськими будівлями та польовими шляхами 40,5 га; на земельній ділянці під господарськими будівлями та дворами знаходяться об`єкти нерухомого майна; всі будівлі знаходяться в задовільному стані; нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 38,9 га (рілля) складає 595 567,00 грн.; нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 40,5 га (господарські будівлі та польові шляхи) не проведена; Орендар земельної ділянки зобов`язаний (...) до початку використання земельної ділянки замовити в землевпорядній організації технічну документацію по встановленню меж цієї ділянки в натурі (на місцевості); (...) на протязі одного місяця (з дати державної реєстрації) розробити технічну документацію по нормативній грошовій оцінці на земельну ділянку загальною площею 40,5 га (господарські будівлі та польові шляхи), затвердити на сесії районної ради та підготувати додаткову угоду до договору оренди землі згідно нормативної грошової оцінки землі; дія Договору припиняється у разі (...) ліквідації юридичної особи-орендаря (...); (...) невід`ємними частинами Договору є: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених законом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з ч. 1 і 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: (…) 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право (…). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1 і 3 ст. 215 ЦК України: підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В силу ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч. 1, 3 ст. 216 ЦК України).

Згідно з ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача); розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Частиною 1 статті 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно з ч. 1, 2, 5, 6 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди..

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Між ТОВ "МТС-2000" (продавець) та ДП "Агрофірма "Іскра" (покупець) укладено Договір купівлі-продажу від 29.02.2012 нежилого приміщення, який посвідчено 29.02.2012 приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В., зареєстровано в реєстрі за №519, за умовами якого: Продавець (ТОВ "МТС-2000", в особі директора Мельничука Петра Івановича) продає, а Покупець (ДП "Агрофірма "Іскра" в особі директора Кикотя Сергія Миколайовича) купує належне Продавцю на праві приватної власності нежиле приміщення загальною площею 1258,2 кв.м., що знаходиться в с.Нова Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області, вул. Урожайна,54 і розташоване на земельній ділянці площею 9,6559 га, кадастровий № 07 008 0024, яка належить Новодмитрівській сільській раді, з такими надвірними спорудами: будинок тваринника з прибудовами (АІ, БІІ, ВІ), вагова (ГІ); продаж здійснено за 9 912, 00 грн, у тому числі 1652,00 грн. - ПДВ, які Продавець отримав до підписання цього Договору; загальна вартість нежилого приміщення на підставі загальної вартості нерухомого майна згідно з даними витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Золотоніським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації від 24.02.2012 №33289294, реєстраційний №3473456 складає 8260 грн, експертна оцінка 8260 грн без ПДВ; право власності на нежиле приміщення виникає у Покупця з моменту державної реєстрації цього Договору; зміст ст.118,120,121 Земельного кодексу та ст.377 Цивільного кодексу сторонам нотаріусом роз`яснено; Покупець зобов`язаний сплачувати податок на землю з моменту підписання цього Договору.

29.02.2012 приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. у Державному реєстрі правочинів зареєстровано правочин (Договір купівлі-продажу): відчужувач: ТОВ "МТС-2000", набувач: ДП "Агрофірма "Іскра"; предмет правочину: нежиле приміщення, адреса: Черкаська область, Золотоніський район, с.Нова Дмитрівка, вул.Урожайна,54; опис майна: надвірні споруди: будинок тваринника з прибудовами (АІ, БІІ, ВІ), вагова (ГІ).

01.03.2012 державним реєстратором прийнято рішення та до реєстру прав власності на нерухоме майно внесено запис про права власності ДП "Агрофірам Іскра" на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 3473456, нежиле приміщення за адресою Черкаська область, Золотоніський район, с. Нова Дмитрівка, вул. Урожайна, буд. 54, площею 1258,2 кв.м.

Листом від 30.01.2013 за №92/06-11 Міськрайонним управлінням Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі Черкаської області повідомлено ДП "Агрофірма Іскра" про те, що земельній ділянці площею 9,6559 га, яка перебуває у користуванні ТОВ "МТС-2000" і розташована за адресою: Черкаська область, Новодмитрівська сільська рада, присвоєно кадастровий номер :05:003:0003, а попередньо вказаний у довідці від 27.01.2012 №266/03-12 номер :07:008:0024 є помилковим.

