УХВАЛА

09 червня 2021 року

м. Київ

Справа № 924/868/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснов Є. В. - головуючий, Могил С. К., Уркевич В. Ю.,

секретар судового засідання - Астапова Ю. В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Хмельницької міської ради на постанову Північно - західного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 (колегія суддів: Мельник О. В., Василишин А. Р., Розізнана І. В.) і рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.01.2021 (суддя Крамар С. І.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницька універсальна компанія" до Хмельницької міської ради про визнання недійсним рішення сорок другої сесії Хмельницької міської ради № 83 від 17.06.2020 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою юридичній особі"

за участю представників:

позивача - Мартинкова О. Л.,

відповідача - Демчук Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Хмельницька універсальна компанія" (далі - ТОВ "Хмельницька універсальна компанія") звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Хмельницької міської ради про визнання недійсним рішення сорок другої сесії Хмельницької міської ради від 17.06.2020 № 83 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою юридичній особі".

2. Обґрунтовуючи позов ТОВ "Хмельницька універсальна компанія" зазначило, що Хмельницька міська рада не врахувала, що норми Земельного кодексу України вказують на те, що право постійного користування припиняється у разі набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, а не на частину будинку, будівлі або споруди. Приміщення, що належать ОСОБА_1 та ВАТ "Банк Універсальний" є невідокремленою складовою частиною приміщення готелю " Центральний ", а крім того, не розміщені безпосередньо на земельній ділянці, оскільки під даними приміщеннями розташовані підвали, що належать на праві власності ТОВ "Хмельницька універсальна компанія".

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 15.01.2021 позов задоволено, визнано недійсним рішення сорок другої сесії Хмельницької міської ради від 17.06.2020 № 83 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою юридичній особі".

4. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Короткий зміст касаційної скарги

5. Хмельницька міська рада у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

6. Скарга з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства, зокрема статі 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також прийняттям судових рішень без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 927/57/19.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

7. ТОВ "Хмельницька універсальна компанія" у відзиві просить касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення - без змін.

Позиція Верховного Суду

8. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

9. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позов виходив з того, що за змістом частин 1, 3 статті 79 ЗК України, частини 2 статті 377 ЦК України право користування земельною ділянкою не може припинятися для особи, яка правомірно ним володіла, якщо цією особою відчужується лише частина нерухомого майна, проте інша частина продовжує перебувати у власності цієї особи.

10. Відповідно до положень статті 377 ЦК України, статті 120 ЗК України діє принцип слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована. У разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі з усіма притаманними для власності складовими - володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні.

11. Згідно з частиною 4 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

12. Вищевказана норма визначає обсяг права на земельну ділянку у випадку набуття права власності на будівлю кількома особами.

13. Однак, в матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 та ВАТ "Банк Універсальний", яким належать частини нежитлових приміщень на спірній земельній ділянці, до Хмельницької міської ради із заявами з метою оформлення права користування будь-якою площею земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Наведене також спростовує доводи Хмельницької міської ради в частині порушення прав ОСОБА_1 та ВАТ "Банк Універсальний" на земельну ділянку під належним їм майном.

14. Враховуючи наведене суди дійшли висновку, що рішення про припинення права постійного користування ТОВ "Хмельницька універсальна компанія" земельною ділянкою площею 0,43 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , постійним користувачем якої є позивач, прийняте за відсутності передбаченої законодавством підстави.

15. У справі № 927/57/19 розглядалася вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілл Інвест" до Державного підприємства "Ніжинський комбінат хлібопродуктів" про припинення права постійного користування земельною ділянкою та визнання права користування земельною ділянкою, яка обґрунтована набуттям права власності на розташоване на цій земельній ділянці нерухоме майно та положеннями статті 377 ЦК України, статей 120, 141 ЗК України.

16. Верховний Суд у постанові від 20.10.2020 у цій справі зазначив, зокрема, що згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

17. Отже, відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на користування земельною ділянкою, на якій вона розташована. Ніхто інший, окрім власника цього об`єкта, не може претендувати на вказану земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

18. Таким чином, позивач після набуття права власності на об`єкти нерухомого майна набув право на оформлення відповідного права користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.

19. Як зазначалося вище підставою касаційного оскарження судових рішень скаржником зазначено неправильне застосування судами норм чинного законодавства без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду.

20. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц.

21. Разом з тим, зазначена вище постанова Верховного Суду ухвалена хоча й за правового регулювання спірних правовідносин схожого з тим, що має місце в цій справі, але з іншим предметом та підставами позову, а також за іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у них доказів), ніж у справі, що розглядається. Тобто, справи є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них. При цьому загальні висновки, викладені у цій постанові, не протирічать висновкам у справі, яка переглядається.

22. Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.

23. Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 12.10.2016 у справі № 6-2225цс16 не може бути взято до уваги, оскільки загальні висновки щодо застосування статті 120 ЦК України у цій справі не протирічать висновкам, зробленим судами попередніх інстанцій у справі, яка переглядається. Водночас у справах різняться предмети та підстави позову. Так, у справі № 6-2225цс16 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Свалявської районної спілки споживчих товариств про визнання припиненим права постійного користування земельною ділянкою та визнання права користування земельною ділянкою посилаючись на те, що вона є новим власником торгового павільйону. Тобто позивач, як новий власник майна, звернувся за захистом свого права на користування земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно.

24. При цьому Верховний Суд України скасував судові рішення попередніх судових інстанцій, направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції та зазначив, що місцевий суд у порушення вимог статті 377 ЦК України належним чином не дослідив зміст договору купівлі-продажу; не з`ясував чи виділялась ОСОБА_3 , як попередньому власнику торгового павільйону, земельна ділянка для обслуговування цього нерухомого майна, якщо так, то у яких розмірах й коли була виділена земельна ділянка та чи перейшло за договором купівлі-продажу нерухомості право на земельну ділянку новому власнику торгового павільйону; не встановив площу земельної ділянки, необхідної для обслуговування торгового павільйону; не з`ясував чи є торговий павільйон конструкцією з фундаментом, тобто чи є об`єктом нерухомого майна, або чи є рухомою конструкцією без фундаментна (з металу тощо) з можливістю його демонтажу.

25. Аргумент скаржника про те, що ТОВ "Хмельницька універсальна компанія" перешкоджає подальшому оформленню земельної ділянки іншими власниками будівлі також відхиляється, оскільки судами при розгляді справи не встановлено, що інші власники майна зверталися за захистом своїх прав щодо оформлення користування земельною ділянкою і в матеріалах справи відсутні докази уповноваження цими особами Хмельницьку міську раду представляти їх інтереси.

26. Твердження скаржника про неможливість отримання ним орендної плати у більшому розмірі не стосується предмету розгляду цієї справи.

27. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

28. Відповідно до частини 2 статті 296 ГПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

29. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Пелевін проти України" (Pelevin v. Ukraine), заява № 24402/02, § 27, 20.05.2010).

30. Таким чином, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це зумовлено виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким має на меті забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай запроваджуються для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

31. Отже, із встановленням законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду право на касаційне оскарження в Україні не є безумовним, що є передбачуваними для учасників судового процесу виходячи із наведених вище норм ГПК України.

32. У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження відповідно до приписів статті 296 ГПК України, судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягають.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Хмельницької міської ради на постанову Північно - західного апеляційного господарського суду від 29.03.2021 і рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.01.2021 у справі № 924/868/20 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя С. К. Могил

Суддя В.Ю. Уркевич