РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.06.2021Справа № 910/5997/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., розглянувши в

порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали

господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транснафта-сервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клер Транс»

про стягнення 194 009, 82 грн.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Транснафта-сервіс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клер Транс» про стягнення 194 009, 82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач повністю не виконав свої грошові зобов`язання за договором № 03.07.2020/О від 03.07.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/5997/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено строки надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) представник відповідача подав письмовий відзив, у якому просив суд поновити строк для подання відзиву на позовну заяву, розглядати справу за правилами загального позовного провадження або за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 задоволено клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву у справі № 910/5997/21. Поновлено відповідачу процесуальний строк для подання відзиву у справі № 910/5997/21 до 25.05.2021. Письмовий відзив долучено до матеріалів справи. У задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи відмовлено.

Представник відповідача також подав клопотання про витребування доказів, у задоволенні якого суд відмовив, оскільки дане клопотання не відповідає приписам статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Сторонами у справі 03.06.2020 укладено договір поставки нафтопродуктів №03.07.2020/О, за яким позивач зобов`язався передати у власність відповідачу нафтопродукти, а відповідач - прийняти та оплатити їх вартість.

Пунктом 3.3 договору №03.07.2020/О від 03.06.2020 передбачено, що датою поставки товару є дата видаткової накладної.

Позивач протягом періоду часу з 18.01.2021 по 01.02.2021 здійснив поставку дизельного палива на суму 174 071, 40 грн., що підтверджується видатковими накладними №257 від 18.01.2021, №330 від 22.01.2021, №365 від 25.01.2021, №413 від 26.01.2021, №449 від 28.01.2021, №484 від 29.01.2021, №527 від 01.02.2021.

В свою чергу, відповідач у відзиві факт поставки товару не заперечує, проте наголошує, що у видаткових накладних не вказано реквізитів довіреності, що підтверджує обсяг повноважень особи, яка приймала товар зі сторони відповідача за видатковими накладними.

З долучених до позовної заяви видаткових накладних вбачається, що такі накладні з боку відповідача підписані електронним цифровим підписом Загарієм Олександром Миколайовичем, який відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є керівником юридичної особи відповідача.

Частиною п`ятою статті 65 Господарського кодексу України встановлено, що керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Жодних доказів, що підтверджують обмеження повноважень керівника юридичної особи відповідача у взаємовідносинах з іншими юридичними особами матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що видаткові накладні №257 від 18.01.2021, №330 від 22.01.2021, №365 від 25.01.2021, №413 від 26.01.2021, №449 від 28.01.2021, №484 від 29.01.2021, №527 від 01.02.2021 підписані уповноваженою особою відповідача.

Твердження відповідача про те, що сторонами не погоджувався обмін первинними документами в електронному вигляді суд відхиляє, оскільки такий порядок документообігу передбачено пунктом 9.8 договору №03.07.2020/О від 03.06.2020.

З урахуванням вищевикладеного та відсутності прямого заперечення факту отримання відповідачем товару, суд встановлює факт виконання позивачем своїх зобов`язань за укладеним договором №03.07.2020/О від 03.07.2020 у частині поставки дизельного палива на суму 174 071, 40 грн.

Згідно пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.3 договору №03.07.2020/О від 03.07.2020 передбачено, що оплата товару здійснюється відповідачем на умовах попередньої оплати у розмірі 100% від ціни партії товару протягом одного банківського дня на підставі виставленого позивачем рахунку-фактури.

Судом встановлено, що строк оплати за договором №03.07.2020/О від 03.07.2020 є таким, що настав.

За твердженням позивача, відповідач оплатив поставлений товар лише частково, у результаті чого на момент звернення до суду існує прострочена заборгованість у розмірі 172 736, 20 грн.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем вказаної суми заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 172 736, 20 грн. є правомірною і підлягає задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача 21 273,62 грн. - 10% штрафу.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 5.7. договору №03.07.2020/О від 03.07.2020 визначено, що у разі порушення строку оплати за поставлену партію товару більше ніж на 15 календарних днів від строку визначеного в пункті 4.3. договору відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

З наданого позивачем розрахунку штрафу вбачається, що нарахування здійснено на суму заборгованості у розмірі 212 736, 20 грн.

На підтвердження існування простроченої заборгованості відповідача за договором № 03.07.2020/О від 03.07.2020 у розмірі 212 736, 20 грн. позивач надав акт звірки взаєморозрахунків за період часу 01.01.2021 - 22.02.2021.

Суд зазначає, що акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Всупереч наведеного, позивач не надав суду жодних первинних документів (видаткових, товарно-транспортних накладних, рахунків, платіжних доручень тощо), що могли б підтвердити наявність простроченої заборгованості відповідача за договором №03.07.2020/О від 03.07.2020 у розмірі 212 736, 20 грн.

У зв`язку з відсутністю первинних документів суд позбавлений можливості встановити наявність у відповідача простроченої заборгованості за договором №03.07.2020/О від 03.07.2020 у розмірі 212 736, 20 грн.

Таким чином, розрахунок 10 % штрафу здійснено на суму заборгованості, яка не підтверджена матеріалами справи.

За розрахунком суду, розмір штрафу, нарахованого на суму боргу 172 736, 20 грн. (що заявлена до стягнення), становить 17 273, 62 грн.

У відзиві відповідач просить суд зменшити розмір штрафу на 50%.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Враховуючи, що заява відповідача про зменшення розміру штрафу невмотивована, жодних належних та допустимих доказів в розумінні статтей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження поважності причин неналежного виконання зобов`язань та винятковості даного випадку матеріали справи не містять, суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача про зменшення розміру штрафу.

З огляду на вищевикладене, позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу підлягає задоволенню частково у розмірі 17 273, 62 грн.

Відповідно до cтатті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Клер Транс» (01042, місто Київ, вулиця Академіка Філатова, будинок 10-А, офіс 3/13, ідентифікаційний код 38705558) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транснафта-сервіс» (07201, Київська область, Іванківський район, селище міського типу Іванків, вулиця Івана Проскури, будинок 11, ідентифікаційний код 41168507) 172 736, 20 грн. (сто сiмдесят двi тисячi сiмсот тридцять шiсть гривень 20 копiйок) - основного боргу, 17 273,60 грн. (сiмнадцять тисяч двiстi сiмдесят три гривнi 60 копiйок) - штрафу, та 2 822,70 (дві тисячі вісімсот двадцять дві гривні 70 копiйок) - судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю.Кирилюк