З цього приводу, між ТОВ "МТС-2000" в особі директора Мельничука Петра Івановича та ДП "Агрофірма "Іскра" в особі директора Кикотя Сергія Миколайовича укладено Додаткову угоду від 31.01.2013 до Договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 29.02.2012, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В., зареєстрованого в реєстрі за №519.

Додаткову угоду посвідчено приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. та зареєстровано в реєстрі за №131. Додатковою угодою п.1 Договору №519 викладено у такій редакції: "Продавець" продає, а "Покупець" купує належне "Продавцю" на праві приватної власності нежиле приміщення, загальною площею 1258,2 кв.м., що знаходиться в с.Нова Дмитрівка, Золотоніського району, Черкаської області, вул.Урожайна, буд.54 (п`ятдесят чотири) і розташоване на земельній ділянці, площею 9,6559 (дев`ять цілих шість тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять десятитисячних) га, кадастровий №:05:003:0003, яка належить Новодмитрівській сільській раді, з такими надвірними спорудами: будинок тваринника з прибудовами (АІ, БІІ, ВІ), вагова (ГІ)". У п.2 Додаткової угоди зазначено, що вона є невід`ємною частиною Договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 29.02.2012, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В., зареєстровано в реєстрі за №519.

З метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, для вирішення питань, що мають значення для правильного вирішення спору та потребують спеціальних знань ухвалою суду першої інстанції від 11.04.2017 у даній справі призначено судову експертизу, проведення якої доручено Черкаському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

20.12.2018 супровідним листом від 18.12.2018 №23/980-18 Черкаське відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надіслано суду Висновок експерта від 18.12.2018 №980/17-23 №1544-1558/18-23 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, згідно з яким експерт прийшов до висновків:

що статус земельної ділянки, на яких розташовані будівлі, які знаходяться у с.Нова Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області по вул.Урожайна, 54, а саме: будинок тваринника з прибудовами у складі: (літ. АІ) площею 416,7 кв.м., ( літ.БІІ) площею 632,7 кв.м., (літ.ВІ) площею 124,8 кв.м., вагова (літ.ГІ) площею 84,0 кв.м. не визначений;

що відповідні документи у матеріалах справи відсутні і на клопотання експерта не надані, тому визначити ринкову вартість даної нерухомості не вбачається можливим;

що "Звіт про незалежну оцінку ринкової вартості без урахування ПДВ нежитлових будівель та споруд, які на праві приватної власності належать ТОВ "МТС-2000" та розташовані за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. НовоДмитрівка, вул.Урожайна, 54, станом на 20 лютого 2012 року", складений ПП "Ажіо", класифікується як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у Звіті, після виправлення зазначених недоліків;

що до "Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості без урахування ПДВ нежитлових будівель, які на праві приватної власності належать ТОВ "МТС-2000" та розташовані за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с.НовоДмитрівка, вул.Урожайна, 54", виконаний ПП "Ажіо" станом на 20.02.2012 включені усі будівлі і споруди, зазначені у технічному паспорті на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: вул.Урожайна, 54, с.Нова Дмитрівка, Золотоніський район, Черкаська область, виготовленого КП "ЧООБТІ" станом на 21.02.2012;

що у зв`язку з відсутністю інформації про статус земельної ділянки, на якій розташовано вказані вище об`єкти нерухомості, визначити ринкову вартість будівель і споруд, що зазначені у Звіті станом на 29.02.2012 і станом на момент складання експертного висновку не вбачається можливим.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.02.2019 року у справі призначено повторну судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

13.02.2020 до суду від Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз супровідним листом від 12.02.2020 №23/919-19 надійшов Висновок експертів за результатами проведення повторної комісійної судової оціночно-будівельної експертизи від 12.02.2020 №919//2350-2360/19-23/63-80/20-23, згідно з яким: визначити ринкову вартість станом на 29.02.2012 та станом на момент складання експертного висновку нежилих приміщень, які знаходяться у с.Нова Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області по вул.Урожайна,54 , а саме: будинок тваринника з прибудовами у складі: (літ.АІ) площею 416,7 кв.м., (літ.БІІ) площею 632,7 кв.м., (літ.ВІ) площею 124,8 кв.м., вагова (літ.ГІ) площею 84,0 кв.м. не вбачається можливим, оскільки у матеріалах справи відсутня інформація про статус земельної ділянки, на якій розташовані вказані будівлі; складений ПП "Ажіо" "Звіт про незалежну оцінку ринкової вартості без врахування ПДВ нежитлових будівель та споруд, які на праві приватної власності належать ТОВ "МТС-2000" та розташовані за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с.Нова Дмитрівка, вул.Урожайна, 54, станом на 20 лютого 2012 року" класифікується як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у Звіті, після виправлення недоліків.

