Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/1318/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Гермаш С.М., довіреність №4-09/143 від 26.01.2021 (приймає участь в

судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду),

від відповідача: Воротиляк А.В., довіреність від 07.06.2021,

від третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України (м.Київ)

до Військової частини НОМЕР_1 (м.Житомир),

за участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на

предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (Житомирська

область, Овруцький район, с.Норинськ)

про стягнення 25873,96грн.

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Військової частини НОМЕР_2 про стягнення сплаченого страхового відшкодування у сумі 25873,96грн.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 23.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17.12.2020.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 17.12.2020 здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження до розгляду справи №906/1318/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 20.01.2021.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 20.01.2021 залучено до участі у справі відповідача - Військову частину НОМЕР_1 , яка є правонаступником Військової частини НОМЕР_2 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ; відкладено підготовче засідання на 17.02.2021.

Ухвалою від 17.02.2021, зокрема, виправлено описку у резолютивній частині ухвали Господарського суду Житомирської області від 20.01.2021 в зазначенні прізвища фізичної особи, яку залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, зазначивши, що його вірним прізвищем є - ОСОБА_1 замість ОСОБА_1 ; продовжено підготовче провадження та відкладено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 19.04.2021 відкладено підготовче засідання на 18.05.2021 та витребувано у Галузевого державного архіву Міністерства оборони України належним чином засвідчені документи на підтвердження перебування станом на 01.08.2019 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 - Бортника В`ячеслава Івановича.

Ухвалою від 18.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 08.06.2021.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу завдані збитки в сумі 25873,96грн. В обґрунтування позовних вимог МТСБУ зазначає, що ним було відшкодовано потерпілій особі - ТОВ "Антарес-2016" шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01.08.2019 за участю транспортного засобу "КРАЗ "5233ВЕ" (державний номерний знак НОМЕР_3 ), водій якого визнаний винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Вказує, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "КРАЗ "5233ВЕ" (державний номерний знак НОМЕР_3 ) не був забезпечений полісом обов`язкового страхування.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні. Зазначала, що ОСОБА_1 не перебуває та не перебував на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 і транспортний засіб КРАЗ "5233ВЕ" д.н.з НОМЕР_3 також не знаходиться на обліку відповідача. Вказала, що ВЧ НОМЕР_1 стала правонаступником лише 13.09.2019, тобто після ДТП, а тому вважає, що відповідальність має нести особисто водій транспортного засобу.

Третя особа - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, вимог ухвал суду не виконав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. 31.05.2021 повернулась неврученою копія ухвали суду від 18.05.2021, яка надсилалась на адресу третьої особи, з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою" (т.2, а.с.56-59).

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. (Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 28.01.2019р. у справі №915/1015/16).

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення третьої особи своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним своїх прав.

Враховуючи те, що неявка в засідання суду третьої особи, не перешкоджає розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи без участі третьої особи, за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2019 о 12 год. 41 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом КРАЗ "5233ВЕ" д.н.з НОМЕР_4 , в м.Києві по проспекту Перемоги, 55/2, не врахував дорожньої обстановки, чим спричинив зіткнення з автомобілем марки "Hyundai Accent" д.н.з. НОМЕР_5 , яким керував водій ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження автомобіля "Hyundai Accent", відповідальність якого була застрахована АТ "СК "АХА Страхування".

В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль "Hyundai Accent" д.н.з. НОМЕР_5 , власником якого є ТОВ "Антарес-2016".

На час скоєння ДТП водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Солом`янський районний суд м.Києва постановою від 11.10.2019, з урахуванням постанови від 12.04.2021 про виправлення описки, визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (т.1, а.с.13-14, а.с.239).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 на час скоєння ДТП перебував на строковій військовій службі у Військовій частині НОМЕР_2 Міністерства оборони України, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_6 , архівною довідкою Міністерства оборони України від 19.04.2021 (т.1, а.с.188; т.2, а.с.39).

