АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/3619/19
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання: Герасименко Ю.С.

за участю представників учасників справи:

від Компанії "Джерефі Лімітед" - адвокат Джаноян Л.А.

арбітражна керуюча - Колмикова Т.О.

від ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" - адвокат Лук`янова А.О.

від засновника Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" ОСОБА_1 - адвокат Лук`янова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії"

на постанову Господарського суду Одеської області від 24.12.2020

по справі №916/3619/19

за заявою Компанії "Джерефі Лімітед"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.12.2019 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ „Авіакомпанія „Чорноморські авіалінії", визнано вимоги кредитора Компанії „Джерефі Лімітед" до боржника, введено процедуру розпорядження майном боржника ТОВ „Авіакомпанія „Чорноморські авіалінії" строком на 170 календарних днів, призначено розпорядником майна боржника ТОВ „Авіакомпанія „Чорноморські авіалінії" арбітражного керуючого Наумову Ольгу Василівну .

Постановою Господарського суду Одеської області від 24.12.2020 визнано банкрутом ТОВ „Авіакомпанія „Чорноморські авіалінії", відкрито ліквідаційну процедуру ТОВ „Авіакомпанія „Чорноморські авіалінії" строком на дванадцять місяців, призначено ліквідатором ТОВ „Авіакомпанія „Чорноморські авіалінії" арбітражного керуючого Колмикову Тетяну Олександрівну, припинено процедуру розпорядження майном ТОВ „Авіакомпанія „Чорноморські авіалінії" та повноваження розпорядника майна боржника.

В мотивах оскаржуваної постанови суд першої інстанції зазначив, що відповідно до наявних в матеріалах справи документів, загальна кредиторська заборгованість боржника становить 15 169 715,49 грн. Згідно аналізу фінансово-господарської діяльності, інвестиційного становища, становища на ринках та виявлення ознак приховування чи фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства ТОВ "АК "Чорноморські авіалінії" коефіцієнт ліквідності складає 0,23 при нормативному значенні 1, дійсна вартість активу, який визначено у розмірі 15526,1 тис.грн. приблизно становить 3571 тис. грн., що значно менше пасиву підприємства, а тому суд дійшов висновку про неспроможність суб`єкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів, що є ознаками банкрутства.

Суд першої інстанції також зазначив, що визначена в аналізі приблизна вартість активів підлягає коригуванню в разі застосування механізму продажу майна на аукціоні з попередньою оцінкою його вартості як в меншу так і в більшу сторону. Згідно ч. 5 ст. 65 Кодексу України з процедур банкрутства якщо майна банкрута вистачило для задоволення вимог кредиторів у повному обсязі, він вважається таким, що не має боргів і може продовжувати свою підприємницьку діяльність. Таким чином, закон не пов`язує наявність чи відсутність ознак неплатоспроможності з показниками балансової вартості активів боржника. З вказаних обставин, судом відмовлено в задоволенні заяви ТОВ "АК "Чорноморські авіалінії" від 24.12.2020 р. про закриття провадження у справі про банкрутство на підставі п. 8 ч. 1 ст. 90 Кодексу України з процедур банкрутства.

До того ж місцевий господарський суд зазначив, що боржником не доведено наявність дебіторської заборгованості, а викладені обставини щодо наявності оборотів по рахунках за 2016 - 2020 згідно з довідками від 24.09.2020 не підтверджують доводи боржника про платоспроможність, оскільки не свідчать про наявність активів. При цьому, як встановлено судом першої інстанції, відповідно до оборотно-сальдової відомості залишок грошових коштів боржника на рахунках в банках не є недостатнім для погашення кредиторської заборгованості, нерухоме майно, а також транспортні засоби за боржником не зареєстровані, боржник має заборгованість по заробітній платі.

Як відзначено судом першої інстанції, інвентаризація майна боржника станом на 24.12.2020 не проведена, однак з матеріалів справи вбачається, що розпорядником майна разом з керівником боржника неодноразово було здійснено заходи, направлені на початок проведення інвентаризації, однак її проведення виявилось не можливим у зв`язку з відсутністю перепусток служби авіаційної безпеки аеропорту іншим членам інвентаризаційної комісії, оскільки майно боржника знаходиться на закритій території, яка перебуває під охороною ТОВ "Міжнародний аеропорт Одеса" та КП "Міжнародний аеропорт Одеса". За таких обставин, судом першої інстанції не прийнято до уваги заперечення боржника щодо відкриття ліквідаційної процедури у зв`язку з не проведенням інвентаризації та оцінки вартості майна боржника, оскільки сама по собі інвентаризація не є єдиним показником наявності/відсутності ознак неплатоспроможності боржника. В даному випадку, судом враховано оборотно-сальдові відомості по рахункам підписані керівником боржника та скріплені печаткою, які свідчать про наявність певного переліку майна боржника.

Судом першої інстанції також відхилено заперечення боржника з приводу відсутності рішення комітету кредиторів про звернення до суду із клопотанням про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, оскільки такі доводи спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема протоколом засідання комітету кредиторів від 03.09.2020.

За твердженням суду першої інстанції, клопотань від інвесторів стосовно участі у санації боржника до суду та розпоряднику майна не надходило.