Як вже зазначалось вище, задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з їх обґрунтованості та доведеності належними та допустимими доказами.

За висновками Господарського суду Черкаської області:

- спірний правочин вчинено боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство - Договір №519 укладено 29.02.2012, справу про банкрутство порушено 25.04.2013;

- укладенням між сторонами договору №519 кредиторам завдані збитки;

- боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

- боржник здійснив відчуження майна за цінами, відповідно нижчими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

- договір №519 суперечить актам цивільного законодавства (ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України).

При цьому, як зазначено судом, позов ліквідатором подано до суду з пропуском строку позовної давності більш як на 20 місяців, однак, враховуючи дві заміни арбітражних керуючих у справі №925/534/13 про банкрутство ТОВ "МТС-2000", суд першої інстанції визнав поважними причини пропуску строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, судова колегія не погоджується з даними висновками господарського суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо неможливості в даному випадку застосування норм Кодексу України з процедур банкрутства з огляду на принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Провадження у справі №925/534/13 про банкрутство ТОВ "МТС-2000" порушено ухвалою суду від 25.04.2013 на підставі Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній після 19.01.2013.

Системний аналіз норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі-Закону про банкрутство), у редакції чинній на час порушення провадження у справі №910/2010/19, дає підстави для висновку, що з моменту порушення (відкриття) щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі і спеціальні норми Закону про банкрутство застосовуються переважно при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі суддів Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 02.10.2019 у справі №5006/5/39б/2012.

Разом з тим, 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства (далі КУзПБ) №2597-VIII від 18.10.2018, який в силу пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, поширює свою дію на подальший розгляд справ про банкрутство незалежно від дати порушення (відкриття) провадження у таких справах, за винятком справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації.

З дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Відомості Верховної Ради України, 1992, №31, ст. 440 із наступними змінами).

Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм права до спірних правовідносин через призму положень статті 58 Конституції України, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про таке.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Статтею 5 ЦК України "Дія актів цивільного законодавства у часі" визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, за загальним правилом до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце (висновок Верховного Суду у постанові від 12.11.2020 у справі №911/956/17, Верховного Суду України у постанові від 02.12.2015 у справі №3-1085гс15).

Принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (пункт 4 рішення Конституційного Суду України від 05.04.2001 №3-рп/2001).

Конституційний Суд України дійшов висновку, що конституційний принцип про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб, проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (абзац 4 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Відповідно до частини третьої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як вбачається з Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, ним не передбачено надання зворотної дії в часі положенням статті 42 цього Кодексу, як і будь-яким іншим положенням Кодексу. З огляду на таке, до договорів, які укладені до моменту набрання чинності КУзПБ застосовуються загальні чи спеціальні норми матеріального права, які визначають підстави недійсності цих договорів та існували на момент укладення договору (вчинення правочину).

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, в тому числі і Кодексу України з процедур банкрутства, під час розгляду спорів у справі про банкрутство викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2020 року у справі № 911/956/17.

Як зазначено вище, провадження у справі №925/534/13 про банкрутство ТОВ "МТС-2000" порушено ухвалою суду від 25.04.2013.

Ліквідатор банкрута, арбітражний керуючий Юдицький О.В., звернувся до суду із даною позовною заявою у 2016, позовні вимоги грунтувались на приписах ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

На момент звернення ліквідатора з позовною заявою діяв Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", положення якого не передбачали такої спеціальної підстави для визнання недійсним договору, як його укладення із заінтересованими особами, проте передбачали підозрілий період один рік, що передував укладанню оспорюваного договору.

В подальшому, у зв`язку із набранням чинності Кодексом України з процедур банкрутства, ліквідатором змінено (уточнено) підстави позову, та визначено їх на підставі ст. 42 названого кодексу, яка передбачає можливість визнання недійними договорів, вчинених боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, в тому числі і з огляду на укладення правочину із заінтересованими особами.

