РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.06.2021Справа № 910/5016/21

За позовомКомунального підприємства "Київтранспарксервіс"
доПриватного підприємства "ЛКСК"
простягнення 30227,71 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного підприємства "ЛКСК" 30227,71 грн, з яких 27193,00 грн основного боргу, 1006,80 грн 3% річних та 2027,91 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування №ДНП-2013-12/96 від 30.12.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/5016/21; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст.242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Нормами ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала від 02.04.2021 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, суд у встановленому законодавством порядку вчинив необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи Господарським судом міста Києва.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2021 не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.12.2013 між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (сторона-1, позивач) та Приватним підприємсмтвом "ЛКСК" (сторона-2, відповідач) укладено договір №ДНП-2013-12/96 (надалі - договір), відповідно до умов якого сторона-1 надає за плату стороні-2 право на організацію та експлуатацію 131 місця для платного паркування транспортних засобів, а також 15 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м.Київ, Святошинський район, вуд.Симиренка, 22-г, в межах ІІІ територіальної зони паркування м.Києва (надалі - об`єкт), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту. Об`єкт вважається переданим в експлуатацію стороні-2 з моменту підписання договору сторонами (п.п.1.1, 1.3).

Сторона-2 зобов`язується своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки зі стороною-1 згідно з розділом 3 цього договору (п.2.2.6 договору).

Плата сторони-2 стороні-1 згідно умов даного договору становить 6,50 грн за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу у тому числі: вартість послуги без ПДВ та збору за місця паркування транспортних засобів - 1,92 грн, ПДВ - 0,38 грн, збір за місця для паркування транспортних засобів - 4,20 грн. Загальна сума щомісячних платежів сторони-2 стороні-1 по договору визначена у графіку платежів (додаток №2 до даного договору). Розрахунок за цим договором здійснюється шляхом оплати стороною-2 стороні-1 у розмірі 100% щомісячного платежу не пізніше 15 числа поточного місяця, відповідно до графіку платежів (додаток №2 до даного договору). Сторона-1 зобов`язана не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, підготувати в двох примірниках акт здачі наданих послуг. Сторона-2 зобов`язана не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, отримати акт здачі наданих послуг, протягом 2-х робочих днів підписати його та повернути стороні-1 один примірник акту. Якщо в установлений строк сторона-1 не одержить підписаний акт здачі наданих послуг або мотивовану відмову від його підписання, послуги вважаються прийнятими без зауважень (п.п.3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 договору).

Відповідно до п.4.2 договору за несвоєчасне перерахування плати, зазначеної в п.3.1 цього договору, сторона-2 сплачує стороні-1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення за кожний день прострочення від суми несплати.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з 01.01.2014 і діє до 31.12.2014 (п.6.1 договору).

Згідно додаткової угоди №1 від 31.12.2014 до договору сторони погодили зміни у графік платежів та продовжили строк дії договору до 31.12.2015.

01.04.2015 між сторонами укладено додаткову угоду №2 договору про продовження строку його дії до 30.12.2017.

Відповідно до умов додаткової угоди №4 від 30.12.2016 до договору сторони погодили зміни у графік платежів та зміну вартості послуг.

Згідно додаткової угоди №5 від 30.06.2017 до договору сторони погодили зміну вартості послуг, зміни у графік платежів та продовжили строк дії договору до 31.12.2019.

30.01.2018 між сторонами укладено додаткову угоду №6 договору, якою внесено зміни до вартості послуг та зміни у графік платежів за договором, а 31.08.2018 - додаткову угоду №7 договору, якою також внесено зміни до вартості послуг та зміни у графік платежів за договором, умови додаткової угоди №7 від 31.08.2018 застосовано до відносин між сторонами, які виникли до її укладення з 01.07.2018 на підставі ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України.

27.12.2018 між сторонами укладено додаткову угоду №8 до договору, в якій, зокрема, погоджено, що плата сторони-2 стороні-1 згідно умов даного договору становить 6,50 грн за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу, в тому числі: вартість експлуатації місця для паркування без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 4,35 грн, ПДВ - 0,87 грн, збір за місця для паркування транспортних засобів - 1,28 грн, ціна договору складається з загальної суми оплати за провадження діяльності за весь період договору, плата за провадження діяльності на майданчику для паркування здійснюється в розмірі 100% місячної вартості не пізніше 20 числа місяця, щодо якого проводиться оплата, сторона-1 не пізніше 5-го числа місяця готує та направляє на адресу електронної пошти сторони-2 рахунок на оплату, відсутність рахунку на дату оплати визначену п.3.3 договору, не звільняє сторону-2 від зобов`язань щодо оплати, щомісяця до 10-го числа сторони підписують акт приймання-передачі послуг наданих в попередньому місяці, підписання акту приймання-передачі наданих послуг здійснюється за місцезнаходженням сторони-1, у випадку не підписання стороною-2 акту приймання-передачі наданих послуг в строк до 20 числа акт приймання-передачі послуг наданих в попередньому місяці вважається підписаним стороною-2 без зауважень (п.п.3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 3.7 договору).