Приймаючи до уваги протокол зборів кредиторів від 03.09.2020р. про звернення до господарського суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури та наявність в матеріалах справи доказів, що свідчать про виявлення кредиторської заборгованості та недостатності майнових активів і грошових коштів для її задоволення, відсутність доказів погашення заборгованості, відсутність підстав для введення процедури санації, а також строк процедури розпорядження майном закінчився 12.06.2020 р. і обґрунтованих клопотань про його продовження до суду не надходило, суд першої інстанції визнав за можливе визнати ТОВ "АК "Чорноморські авіалінії" банкрутом та відкрити відносно нього ліквідаційну процедуру.

Щодо кандидатури ліквідатора боржника, місцевий господарський суд зазначив, що в матеріалах справи міститься протокол засідання комітету кредиторів ТОВ "АК "Чорноморські авіалінії" від 17.12.2020 з пропозицією щодо кандидатури ліквідатора арбітражного керуючого Колмикової Т.О. Проте, в судовому засіданні встановлено перешкоджання уповноваженій особі засновників та працівників ОСОБА_3 , який діє на підставі протоколу позачергових загальних зборів учасників ТОВ "АК "Чорноморські авіалінії" № 17/08/20 від 17.08.2020р. в участі в засіданні комітету кредиторів 17.12.2020р. За таких обставин, протокол засідання комітету кредиторів від 17.12.2020р., надісланий до суду розпорядником майна 18.12.2020 р., складений та підписаний з порушенням законодавства щодо порядку проведення засідань комітету кредиторів згідно ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства, у зв`язку з чим є нелегітимним. Таким чином, станом на день розгляду справи в підсумковому засіданні відсутня кандидатура ліквідатора запропонована комітетом кредиторів, у зв`язку з чим господарський суд дійшов висновку, що комітет кредиторів не скористався своїм правом подання у встановленому законодавством порядку пропозиції щодо кандидатури ліквідатора. Враховуючи те, що єдиним арбітражним керуючим, що звернувся до суду з заявою про участь у справі у якості ліквідатора є арбітражний керуючий Колмикова Т.О., вказана пропозиція підтримана кредитором, боржник не надав заперечень щодо цієї кандидатури, а також приймаючи до уваги, що кандидатура арбітражного керуючого Колмикової Т.О. відповідає вимогам, встановленим Кодексом України з процедур банкрутства, оскільки з поданих документів вона не є заінтересованою особою стосовно боржника та кредиторів, судимості за вчинення корисливих злочинів та заборони суду займатись діяльністю арбітражного керуючого не має, інших обмежень не встановлено, суд першої інстанції визнав за можливе призначити ліквідатором ТОВ "АК "Чорноморські авіалінії" арбітражного керуючого Колмикову Т.О.

Не погодившись із даною постановою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулося ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" з апеляційною скаргою в якій просить скасувати повністю постанову про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури господарського суду Одеської області від 24.12.2020 у справі №916/3619/19, про що винести постанову та спрямувати справу №916/3619/19 для подальшого розгляду господарським судом Одеської області у іншому складі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції приймаючи оскаржувану постанову не врахував того факту, що зборами кредиторів не приймалось рішення щодо подальшої судової процедури.

Посилаючись на приписи пункту 4 частини п`ятої статті 48 Кодексу з процедур банкрутства апелянт зазначає, що у разі, якщо зборами кредиторів у межах строку дії процедури розпорядження майном не прийнято жодного з передбачених цією статтею рішень, господарський суд за наявності ознак банкрутства. При цьому, як вважає скаржник, суд першої інстанції приймаючи будь-яке рішення зобов`язаний керуватись принципом верховенства права, тобто, встановити факт наявності банкрутства не з слів кредиторів, а у відповідності до встановленого порядку.

За твердженням скаржника, суд першої інстанції не дослідив, якими доказами (первинними документами) підтверджені відомості інвентаризації активів боржника та чи відповідає інвентаризація нормам Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 №879. У матеріалах справи відсутній аналіз фінансово-господарського стану боржника. При цьому, як стверджує апелянт, обов`язковою частиною такого аналізу є порівняльний аналіз наслідків введення щодо боржників процедур санації та ліквідації. Між тим, при розгляді даної справи, такого аналізу здійснено не було, господарський суд Одеської області без належного дослідження фінансово-господарського стану боржника, без дослідження можливості застосування у подальшому санаційних процедур, яким має надаватись перевага, визнав апелянта банкрутом, що є помилковим.

Скаржник також наголошує, що оскаржувана постанова винесена з порушенням строку, встановленого приписом частини четвертої статті 49 Кодексу з процедур банкрутства і, також, без жодного обґрунтування цього.

Також, на думку апелянта, усі дії кредиторів у справі після кінцевого строку процедури розпорядження майном, не продовженого відповідною ухвалою господарського суду Одеської області, є спірними.

Апелянт відзначає, що станом на час прийняття оскаржуваної постанови, судом першої інстанції в межах даної справи про банкрутство була призначена до розгляду заяву про недійсність угоди, яка є підставою для порушення справи про банкрутство, а також у провадженні Південно-Західного апеляційного господарського суду перебувала апеляційна скарга на ухвалу попереднього засідання господарського щодо реєстру вимог кредиторів. Рішення судів, на переконання апелянта, принципово впливають на подальший хід процедури у справі, а тому розгляд питання щодо введення подальшої судової процедури був передчасним та здійсненим за не повним судовим дослідженням всіх обставин справи.