Спірний правочин укладено сторонами у 29.02.2012, тобто більше ніж за рік до порушення провадження у справі про банкрутство, відтак, оскаржуваний правочин не може бути визнаний недійсним у межах справи про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора зі спеціальних підстав, передбачених ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній після 19.01.2013) станом на дату звернення арбітражного керуючого Юдицький О.В. до суду з даною заявою.

Отже, на переконання судової колегії, помилковими є висновки суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин Кодексу України з процедур банкрутства (дія закону у часі); при цьому, спеціальні підстави, передбачені ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" також не можуть бути застосовані до спірного правочину від 29.02.2012, оскільки ця норма Закону передбачала підозрілий період один рік, що передував укладанню оспорюваного договору.

Щодо завданих боржнику збитків укладенням спірного правочину, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначив місцевий господарський суд, збитки полягають у неотриманні ТОВ "МТС-2000" та його кредиторами тих коштів, які мали бути включені до вартості майна за земельну ділянку.

Але, земельна ділянка під будівлями на даний час (згідно з висновками експертизи) не може бути оцінена, оскільки належним чином не виділена із загального масиву земельної ділянки, яка була надана в оренду ТОВ "МТС", нормативна грошова оцінка земельної ділянки за відповідною площею не проведена.

Разом з тим, рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, висновки суду мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватись достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Так, вартість земельної ділянки площею 9,6559 га при розгляді даної справи не визначалась.

Крім того, у Висновку експертів за результатами проведення повторної комісійної судової оціночно-будівельної експертизи від 12.02.2020 №919//2350-2360/19-23/63-80/20-23 зазначено про неможливість визначити ринкову вартість нерухомого майна, що є предметом спірного правочину, оскільки відсутня інформація про статус земельної ділянки, на якій розташовані вказані будівлі.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При цьому, судова колегія зауважує, що згідно з нормами ГК України та ЦК України завдані особі збитки мають бути реальними, зокрема, збитками є витрати, що вже понесені особою в результаті оспорюваного правочину.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що укладенням спірного правочину боржнику було завдано збитки, є помилковими та будуються на припущеннях, оскільки розмір відповідних збитків не визначено, а ліквідатором не доведено обставин, що саме в результаті вчинення оспорюваного договору боржник поніс такі збитки та в якому саме розмірі.

Щодо висновку про те, що боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

Як зазначив суд першої інстанції, іншого майна у боржника, за рахунок якого могли б бути задоволені, чи були задоволені вимоги ініціюючого кредитора Чупирі Н.Д. не виявлено; боржник передав майно своєму засновнику, внаслідок чого задоволення вимог Чупирі Н.Д. та інших кредиторів за рахунок цього майна стало неможливим.

Разом з тим, судом не зазначено, яке саме зобов`язання призвело до зміни майнового стану боржника.

При цьому, судова колегія зазначає, що між боржником та ДП «Агрофірма «Іскра» укладено оплатний договір купівлі-продажу майна, оскільки, як вбачається з умов спірного договору, продаж здійснено за 9 912, 00 грн, у тому числі 1652,00 грн. - ПДВ, грн, які ТОВ "МТС-2000" отримало до підписання цього договору.

Ціна договору відповідає розміру вартості майна, визначеному ПП "Ажіо" у Звіті про незалежну оцінку ринкової вартості без врахування ПДВ нежитлових будівель та споруд, які на праві приватної власності належать ТОВ "МТС-2000" та розташовані за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Нова Дмитрівка, вул. Урожайна, 54 станом на 20.02.2012.

Жодних додаткових зобов`язань, які б збільшувати кредиторську заборгованість боржника, внаслідок яких виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим, боржником взято не було, заявником цього не доведено, та судом відповідних обставин не встановлено.

Щодо здійснення боржником відчуження майна за цінами, відповідно нижчими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, судом першої інстанції вказано, що згідно з висновками експертизи встановити ринкову вартість майна не вбачається можливим ні на час його продажу, ні на момент проведення експертизи, оскільки у матеріалах справи відсутня інформація про статус земельної ділянки, на якій розташовані вказані будівлі; боржник продав нерухоме майно без урахування вартості земельної ділянки, тобто за ціною нижчою від ринкової; внаслідок виконання зобов`язання майна боржника стало недостатньо для задоволення вимог Чупирі Н.Д. та інших кредиторів.