Положеннями ст.988 Цивільного кодексу України визначено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Водночас, відповідно до п.39.1 ст.39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п.39.2 ст.39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" основним завданням МТСБУ, в тому числі, є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

У відповідності до п.41.1 ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно ст. 36.1. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Отже, оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "КРАЗ", д.н.з. НОМЕР_4 не була застрахована, водій транспортного засобу "Hyundai Accent" д.н.з. НОМЕР_5 , який належить ТОВ "Антарес-2016", на підставі довіреності від 01.08.2019, звернувся до позивача із заявою від 06.08.2019 про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 01.08.2019.

Згідно звіту №1558_60558 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди від 20.08.2019, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Hyundai Accent" д.н.з. НОМЕР_5 склала 34806,29грн (т.1, а.с.22-35).

Згідно наказу МТСБУ від 26.02.2020 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих №2383, довідки №1 від 23.01.2020 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та платіжного доручення №1293792 від 26.02.2020, позивачем виплачено ТОВ "Антарес-2016" грошові кошти в розмірі 25053,96грн в межах ліміту відповідальності (т.1, а.с.41-43).

Крім того, позивачем здійснено оплату за послуги складання звіту №1558_60558 від 22.08.2019 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику по страховій справі №60558 та відправлення телеграми в загальному розмірі 820,00грн, що підтверджується рахунком №1558 від 22.08.2019, актом №1558 виконаних робіт по справі №60558 та платіжним дорученням №1152347 від 05.09.2019 на суму 820,00грн (т.1, а.с.44-46).

27.02.2020 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_2 з вимогою щодо добровільного відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди в загальній сумі 25873,96грн (т.1, а.с.86).

Проте, вказану вимогу позивача було залишено без задоволення, у зв`язку з чим МСТБУ звернулось до суду з цим позовом про відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 25873,96грн, з яких: 25053,96грн витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, 820,00грн витрати на збір документів та визначення розміру шкоди.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст.6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Транспортний засіб - автомобіль КрАЗ-5233ВЕ військовий номер НОМЕР_4 шасі НОМЕР_7 на час скоєння ДТП, яка відбулася 01.08.2019, належав військовій частині НОМЕР_2 (т.1, а.с.218).

Відповідно до частини першої ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно зі статтею 106 Цивільного кодексу України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Виходячи з наведених положень статті 107 Цивільного кодексу України, у разі реорганізації юридичної особи шляхом її приєднання факт настання правонаступництва безпосередньо пов`язаний з моментом передання прав та обов`язків від правопопередника до правонаступника.

Відповідно до директиви Міністерства оборони України від 13.09.2019 №Д-322/1/7 дск, правонаступником військової частини НОМЕР_2 визначено військову частину НОМЕР_1 (т.1, а.с.161).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , який керував автомобілем КрАЗ-5233ВЕ військовий номер НОМЕР_4 , під час скоєння ДТП, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , правонаступником якої є відповідач у даній справі.

Постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 11.10.2019 (т.1, а.с.13) з урахуванням виправленої судом у постанові від 12.04.2021 описки (т.1, а.с. 239), ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Адміністративне провадження здійснюється з метою притягнення до адміністративної відповідальності винної особи у вчиненні дій, передбачених КУпАП. В господарській же справі встановлюється наявність підстав для відповідальності відповідача (яким, в тому числі може бути юридична особа), дії якого (чи його працівника у передбачених законом випадках) спричинили порушення прав позивача.

При цьому, суд враховує положення ч.3 ст.24 Закону "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції чинній на час ДТП), згідно з якими військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Водій автомобіля ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (с.Великий Кобилин) в військовому званні сержант на посадах: командир транспортного відділення інженерно-саперного взводу, командир відділення мостоукладників - командир машини інженерно-саперного взводу з 13.06.2019 (наказ від 13.06.2019) по 13.11.2019 року (наказ від 13.11.2019); вибув для подальшого проходження служби до в/ч НОМЕР_8 , м.Житомир (т.1, а.с.188, т.2, а.с.39).