На переконання апелянта, Господарським судом Одеської області без належних доказів прийнятий факт неспроможності боржника, прийнято рішення виконати грошові зобов`язання боржника не інакше, як із застосуванням ліквідаційної процедури, крім того, судом взагалі не розглядалось питання, щодо доцільності введення процедури санації боржника. Господарський суд Одеської області без аналізу причин відсутності рішення зборів кредиторів щодо подальшої судової процедури, без продовження строків процедури розпорядження майном, без пояснень щодо перевищення п`ятиденного строку для прийняття рішення про відкриття ліквідаційної процедури з власної ініціативи, прийняв оскаржувану постанову. На підставі зазначених обставин, апелянт вважає, що Господарським судом Одеської області при ухвалені оскаржуваного судового рішення порушено норми процесуального права, які принципово впливають на законні права та інтереси боржника.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №916/3619/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" на постанову Господарського суду Одеської області від 24.12.2020.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 призначено справу до розгляду на 18.03.2021.

До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від Компанії "Джерефі Лімітед" в якій кредитор просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

На переконання кредитора підстави передбачені ст. 277 ГПК України підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні, оскільки приймаючи дану постанову судом першої інстанції встановлено недостатність активів боржника для задоволення визнаних судом вимог кредиторів, що свідчить про неплатоспроможність боржник, досліджено належні та допустимі докази, а також в повній мірі встановлено обставини, що мають значення для справи.

Так, щодо строків введення процедури розпорядження майном, кредитор зазначає, що строки процедури розпорядження майном затягнулись у зв`язку із апеляційним та касаційним переглядом ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство, які ініціював боржник, а також у зв`язку із систематичною неявкою боржника у судові засідання як суду першої, так і апеляційної інстанції. Окрім того, враховуючи дію карантинних заходів на всій території України, строк розпорядження майном продовжувався автоматично.

Щодо тверджень апелянта про відсутність рішення зборів кредиторів щодо подальшої судової процедури та відсутності аналізу фінансово-господарського стану боржника, кредитор зазначає, що 03.09.2020 відбулося засідання зборів кредиторів, під час якого збори кредиторів прийняли рішення про звернення до Господарського суду Одеської області з клопотання про визнання ТОВ «Авіакомпанія «Чорноморські авіалінії» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Компанія "Джерефі Лімітед" вважає, що враховуючи те, що згідно аналізу фінансово-господарської діяльності, інвестиційного становища, становища на ринках та виявлення ознак приховування чи фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства ТОВ «Авіакомпаня «Чорноморські авіалінії» коефіцієнт ліквідності складає 0,23 при нормативному значенні 1, дійсна вартість активу значно менше пасиву підприємства, Господарський суд Одеської області дійшов вірного висновку про неспроможність суб`єкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів, що є ознаками банкрутства.

За твердженням кредитора, інвентаризація майна боржника не проведена, однак розпорядником майна разом з керівником боржника неодноразово було здійснено заходи, направлені на початок проведення інвентаризації, зокрема направлені листи-звернення розпорядника майна до керівника боржника, однак виявилися безрезультатними, зокрема через відсутність перепусток для членів інвентаризаційної комісії на територію Міжнародного аеропорту Одеса.

На переконання кредитора, приймаючи до уваги рішення зборів кредиторів від 03.09.2020 про звернення до господарського суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури та наявність в матеріалах справи доказів, що свідчать про виявлення кредиторської заборгованості та недостатності майнових активів і грошових коштів для її задоволення, відсутність доказів погашення заборгованості, відсутність підстав для введення процедури санації, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання TOB «АК «Чорноморські авіалінії» банкрутом та відкриття відносно нього ліквідаційної процедури.

З приводу тверджень апелянта про передчасність розгляду питання переходу до наступної процедури банкрутства, без урахування інших судових рішень, які принципово впливають на подальший хід процедури, Компанія "Джерефі Лімітед" вважає, що вказані боржником рішення судів принципово впливають на подальший хід процедури банкрутства ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії".

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2021 задоволено клопотання Компанії "Джерефі Лімітед" про відкладення розгляду справи та відкладено розгляд справи №916/3619/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" на постанову Господарського суду Одеської області від 24.12.2020 на 05.04.2021.

Судове засідання призначене на 05.04.2021 не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Таран С.В. з 29.03.2021 по 05.04.2021.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2021 призначено справу №916/3619/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" на постанову Господарського суду Одеської області від 24.12.2020 до розгляду на 22.04.2021.

16.04.2021 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано апеляційну скаргу засновника ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" ОСОБА_1 на постанову Господарського суду Одеської області від 24.12.2020.

В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначає, що оскаржувана постанова прийнята без врахування того, що зборами кредиторів не приймалось рішення з приводу подальшої судової процедури, арбітражним керуючим не виконано усіх дій в процедурі розпорядження майном щодо виявлення майна боржника, проведення інвентаризації, проведення оцінки майна боржника, тощо.