З цього приводу судова колегія зазначає, що за приписами ст.4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" професійна оціночна діяльність - діяльність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, визнаних такими відповідно до положень цього Закону, яка полягає в організаційному, методичному та практичному забезпеченні проведення оцінки майна, розгляді та підготовці висновків щодо вартості майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 наведеного Закону звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

З метою визначення ринкової вартості майна, яке є предметом оспорюваного правочину на замовлення ТОВ "МТС-2000" суб`єктом оціночної діяльності - ПП "Ажіо" було складено звіт про незалежну оцінку майна, зокрема: "Звіт про незалежну оцінку ринкової вартості без врахування ПДВ нежитлових будівель та споруд, які на праві приватної власності належать ТОВ "МТС-2000" та розташовані за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Нова Дмитрівка, вул. Урожайна 54, станом на 20.02.2012.

21.02.2012 суб`єктом оціночної діяльності (ПП "Ажіо") складено Звіт про незалежну оцінку ринкової вартості без врахування ПДВ нежитлових будівель, які на праві приватної власності належать ТОВ "МТС-2000" та розташовані за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, с. Нова Дмитрівка, вул. Урожайна 54, згідно з яким загальна ринкова вартість об`єкта оцінки становить 8 260 грн. без ПДВ.

При цьому, як було зазначено вище, спірний договір між сторонами було укладено саме за ціною, визначеною у вищевказаному звіті, з урахуванням ПДВ.

Так, в оскаржуваному рішенні та у висновках експертів, складених на виконання ухвал суду у даній справі, на вирішення яких, в тому числі, ставилось питання стосовно визначення ринкової вартості нерухомого майна на момент укладення Договору №519, експерти станом день проведення експертизи не змогли встановити вартості майна через відсутність інформації стосовно земельної ділянки (її статусу та геометричних розмірів), на яких воно розташоване.

Разом з тим, судом першої інстанції залишено поза увагою, що Висновки експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 18.12.2018 №980/17-23 №1544-1558/18-23 та Висновки експертів за результатами проведення повторної комісійної судової оціночно-будівельної експертизи від 12.02.2020 №919//2350-2360/19-23/63-80/20-23, на підставі яких судом першої інстанції не прийнято до уваги Звіт про оцінку майна, складений ПП "Ажіо", не містять посилань на нормативно-правові акти, які унеможливлювали на момент укладення договору (29.02.2012) та унеможливлюють станом на момент складення експертного висновку визначення вартості будівель і споруд без "інформації про статус земельної ділянки, на якій розташована дана нерухомість".

Описаний у розділах 1, 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 Висновку експерта процес оцінки та огляд підходів до оцінки не містить вимог, які ставлять в залежність визначення вартості нерухомого майна від обставин наявності права власності чи права користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно.

При цьому, у Звітах ПП "Ажіо" статус земельної ділянки було встановлено, як не оформлена.

В оскаржуваному рішенні та в заявах ліквідатора ТОВ "МТС-2000" відсутні посилання на обставини, підтверджені відповідними доказами, що саме внаслідок укладення оспорюваного правочину ТОВ "МТС-2000" стало неплатоспроможним та виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим, як і відсутні докази того, що у боржника на момент укладення оскаржуваного правочину були відсутні активи, за рахунок яких можливо було задовольнити вимоги кредиторів, перелік яких станом на день укладення Договору №519 судом не встановлювався.

Окрім наведеного, слід також зауважити, що за наявності визначення сторонами за спірним правочином вартості майна, що продавалось боржником, судом першої інстанції не було зазначено дійсну ринкову вартість такого майна, а також загальний обсяг іншого майна боржника на час укладання спірного договору та його співвідношення з вимогами кредиторів боржника, на підставі чого можливо було б зробити беззаперечний висновок про здійснення боржником відчуження майна за цінами, відповідно нижчими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника стало недостатньо для задоволення вимог кредиторів.

