ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2021 р. Справа№ 910/3547/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання : Кубей В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Воробйов А.В.

від відповідача: Шишканов О.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Підприємства з іноземними інвестиціями «ВАЙТЕРРА УКРАЇНА»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 року

про повернення зустрічного позову

у справі 910/43547/21 (суддя: Комарова О.С.)

за позовом Фермерського господарства "КУЛЕВЧА"

до Підприємства з іноземними інвестиціями «ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА»

про стягнення 16 822 351, 60 грн

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «КУЛЕВЧА» (далі позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями «ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА» (після зміни найменування Підприємство з іноземними інвестиціями «ВАЙТЕРРА УКРАЇНА») (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 16 822 351, 60 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 30.03.2021 року.

До Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява Підприємства з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" до Фермерського господарства "КУЛЕВЧА" про визнання припиненим з 17.09.2018 року грошового зобов`язання відповідача перед позивачем у сумі 10 800 000,00 грн з ПДВ в частині оплати 80% вартості поставленого 14.09.2018 року від Фермерського господарства "КУЛЕВЧА" на користь Підприємства з іноземними інвестиціями «ВАЙТЕРРА УКРАЇНА» ріпаку 1 класу, врожаю 2018 року, українського походження у кількості 1000 тон.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що обов`язок відповідача з оплати 80% вартості поставленого Фермерським господарством «КУЛЕВЧА» ріпаку був виконаний, а зобов`язання в цій частині припинене в момент зарахування 10 800 000,00 грн на банківський рахунок Фермерського господарства «КУЛЕВЧА» в АТ «ОЩАДБАНК».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 року зустрічну позовну заяву Підприємства з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" разом із доданими матеріалами повернуто заявникові.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Підприємство з іноземними інвестиціями «ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 року про повернення зустрічного позову. Зустрічну позовну заяву з матеріалами справи передати на розгляд Господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, зокрема ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник вказав, що позовні вимоги про визнання зобов`язань припиненими є вимоги немайнового характеру, тобто ним вірно було сплачено судовий збір у встановленому Законом розмірі та порядку.

При цьому, скаржник наголосив, що суд першої інстанції повертаючи заяву не врахував, що зустрічний позов хоч і спрямований на захист прав Підприємства з іноземними інвестиціями «ВАЙТЕРРА УКРАЇНА» від майнового позову Фермерського господарства "КУЛЕВЧА", проте способом його захисту є вимога немайнового характеру про припинення правовідношення, а саме - визнання зобов`язання припиненим внаслідок його виконання.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/3547/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою «ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 року у справі № 910/3547/21 своєю ухвалою від 08.04.2021 року.

19.05.2021 року від представника Підприємства з іноземними інвестиціями «ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА» до суду надійшло клопотання про зміну найменування відповідача у справі №910/3547/21, а саме з Підприємства з іноземними інвестиціями «ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА» на Підприємство з іноземними інвестиціями «ВАЙТЕРРА УКРАЇНА», яке було задоволено судом.

В обґрунтування свого клопотання заявник вказував, що 05.05.2021 року Підприємство з іноземними інвестиціями «ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА» змінило своє найменування на Підприємство з іноземними інвестиціями «ВАЙТЕРРА УКРАЇНА», це підтверджується рішенням власника №30/01/2021 від 30.04.2021 про зміну найменування, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Підприємства з іноземними інвестиціями «ВАЙТЕРРА УКРАЇНА» від 05.05.2021року

19.05.2021 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від скаржника до суду надійшло клопотання про приєднання додаткових доказів в провадженні за апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 року про повернення зустрічного позову, зокрема листи місцевих господарських судів, якими підтверджується факт існування усталеної судової практики, що вимога про визнання зобов`язань припиненими є немайновою.

Так, заявник, обґрунтовуючи причини неможливості подання цих доказів суду першої інстанції, наголосив, що ці докази не було подано суду першої інстанції, оскільки після подання апеляційної скарги у апелянта з`явилися нові, важливі для її розгляду докази.

Клопотання скаржника про поновлення строку на подання даного клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає поновленню.

Відповідно до п. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України при поданні позовної заяви позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та у відповідності до п. 3 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до висновків Верховного Суду стосовно застосування норм ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, викладених у постановах від 21.06.2018 року у справі №906/612/17, від 22.08.2018 року у справі № 910/19776/17, від 05.12.2018 року у справі №910/7190/18, приймаючи докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний господарський суд повинен мотивувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також зазначити які докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає, були надані суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, та враховуючи, що надані скаржником додаткові докази є судовою практикою, останні долучені до матеріалів справи та приймаються апеляційним судом до уваги.

Позивач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Представники скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити та скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 року у справі 910/3547/21.

Представник позивача в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду 08.06.2021 року заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва - без змін.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Підприємства з іноземними інвестиціями «ВАЙТЕРРА УКРАЇНА» - задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За положеннями ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою повернув зустрічну позовну заяву заявнику з підстав порушення вимог ч.ч. 4, 6 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає передчасними висновки суду першої інстанції щодо повернення зустрічної позовної заяви, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2021 року зустрічну позовну заяву Підприємства з іноземними інвестиціями «ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА» було залишено без руху, оскільки заявником внесено суму судового збору, що є меншою за встановлену законом (2 102, 00 грн). З метою усунення виявлених недоліків позивачеві слід доплатити судовий збір у розмірі 159 730, 00 грн.

12.04.2021 року від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення позовної заяви третій особі.

12.04.2021 року від відповідача надійшло клопотання про відкриття провадження за зустрічним позовом, в якому він наполягав на тому, що в зустрічному позові містяться вимоги немайнового характеру.

Так, за приписами п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2020 року становить 2 102, 00 грн.

Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 162, п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 163 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Ціна позову визначається:

1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна;

3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 року у справі №910/13737/19.

Так, предметом спору за зустрічним позовом є оспорюваний Фермерським господарством "КУЛЕВЧА" факт, що має юридичне значення, а саме припинення грошового зобов`язання внаслідок його виконання , яке не призведе ані до видачі судового наказу, ані до примусового стягнення грошових коштів, а відтак відсутні підстави для сплати судового збору за ставкою, що передбачена за подання позову із вимогам майнового характеру.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з твердженням скаржника, що позовні вимоги про визнання зобов`язань припиненими належать до позовних заяв немайнового характеру.

Тобто, Підприємством з іноземними інвестиціями «ВАЙТЕРРА УКРАЇНИ» вірно було сплачено судовий збір у встановленому Законом розмірі та порядку, що підтверджується квитанцією №0.0..1 АТ КБ «Приватбанк» про сплату судового збору у розмірі 2102,00 грн (наявна в матеріалах справи).

Відповідно до ч. 1 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Слід зазначити, що при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст.ст. 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 03.07.2014 зазначено, що ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Принцип рівності сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом".

Відповідно до п. 58 рішення Європейського Суду з прав людини Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо повернення зустрічної позовної заяви. Відтак, ухвала Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 року прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Приписами ст. 275 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом, розподіл сум судового збору повинен здійснити суд першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями «ВАЙТЕРРА УКРАЇНИ» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 року про повернення зустрічного позову у справі 910/3547/21 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 року про повернення зустрічного позову у справі №910/3547/21 скасувати.

3. Направити справу № 910/3547/21 до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про відкриття провадження за зустрічною позовною заявою Підприємства з іноземними інвестиціями «ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА» до Фермерського господарства «КУЛЕВЧА» про визнання частково припиненим зобов`язання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун

Дата складення повного тексту 09.06.2021 року.