Скаржник також зазначає, що є заінтересованою особою стосовно боржника, оскільки будучі засновником підприємства може бути притягнутий до відповідальності в межах свого вкладу, що порушує його права як засновника.

Ухвалою суду від 21.04.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №916/3619/19 за апеляційною скаргою засновника ТОВ "Чорноморські авіалінії" ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.12.2020, об`єднано апеляційні скарги засновника ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" ОСОБА_1 та ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" на постанову Господарського суду Одеської області від 24.12.2020 у справі №916/3619/19 в одне апеляційне провадження та призначено до сумісного розгляду.

Судом апеляційної інстанції отримано клопотання Компанії "Джерефі Лімітед" про закриття провадження по справі за апеляційною скаргою засновника ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" ОСОБА_1 на постанову Господарського суду Одеської області від 24.12.2020 в обґрунтування якого компанія зазначає, що мотивувальна та резолютивна частини оскаржуваної постанови не містять жодних висновків суду про права та обов`язки ОСОБА_1 , а посилання скаржника на те, що всі дії, які фактично впливають та будуть впливати на майновий стан боржника, зачіпають його інтереси як засновки, є лише припущенням.

У судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2021 у справі №916/3619/19 було оголошено перерву до 20.05.2021.

20.05.2021 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано пояснення від Компанії "Джерефі Лімітед".

27.05.2021 до суду апеляційної інстанції надішли пояснення від Компанії "Джерефі Лімітед" до яких також долучено докази на підтвердження проведення інвентаризації майна боржника (т. 12, а.с. 25-74).

Також, 31.05.2021 судом апеляційної інстанції отримано клопотання Компанії "Джерефі Лімітед" про поновлення строків на подачу доказів долучених до пояснень наданих 27.05.2021 та долучення їх до матеріалів справи.

В обґрунтування наведеного клопотання Компанія "Джерефі Лімітед" зазначила, що інвентаризація майна боржника була проведена лише 26.05.2021, а тому компанія не могла надати докази раніше.

Колегія суддів під час судового засідання від 31.05.2021 вирішила залишити надані Компанією "Джерефі Лімітед" пояснення без розгляду з огляду на таке.

Згідно з приписами ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Так, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 встановлено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань, тощо до 01.03.2021.

Проте, пояснення Компанії "Джерефі Лімітед" надішли до суду апеляційної інстанції 20.05.2021 та 27.05.2021, тобто із пропуском строку встановленого судом.

За приписами ч.1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення

В свою чергу ч. 2 ст. 119 ГПК України визначено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відтак, чинне процесуальне законодавство не передбачає поновлення встановленого судом процесуального строку, такий строк може бути лише продовжений та за певних умов, а саме поданням заяви учасником справи поданою до закінчення цього строку.

Однак, із заявою про продовження встановленого судом процесуального строку, зокрема на подання пояснень, Компанія "Джерефі Лімітед" до суду не зверталася.

Колегія суддів за власної ініціативи також не вбачає підстав для продовження встановленого судом процесуального строку, з огляду на відсутність об`єктивних причин, які б свідчили про реальні перешкоди, що заважали учаснику справи подати пояснення у встановлений судом строк.

До того ж, колегія суддів звертає уваги на те, що Компанія "Джерефі Лімітед" скористалась своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

З приводу наданих до пояснень доказів, зокрема на підтвердження проведення інвентаризації майна боржника, які кредитор просить залучити до матеріалів справи, колегія суддів зазначає таке.

За приписами частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Так, Компанія "Джерефі Лімітед" в обґрунтування неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції зазначає, що інвентаризація майна боржника була проведена лише 26.05.2021, а тому надати документи раніше названої дати не виявлялось можливим.

Судова колегія зазначає, що у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі № 922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. Так, у тій справі касаційний суд підтвердив дотримання процесуальних процедур судом попередньої інстанції, який відхилив клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції.

Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17 та від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.

Відтак, нові докази, які Компанія "Джерефі Лімітед" просить приєднати до справи, не існували на момент прийняття оскаржуваної постанови, що виключає можливість їх прийняття судом апеляційної інстанції, отже, з урахуванням вищезазначеної правової позиції Верховного Суду, колегія суддів здійснює перегляд постанови суду першої інстанції на момент її прийняття судом за поданими до суду першої інстанції доказами.

Під час судового засідання суду апеляційної інстанції від 31.05.2021 представник апелянтів підтримав вимоги за апеляційними скаргами та наполягав на їх задоволенні.

Представник Компанії "Джерефі Лімітед" та арбітражна керуюча Колмикова Т.О. заперечували проти задоволення апеляційної скарги ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" та підтримали клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою засновника ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" ОСОБА_1 .

Обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, а також доводи викладенні у клопотанні про закриття апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження у справі №916/3619/19 за апеляційною скаргою засновника ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" ОСОБА_1 підлягає закриттю, а апеляційна скарга ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З приводу апеляційної скарги засновника ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" ОСОБА_1 судова колегія зазначає таке.

За змістом частин 1, 2 статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 статті 129 Конституції України).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 підпункт 3 пункту 3.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Відповідно до статті 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією із засад судочинства, яка застосовується виходячи з принципу верховенства права, змагальності, рівності всіх учасників перед законом і судом, розумності строків розгляду справи.

Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем у статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Згідно з ч.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 6 ст. 4 ГПК України жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу, що законодавством передбачений виключний перелік суб`єктів, які вправі оскаржити в апеляційному порядку рішення місцевого господарського суду у випадку наявності підстав для цього. Визначаючи коло вказаних суб`єктів, законодавство передбачає попередню участь апелянта у справі з певним процесуальним статусом, за винятком випадків, коли рішення стосується прав та обов`язків скаржника, який не брав участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Зазначена стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, але судове рішення прийнято щодо їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Отже частина 1 статті 254 ГПК України передбачає право особи, яка не брала участі у справі, подати апеляційну скаргу на рішення, яким, зокрема розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, виходячи з предмету та підстав позову.

При цьому на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, особа, яка не брала участі у справі повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок; такий правовий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

За таких обставин, чинний господарський процесуальний кодекс передбачає необхідність з`ясування апеляційним господарським судом наявності правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі; чи вирішено місцевим господарським судом питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням.

Якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване ним рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статей 17, 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Слід враховувати, що рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Встановивши зазначені вище обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (частина 2 статті 50 Господарського процесуального кодексу України) та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі пункту 4 частини 3 статті 277 ГПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 у справі №904/897/19.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, суд апеляційний інстанції закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, у зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Так, колегія суддів зазначає, що мотивувальна частина оскаржуваної постанови не містить жодних висновків про права, інтереси та (або) обов`язки засновника ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" ОСОБА_1 , у резолютивній частині оскаржуваної постанови суд першої інстанції також прямо не вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи.

Судова колегія не приймає до уваги твердження апелянта з приводу того, що він будучі засновником підприємства може бути притягнутий до відповідальності в межах свого вкладу, що порушує його права як засновника, оскільки це є лише припущенням скаржника, яке не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Колегія суддів відзначає, що звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 самостійно визначив свій статус, а саме зазначив, що є засновником ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії", який володіє 3% статутного капіталу товариства, та оскаржувана постанова порушує його права саме як засновника товариства.

Відповідно до частини 6 статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В силу особливостей провадження у справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство, чинним законодавством звужено до учасників цієї справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, в хід процедури банкрутства.

Статтею 2 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

За приписами ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства сторони у справі про банкрутство - конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут); учасники у справі про банкрутство - сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір.

Натомість чинне процесуальне законодавство не відносить до складу учасників справи про банкрутство засновників (учасників) боржника.

У ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства наведено визначення уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) боржника, якою є особа, уповноважена вищим органом управління боржника представляти інтереси засновників під час провадження у справі про банкрутство з правом дорадчого голосу.

Втім, звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 не визначив, із посиланням на відповідні докази, свій процесуальний статус, як учасника справи, зазначеного у ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, який має право на оскарження судового рішення.

З огляду на що, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою поданою ОСОБА_1 , як засновником ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" на постанову Господарського суду Одеської області від 24.12.2020 підлягає закриттю.

Пунктом 3 частини 1 статті 264 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо, зокрема, після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

З урахуванням наведеного, судова колегія дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою як засновником ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії", на постанову Господарського суду Одеської області від 24.12.2020 слід закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 264 ГПК України, оскільки судом апеляційної інстанції після відкриття апеляційного провадження встановлено, що оскаржуваною постановою питання про права, інтереси та/або обов`язки апелянта не вирішувалося.

Щодо апеляційною скарги ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) щодо боржника - юридичної особи застосовуються такі судові процедури: розпорядження майном боржника; санація боржника; ліквідація банкрута.

Відповідно до частини третьої статті 39 КУзПБ процедура розпорядження майном вводиться господарським судом на строк, визначений частиною другою статті 44 цього Кодексу, одночасно з постановленням ухвали про відкриття провадження у справі

У частинах першій-третій статті 44 КУзПБ визначено, що під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації). Про призначення розпорядника майна господарський суд постановляє ухвалу. Процедура розпорядження майном боржника вводиться строком до 170 календарних днів. Розпорядник майна зобов`язаний: розглядати заяви кредиторів з грошовими вимогами до боржника, що надійшли в установленому цим Кодексом порядку; вести реєстр вимог кредиторів; повідомляти кредиторів про результати розгляду їхніх вимог; вживати заходів для захисту майна боржника; проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника; виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства; скликати збори і комітет кредиторів та організовувати проведення їх засідань; надавати державному реєстратору в електронній формі через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості, необхідні для ведення Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства; надавати господарському суду та комітету кредиторів звіт про свою діяльність, а також здійснювати розкриття кредиторам інформації щодо фінансового стану боржника та ходу провадження у справі; не пізніше двох місяців з дня відкриття провадження у справі про банкрутство провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість; за можливості проведення санації боржника розробити план санації боржника та подати його на розгляд зборам кредиторів; виконувати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Так, процедуру розпорядження майном боржника, у даній справі, введено ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.12.2019.