Щодо доводів позивача, що спірний Договір №519 було укладено під час накладення арешту та заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Постанова державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Клименка О.О. від 28.02.2012 про накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "МТС-2000" і встановлення заборони на його відчуження є лише підставою для внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна шляхом подання державним виконавцем відповідної заяви. Саме з моменту внесення реєстратором до цього Реєстру відповідного запису відомості про арешт і заборону на відчуження майна стають публічно доступними. До цього часу про накладення арешту відомо лише державному виконавцю, а тому функція публічно-правового обмеження не виконується. На день укладення спірного договору відомості про арешт та заборону на відчуження майна товариства з обмеженою відповідальністю "МТС-2000" у встановленому законом порядку до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не були внесені і не були відомі сторонам оскаржуваного договору.

Щодо висновків про те, що Договір №519 суперечить актам цивільного законодавства.

Так, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказано, що Договір №519 суперечить актам цивільного законодавства, оскільки його укладено без зазначення дійсно існуючого кадастрового номеру земельної ділянки і без виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

З цього приводу судова колегія зазначає, що кадастровий номер в оспорюваному договорі та Додатковій угоді до нього зазначено на підставі довідок міськрайонного управління Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі Черкаської області від 27.01.2012 року №266/03-12 та від 30.01.2013 року №92/06-11.

На момент укладення Договору №519 порядок присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам регулювався Земельним кодексом України, Тимчасовим порядком присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, затвердженим Постановою КМУ від 18.08.2010 №749, відповідно до яких визначення та присвоєння кадастрового номера земельній ділянці здійснювали територіальні органи Держземагентства.

Оскільки у спірному правочині було зазначено кадастровий номер земельної ділянки на підставі довідок міськрайонного управління Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі Черкаської області, який на той час здійснював державні функції у наведеній сфері, тобто довідки були видані належним органом та скріплені печаткою, колегія суддів не вбачає підстав для висновку, що договір укладено за відсутності істотної умови договору купівлі-продажу нерухомого майна щодо зазначення кадастрового номеру земельної ділянки, і як наслідок, визнання спірного договору недійсним з наведених мотивів.

При цьому, апеляційним судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що під час укладення спірного правочину сторонами було узгоджено всі його істотні умови, сторони у спірному договорі зазначили, що оплату продавець отримав до підписання договору у повному обсязі, внаслідок чого даний договір було посвідчено нотаріально та в подальшому виконано шляхом державної реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем, а в подальшому сторонами у додатковій угоді від 31.01.2013 вказано кадастровий номер відповідної земельної ділянки згідно з довідкою міськрайонного управління Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі Черкаської області (міститься в матеріалах справи).

Крім того, під час перегляду справи в апеляційному порядку колегією суддів також враховано практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункту 58, "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), № 32457/05, пункту 40, "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), №35298/04, пункту 67).

Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про недоведеність ліквідатором належними та допустимими доказами заявлених у позовній заяві обставин, з якими закон пов`язує визнання спірного правочину, вчиненого боржником, недійсним.

Таким чином, суду не доведено, що спірний Договір №519 суперечить положенням законодавства про банкрутство, чи нормам ЦК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання даного договору недійсним, з підстав зазначених у позові ліквідатором, а, відтак, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На вказані вище обставини, суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про невідповідність укладеного правочину вимогам законодавства, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та прийняття нового про відмову у задоволенні позовної заяви ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Юдицького О.В.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, судова колегія зазначає, що згідно з ч. 1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто, за змістом наведеної норми позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску. (Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного суду від 25.01.2018 року у справі №910/7394/17 та від 13.03.2018 року у справі №911/1555/17).

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, то в даному випадку обставини ймовірного пропуску ліквідатором строку позовної давності та поважності причин пропуску такого строку судом не досліджуються.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити; оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволені позову.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України колегією суддів здійснено розподіл судових витрат.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Агрофірма Іскра" - задовольнити.

Рішення господарського суду Черкаської області від 19.11.2020 у справі №925/534/13 (925/10344/20) - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МТС-2000" на користь Дочірнього підприємства "Агрофірма Іскра" судовий збір у розмірі 4 134,00 грн за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Черкаської області видати наказ.

Матеріали справи №925/534/13 (925/10344/20) направити до господарського суду Черкаської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Північного апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у випадках, у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст складено 09.06.2021.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді Л.Л. Гарник

А.А. Верховець