Отже, вказане свідчить про документальне підтвердження того, що особа - ОСОБА_1 , який винний у спричиненні ДТП, внаслідок якого завдано шкоди автомобілю "Hyundai Accent" д.н.з. НОМЕР_5 , перебував на службі у військовій частині НОМЕР_2 , правонаступником якої є відповідач, та з урахуванням займаної посади, виконував службові обов`язки. Судом не встановлено обставин того, що керування автомобілем КрАЗ-5233ВЕ військовий номер НОМЕР_4 , під час скоєння ДТП, водій ОСОБА_1 здійснював не при виконанні ним свої службових обов`язків.

Згідно ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Як уже зазначалось, вартість відновлювального ремонту пошкодженого колісного транспортного засобу складає 34806,29грн (звіт №1558-60558 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля марки "Hyundai Accent", державний номер НОМЕР_5 , виконаний суб`єктом оціночної діяльності ФОП Абрамкіним Б.П., т.1, а.с.22-40).

Позивачем остаточний розмір виплати по справі №60558, згідно наказу №2383 від 26.02.2020, т.з. НОМЕР_9 , визначено у сумі 25053,96грн.

Згідно платіжного доручення від 26.02.2020 №1293792 позивачем сплачено 25053,96грн на користь ТОВ "Антарес-2016" (т.1, а.с.43).

Згідно ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В силу підпункту 38.2.1. п.38.2. ст.38 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. В матеріалах справи відсутні докази належності водія автомобіля КрАЗ-5233ВЕ військовий номер НОМЕР_4 ОСОБА_1 до осіб, передбачених п. 13.1. Закону.

Враховуючи вищевказані законодавчі положення та встановлені обставини, а також наявність доказів відшкодування позивачем шкоди в сумі 25053,96грн, вимоги позивача до відповідача - ВЧ НОМЕР_1 , як юридичної особи, яка є правонаступником ВЧ НОМЕР_2 , про відшкодування даної виплати у порядку регресу є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім того, позивач відповідно до акту №1558 виконаних робіт та рахунку №1558 від 22.08.2019, сплатив на користь ФОП Абрамкіна Б.П. 820,00 грн. за послуги аваркома (експерта) по справі №60558, що підтверджується платіжним дорученням №05.09.2019 №1152347 (т.1, а.с.44-46).

Положенням п.40.3 ст.40 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ надано право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитку у випадках, визначених у ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно п.41.4 ст.41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду здійснює оплату послуг осіб, залучених для встановлення причин, обставин події, за якими може бути проведена регламентна виплата.

Таким чином, обов`язковою умовою прийняття МТСБУ рішення про здійснення регламентної виплати на користь потерпілої особи є залучення відповідного експерта для встановлення розміру збитку.

Виконання вказаних робіт є платними та оплачуються замовником, що МТСБУ визначається як наслідок шкоди, завданої особою, винною у ДТП. Витрати позивача на встановлення розміру збитку та збір документів складають 820,00грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. Водночас, суд відхиляє посилання відповідача на те, що він є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб - автомобіль КрАЗ-5233ВЕ, військовий номер НОМЕР_4 належав Військовій частині НОМЕР_2 ; водій ОСОБА_1 перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_2 Міністерства оборони України, що підтверджується військовим квитком ОСОБА_1 , архівною довідкою від 29.04.2021, листом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України від 23.03.2021, а Військова частина НОМЕР_1 є правонаступником Військової частини НОМЕР_2 , тобто особою до якої перейшли права та обов`язки Військової частини НОМЕР_2 .

Вимога пункту 1 статті 6 названої Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_10 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м.Київ, Русанівський бульвар, буд. 8; ідентифікаційний код 21647131):

- 25873,96грн завданих збитків;

- 2102,00грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 11.06.21

Суддя Кравець С.Г.

Віддрукувати:
1 - в справу,
2 - позивачу (рек. з пов.) та на електронну адресу: ,
3 - представнику позивача на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1
4 - відповідачу - Військовій частині НОМЕР_1 : АДРЕСА_1 (рек. з пов.),
5 - представнику ВЧ НОМЕР_1 Побережнику С.А. на електронну адресу:
7 - третій особі Бортнику В.І.: АДРЕСА_2 (рек. з пов.).