Питання про проведення зборів кредиторів та діяльності комітету кредиторів врегульовано статтею 48 КУзПБ. Так, згідно з частиною першою цієї статті протягом 10 днів з дня постановлення ухвали за результатами попереднього засідання господарського суду розпорядник майна письмово повідомляє кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів, уповноважену особу працівників боржника та уповноважену особу засновників (учасників, акціонерів) боржника про місце і час проведення зборів кредиторів та організовує їх проведення. Учасниками зборів кредиторів боржника з правом вирішального голосу є конкурсні кредитори, визнані господарським судом у попередньому засіданні та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів. У зборах кредиторів боржника можуть брати участь із правом дорадчого голосу: кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника; кредитори з вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян; конкурсні кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання; представник працівників боржника; уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника; представник органу, уповноваженого управляти державним майном; арбітражний керуючий. Відповідно до частини шостої цієї статті на час дії процедур банкрутства збори кредиторів обирають комітет кредиторів у складі не більше ніж сім осіб. Вибори комітету кредиторів проводяться відкритим голосуванням більшістю голосів присутніх на зборах кредиторів, визначених відповідно до частини четвертої цієї статті. Кредитор, який має 25 і більше відсотків голосів, автоматично включається до складу комітету кредиторів. Якщо загальна кількість кредиторів не перевищує сім осіб, усі кредитори автоматично включаються до складу комітету кредиторів. Під час проведення процедур банкрутства інтереси всіх кредиторів представляє комітет кредиторів, утворений відповідно до цього Кодексу.

Статтею 49 КУзПБ визначено, що у підсумковому засіданні суду у процедурі розпорядження майном боржника здійснюється перехід до наступної судової процедури (процедури санації, ліквідації) або закривається провадження у справі. До закінчення процедури розпорядження майном боржника збори кредиторів приймають одне з таких рішень: схвалити план санації та подати до господарського суду клопотання про введення процедури санації і затвердження плану санації; подати до господарського суду клопотання про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. У разі наявності обставин, що не дають зборам кредиторів можливості у встановлені строки прийняти одне з таких рішень, збори кредиторів можуть прийняти рішення про звернення до господарського суду з клопотанням про продовження строку процедури розпорядження майном у межах граничних строків, визначених цим Кодексом. У підсумковому засіданні господарський суд ухвалює одне з таких судових рішень: ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном у межах граничних строків, визначених цим Кодексом; ухвалу про введення процедури санації та затвердження плану санації у разі схвалення плану санації боржника зборами кредиторів та погодження його забезпеченими кредиторами в порядку, встановленому цим Кодексом; постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство. У разі якщо зборами кредиторів у межах строку дії процедури розпорядження майном не прийнято жодного з передбачених цією статтею рішень, господарський суд за наявності ознак банкрутства протягом п`яти днів після закінчення процедури розпорядження майном боржника приймає постанову про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. Затверджуючи план санації, господарський суд перевіряє, чи дотримано порядок його схвалення. З дня визнання господарським судом боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури або введення процедури санації процедура розпорядження майном та повноваження розпорядника майна припиняються.

Тобто, комітет кредиторів є представницьким органом кредиторів у справі про банкрутство, який Кодексом наділений певними повноваженнями щодо участі у справі. При цьому, законодавець визначив процедуру прийняття рішення про введення ліквідаційної процедури та звернення до місцевого господарського суду з відповідним клопотанням, відповідно з якою (процедурою) рішення про введення процедури, наступної за розпорядженням майна, належить зборам кредиторів (на підставі звіту розпорядника майна та аналізу фінансово-господарської діяльності боржника), а повноваження на звернення до місцевого господарського суду з відповідним клопотанням належить комітету кредиторів, як представницькому органу.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 03.09.2020 відбулись збори кредиторів ТОВ "АК "Чорноморські авіалінії", на яких визначено кількісний склад комітету кредиторів ТОВ "АК "Чорноморські авіалінії" у кількості двох осіб, обрано головою комітету кредиторів Компанію "Джерефі Лімітед", також прийнято рішення про звернення до Господарського суду Одеської області з клопотанням про визнання ТОВ "АК "Чорноморські авіалінії" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

21.12.2020 голова комітету кредиторів Компанія "Джерефі Лімітед" звернулася до суду першої інстанції із клопотанням про визнання ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури, призначення ліквідатором арбітражної керуючої Колмикової Т.О.

Зважаючи на положення статті 49 КУзПБ, наявність рішення зборів кредиторів (комітету кредиторів в разі делегування таких повноважень) про перехід до наступної судової процедури та звернення до господарського суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури не є саме по собі безумовною підставою для введення господарським судом ліквідаційної процедури боржника.

Частиною четвертою статті 49 КУзПБ передбачено, що навіть за відсутності відповідного рішення зборів кредиторів боржника чи комітету кредиторів, але за наявності обставин, а саме за наявності ознак банкрутства господарський суд протягом п`яти днів після закінчення процедури розпорядження майном боржника приймає постанову про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури за власною ініціативою.

Аналіз положень статей 48, 49 КУзПБ свідчить, що господарський суд, проводячи підсумкове засідання у справі про банкрутство, приймає рішення про введення наступної судової процедури щодо боржника, які визначені частиною першою статті 6 КУзПБ із застосуванням судового розсуду.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Законом про банкрутство, Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Під ліквідацією розуміється припинення суб`єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення в порядку цього Закону вимог кредиторів шляхом продажу його майна (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 14.05.2019 у справі № 914/2618/16).