26.09.2019 між сторонами укладено додаткову угоду №9 договору, якою внесено зміни до вартості послуг, а умови цієї додаткової угоди застосовано до відносин між сторонами, які виникли до її укладення з 01.01.2019 на підставі ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України.

На виконання умов договору стороною-1 було складено акти надання послуг №4810 від 31.07.2019 на суму 26396,50 грн, №9421 від 31.12.2019 на суму 26396,50 грн, які підписані та скріплені печатками тільки з боку позивача.

Як зазначив позивач у позовній заяві, відповідачем 25.07.2019 було сплачено 25600,00 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, за твердженнями позивача, виконанням відповідачем свого обов`язку зі сплати за надані послуги, внаслідок чого позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання глави 63 Цивільного кодексу України.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 525 Цивільного кодексу України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За умовами укладеного сторонами договору позивач надає за плату відповідачу право на організацію та експлуатацію 131 місця для платного паркування транспортних засобів, а також 15 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м.Київ, Святошинський район, вуд.Симиренка, 22-г, в межах ІІІ територіальної зони паркування м.Києва (надалі - об`єкт), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту; об`єкт вважається переданим в експлуатацію стороні-2 з моменту підписання договору сторонами.

На виконання умов договору позивачем були складені акти надання послуг №4810 від 31.07.2019 на суму 26396,50 грн, №9421 від 31.12.2019 на суму 26396,50 грн, які підписані та скріплені печатками тільки з боку позивача. За твердженнями позивача, які відповідачем не спростовані, відповідачем 25.07.2019 було сплачено лише 25600,00 грн. Решту вартості обумовлених договором послуг відповідач позивачу не відшкодував.

Як вже вказувалось судом, відповідно до п.п.3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 3.7 договору плата сторони-2 стороні-1 згідно умов даного договору становить 6,50 грн за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу, в тому числі: вартість експлуатації місця для паркування без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 4,35 грн, ПДВ - 0,87 грн, збір за місця для паркування транспортних засобів - 1,28 грн, ціна договору складається з загальної суми оплати за провадження діяльності за весь період договору, плата за провадження діяльності на майданчику для паркування здійснюється в розмірі 100% місячної вартості не пізніше 20 числа місяця, щодо якого проводиться оплата, сторона-1 не пізніше 5-го числа місяця готує та направляє на адресу електронної пошти сторони-2 рахунок на оплату, відсутність рахунку на дату оплати визначену п.3.3 договору, не звільняє сторону-2 від зобов`язань щодо оплати, щомісяця до 10-го числа сторони підписують акт приймання-передачі послуг наданих в попередньому місяці, підписання акту приймання-передачі наданих послуг здійснюється за місцезнаходженням сторони-1, у випадку не підписання стороною-2 акту приймання-передачі наданих послуг в строк до 20 числа акт приймання-передачі послуг наданих в попередньому місяці вважається підписаним стороною-2 без зауважень.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, вартість відповідних послуг та строк їх оплати чітко погоджені між сторонами у договорі, а саме за 131 місць для платного паркування транспортних засобів відповідач повинен був оплачувати по 6,50 грн на день за одне місце не пізніше 20 числа поточного місяця.

Отже з урахуванням положень ст.530 Цивільного кодексу України та приписів укладеного між сторонами правочину строк виконання відповідачем грошового зобов`язання по оплаті вартості наданих позивачем послуг настав.

Однак як свідчать матеріали справи, Приватне підприємство "ЛКСК" своїх зобов`язань по оплаті наданих позивачем послуг належним чином та у строк, встановлений укладеним між сторонами договором не виконав, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість на загальну суму 27193,00 грн.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача основної заборгованості на загальну суму 27193,00 грн.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача 1006,80 грн 3% річних за загальний період прострочення з 21.07.2019 по 11.03.2021 та 2027,91 грн інфляційних втрат, нарахованих за загальний період прострочення з серпня 2019 року по лютий 2021 року.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст.610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст.612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати послуг, у позивача виникло право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до приписів ст.625 Цивільного кодексу України.

За результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що їх розмір відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства і є арифметично вірним, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 1006,80 грн 3% річних за загальний період прострочення з 21.07.2019 по 11.03.2021 та 2027,91 грн інфляційних втрат, нарахованих за загальний період прострочення з серпня 2019 року по лютий 2021 року є обґрунтованими.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" до Приватного підприємства "ЛКСК" про стягнення 30227,71 грн, з яких 27193,00 грн основного боргу, 1006,80 грн 3% річних та 2027,91 грн інфляційних втрат.

Згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "ЛКСК" (03115, місто Київ, проспект Вернадського, будинок 12, квартира 6, ідентифікаційний код 32446085) на користь Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (01030, м.Київ, вул.Леонтовича, буд.6, ідентифікаційний код 35210739) основний борг у розмірі 27193 (двадцять сім тисяч сто дев`яносто три) грн 00 коп. основного боргу, 1006 (одна тисяча шість) грн 80 коп. 3% річних, 2027 (дві тисячі двадцять сім) грн 91 коп. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257, п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М.Смирнова