Згідно з статтею 1 КУзПБ банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури; боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав; неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

Статтею 58 КУзПБ встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін ухвалює постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру. Суд визначає строк, протягом якого ліквідатор зобов`язаний здійснити ліквідацію боржника. Цей строк не може перевищувати 12 місяців. Неявка у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про час і місце такого засідання, не перешкоджає провадженню у справі.

Слід зазначити, що завдання підсумкового засідання суду полягає у з`ясуванні ознак банкрутства та наявності можливості визначення наступної судової процедури і подальшого здійснення провадження у справі.

Відтак, за своєю правовою природою постанова господарського суду про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є судовим рішенням, яке повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом, належних і допустимих доказів у конкретній справі, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому при винесенні постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, має бути доведено факт неплатоспроможності боржника, як того вимагає стаття 205 Господарського кодексу України, відповідно до положень частини четвертої якої суб`єкт господарювання може бути оголошений банкрутом за рішенням суду, у разі неспроможності суб`єкта господарювання через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів.

Тобто, враховуючи положення частини четвертої статті 205 Господарського кодексу України, визнаючи боржника банкрутом, суд має встановити його неоплатність, а саме, недостатність майна для задоволення вимог кредиторів, у зв`язку з чим при винесенні постанови про визнання боржника банкрутом та при відкритті ліквідаційної процедури суд в обов`язковому порядку повинен з`ясувати як актив, так і пасив боржника та порівняти їх дані.

Аналіз норм законодавства про банкрутство дає підстави зробити висновки про те, що визнаючи боржника банкрутом, суд повинен встановити його неплатоспроможність шляхом здійснення аналізу повноти проведених розпорядником майна заходів, передбачених у процедурі розпорядження майном, та дослідити надані розпорядником майна належні та допустимі докази на підтвердження повноти проведення процедури розпорядження майном, визначеної законодавством з банкрутства.

Без встановлення фінансового стану боржника, наявності чи відсутності майнових активів у нього, за рахунок яких можна продовжити виробничу діяльність з метою погашення кредиторської заборгованості, без перевірки можливості застосування до боржника іншої, ніж ліквідація, судової процедури, висновок про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури є передчасним, адже таке рішення повинно прийматися за наявності належних та допустимих доказів про відсутність можливості відновити платоспроможність боржника та погасити вимоги кредиторів не інакше, як через застосування ліквідаційної процедури.

Так, за приписами ч.3 ст.44 КУзПБ розпорядник майна зобов`язаний не пізніше двох місяців з дня відкриття провадження у справі про банкрутство провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість.

Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затверджене Наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 № 879, визначає порядок проведення інвентаризації активів і зобов`язань та оформлення її результатів (далі - Положення).

У розділі ІІ зазначеного Положення зазначено, що для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства. У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться безпосередньо керівником підприємства, інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства самостійно. Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи.

Відповідно до п. 5 Положення інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка.

Такими заходами можуть бути отримання відповідних витягів з реєстрів, які діють відповідно до Законів України «Про Державний земельний кадастр», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Колегія суддів вважає, що лише після проведення інвентаризації всього майна підприємства, його належної оцінки можливо встановити, що активів підприємства недостатньо для задоволення вимог кредиторів та наявність підстав для визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

У матеріалах справи відсутні та судом першої інстанції не досліджено відповідні докази на предмет вчинення розпорядником майна належних, допустимій, і достатніх дії для повного та належного проведення заходів, передбачених у процедурі розпорядження майном боржника, зокрема ч.3 ст.44 Кодексу України з процедур банкрутства, а саме заходів щодо проведення інвентаризації майна боржника із визначенням вартості цього майна.

Так, як свідчать наявні матеріали справи, та не заперечується учасниками справи, інвентаризація майна боржника арбітражним керуючим не була проведена взагалі. Відповідно, не було визначено кількості, індивідуальних ознак та вартості майна, яке належить боржнику, оскільки не було проведено, у тому числі його оцінку.

Відтак, місцевим господарським судом не було встановлено неспроможності боржника через недостатність його майна задовольнити вимоги кредиторів.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження суду першої інстанції з приводу сама по собі інвентаризація не є єдиним показником наявності/відсутності ознак неплатоспроможності боржника та в даному випадку, суд враховує оборотно-сальдові відомості по рахункам, підписані керівником боржника та скріплені печаткою, які свідчать про наявність певного переліку майна боржника, оскільки приписи ч.3 ст.44 КУзПБ не містять альтернативних підстав визначення наявності/відсутності майна боржника, а прямо передбачають обов`язок розпорядника майна провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість.

Судова колегія також вважає необґрунтованим твердження учасників справи з приводу того, що інвентаризація майна боржника не була проведена через відсутність перепусток на закриту територію, на якій знаходиться майно боржника, а також відмови керівника боржника у проведені інвентаризації, з огляду на таке.

За приписами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 ГПК України).

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Так судова колегія зазначає, що наявні матеріали справи не містять, а учасниками справи не надано, належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення будь-якими особами об`єктивних перешкод у реалізації розпорядником майна свого обов`язку щодо проведення інвентаризації майна боржника.

Зокрема, стверджуючи про необхідність отримання перепусток для допуску на територію, на якій знаходиться майно боржника, ані арбітражний керуючий, ані інші учасники справи, не надали доказів на підтвердження того, що за відсутності відповідних перепусток, виданих КП «Міжнародний аеропорт Одеса», останні були позбавлені об`єктивної можливості потрапити на відповідну територію на якій перебуває належне боржнику майно.

Колегія суддів звертає увагу, що зі змісту листів КП «Міжнародний аеропорт Одеса» від 13.11.2020 №04-1329 (т. 8, а.с. 5), від 24.11.2020 за №04-1350 (т.8, а.с. 6) вбачається, що останні були надані у відповідь на звернення директора ТОВ "АК "Чорноморські авіалінії" ОСОБА_4 та в останніх зазначено, що у останнього відсутня обґрунтована потреба виконувати посадові обов`язки чи роботи в зоні обмеженого доступу, що охороняється, і не надано документів, які б підтверджували таку потребу.

Жодних доказів на підтвердження відмови КП «Міжнародний аеропорт Одеса» у допуску до майна боржника саме розпорядника майна, на якого покладено обов`язок здійснення інвентаризації майна боржника, наявні матеріали справи не містять, а учасниками справи не надано.

Також колегія суддів відзначає, що наявні матеріали справи не містять, а учасниками справи не надано, доказів на підтвердження того, що будь-які особи перешкоджали у доступі інвентаризаційної комісії до майна боржника, а розпорядником майна вживались відповідні дії задля належного реагування на такі перешкоди, зокрема, але не виключно, шляхом звернення до правоохоронних органів задля забезпечення доступу до належного боржнику майна та усунення перешкод з боку сторонніх осіб.

Судова колегія вважає необґрунтованими твердження кредитора Компанії "Джерефі Лімітед" з приводу того, що керівник ТОВ "АК "Чорноморські авіалінії" відмовився від проведення інвентаризації майна боржника з огляду на таке.

Статтею 12 КУзПБ визначено, що арбітражний керуючий зобов`язаний, серед іншого, неухильно дотримуватися вимог законодавства, здійснювати заходи щодо захисту майна боржника.

Під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо та з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено).

За приписами ст. 44 КУзПБ під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).

Розпорядник майна зобов`язаний, зокрема вживати заходів для захисту майна боржника, скликати збори і комітет кредиторів та організовувати проведення їх засідань, виконувати інші повноваження, передбачені цим Кодексом. Розпорядник майна несе відповідальність за свої дії та бездіяльність відповідно до закону.

Призначення розпорядника майна не є підставою для припинення повноважень керівника чи органу управління боржника.

Повноваження керівника боржника та виконавчих органів його управління, покладені на них відповідно до законодавства чи установчих документів, можуть бути припинені в разі, якщо ними не вживаються заходи щодо забезпечення збереження майна боржника, створюються перешкоди діям розпорядника майна чи допускаються інші порушення законодавства.

У разі виявлення обставин, передбачених абзацом першим цієї частини, за клопотанням кредиторів або інших учасників справи ухвалою господарського суду повноваження керівника та виконавчих органів управління боржника припиняються, а виконання відповідних обов`язків тимчасово покладається на розпорядника майна до призначення в порядку, визначеному законодавством та установчими документами, нового керівника боржника та виконавчих органів управління боржника.

Отже, приписи КУзПБ наділяються арбітражного керуючого (розпорядника майна), як певними правами, так й обов`язками.

А тому, у разі наявності створення будь-якими особами, у тому числі керівником боржника, перешкод у реалізації розпорядником майна своїх прав та обов`язків, зокрема щодо проведення інвентаризації майна боржника, яка у відповідності до приписів ч.3 ст.44 КУзПБ є обов`язковою, арбітражний керуючий не був позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції із відповідним клопотанням про припинення повноважень керівника боржника.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не здійснив аналізу повноти проведених розпорядником майна заходів, передбачених у процедурі розпорядження майном, та не дослідив надані розпорядником майна належні та допустимі докази на підтвердження повноти проведення ним заходів у процедурі розпорядження майном боржника, а саме в частині щодо проведення інвентаризації його майна із визначенням вартості цього майна.

Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність усіх визначених законом підстав для визнання ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" підлягає задоволенню, постанова Господарського суду Одеської області від 24.12.2020 по справі №916/3619/19 скасуванню з направленням справи для подальшого розгляду до господарського суду Одеської області.

Керуючись статтями 264, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційне провадження по справі №916/3619/19 за апеляційною скаргою засновника Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" ОСОБА_1 на постанову Господарського суду Одеської області від 24.12.2020 - закрити.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіакомпанія "Чорноморські авіалінії" - задовольнити.

3. Постанову Господарського суду Одеської області від 24.12.2020 по справі №916/3619/19 - скасувати.

4. Справу №916/3619/19 передати до Господарського суду Одеської області для подальшого розгляду.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 07.06.2021.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Таран С.В.