ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року

м. Київ

Справа № 916/2478/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

позивача - Крапівцевої О. О. (адвокат),

відповідача - Рублевського А. П. (адвокат),

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Господарського суду Одеської області від 18.12.2020 (суддя Мостепаненко Ю. І.) і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 (судді: Разюк Г. П. - головуючий, Колоколов С. І., Савицький Я. Ф.) у справі

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

до Приватного підприємства "Компанія "Софторг"

про стягнення 2 000 000 грн.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У серпні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Компанія "Софторг" (далі - Компанія), в якій просило суд (з урахуванням заяви про зміну підстав позовних вимог, яка прийнята до розгляду у відповідній частині) стягнути з відповідача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сплачений податок на додану вартість (далі - ПДВ) за договором поставки від 02.04.2020 № Т-014120 (далі - договір поставки) у сумі 2 000 000 грн у складі вартості товару, який звільнений від оподаткування ПДВ.

Так, заявами про збільшення позовних вимог та зміну правових підстав позовних вимог, поданими після відкриття провадження у справі, Банк до заявленої вимоги про стягнення 2 000 000 грн додав нову, а саме: про визнання недійсним пункту 4.2 договору поставки, та змінив правові підстави щодо стягнення на статті 1212,1213 ЦК України. Господарський суд першої інстанції ухвалою від 22.10.2020 з посиланням на положення статті 46 ГПК України відмовив у прийняті до розгляду заяви про збільшення позовних вимог, а також заяви про зміну правових підстав позовних вимог в частині визнання недійсним пункту 4.2 договору поставки, укладеного між Банком і Компанією, в частині включення до ціни товару ПДВ та прийняв до розгляду заяву про зміну правових підстав позовних вимог в частині щодо вимоги про стягнення 2 000 000 грн.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

2. Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.12.2020, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2021, у задоволенні позову відмовлено.

3. Судові рішення щодо необґрунтованості позовної вимоги про стягнення безпідставно отриманих коштів на підставі статті 1212 ЦК України мотивовано тим, що спірну суму сплачено на підставі чинного договору поставки, згідно з пунктом 4.2 якого до ціни товару включено суми ПДВ і його не визнано недійсним в судовому порядку.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

4. У касаційній скарзі Банк просить рішення суду першої інстанції і постанову апеляційного суду скасувати, ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку:

- визнати недійсним пункт 4.2 договору поставки, укладеного між Банком та Компанією в частині включення до ціни товару ПДВ;

- стягнути з Компанії на користь Банку сплачений ПДВ за договором поставки у сумі 2 000 000, 00 грн за товар, який звільнений від оподаткування ПДВ.

Узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги

5. На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) Банк посилається на те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 922/2216/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, стосовно того, що безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Крім того, скаржник зазначив, що судами не враховано висновок Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 16.05.2018 у справі № 420/504/16-ц, про те, що підставою позову є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини. Обрання правового способу врегулювання спору є правом, а не обов`язком позивача. Тому визначення правового способу врегулювання спору, норм права, що мають бути застосовані, покладається на суд і є обов`язком суду.

Щодо обґрунтування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме питання про визнання договорів недійсними в частині включення ПДВ з урахуванням обставин, що пов`язані з наданням пільг з ПДВ при закупівлі медичних масок у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи та відзиви на касаційні скарги

6. Відзиву на касаційну скаргу від відповідача до суду не надійшло.

Розгляд справи

7. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.04.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Банку на рішення Господарського суду Одеської області від 18.12.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 у справі № 916/2478/20 і призначено розгляд справи у судовому засіданні на 01.06.2021.

8. Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 23.04.2021 у зв`язку з відпусткою суддів Зуєва В. А та Дроботової Т. Б. визначено у справі № 916/2478/20 колегію суддів у складі: Чумака Ю. Я. - головуючий, Краснова Є. В., Багай Н. О.

9. Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 28.05.2021 у зв`язку з відпусткою судді судді Краснова Є. В. визначено у справі № 916/2478/20 колегію суддів у складі: Чумака Ю. Я. - головуючий, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

10. 02.04.2020 між Банком (покупець) і Компанією (постачальник) укладено договір поставки, за умовами якого:

- постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого, номенклатура, асортимент, марка, вид, сорт, кількісні та якісні характеристики вказуються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених договором (пункт 1.1);

- поставка товару здійснюється постачальником на умовах, у спосіб та у строки, визначені у специфікаціях. Дострокова поставка товару допускається тільки за згодою покупця (пункт 3.1);

- зобов`язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними в момент підписання покупцем акта приймання-передачі товару та видаткової накладної (пункт 3.4);

- загальна вартість товару за договором складається із вартості всіх партій товару, поставлених відповідно до окремих специфікацій (пункт 4.1);

- ціна маски складає 12,00 грн за 1 одиницю з урахуванням ПДВ, а також загальна вартість кожної партії товару вказується в специфікаціях (пункт 4.2);

- право власності на продукцію переходить до покупця після підписання акта приймання-передачі товару та видаткової накладної (пункт 5.2);

- договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Строк дії договору становить до 10.05.2020 (пункт 11.1);

- підписання цього договору, як і будь-яких додаткових договорів, додатків до нього може проводитись в електронному вигляді з проставленням кваліфікованих електронних підписів сторін за допомогою сервісу Paperless на сайті https://paperless.com.ua (пункт 12.2);

- обмін повідомленнями/вимогами між сторонами здійснюється на зазначені в специфікаціях електронні адреси сторін. Документи, відправлені електронною поштою, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути подані до судових інстанцій як належні докази і не можуть спростовуватися стороною, від імені якої вони були відправлені. Повідомлення/вимоги вважаються отриманими адресатом з моменту надсилання (пункт 12.7).

11. Згідно зі специфікацією, яка є додатком № 1 до зазначеного договору, сторони погодили поставку масок у кількості 1 000 000 шт. за ціною 12,00 грн з ПДВ з внесенням 100 % передплати за кожну партію шляхом сплати 6 000 000 грн (500 000 шт.) до 02.04.2020 та 6 000 000 грн (500 000 шт.) до 06.04.2020 з встановленим строком поставки - до 17.04.2020.

12. Додатком № 2 (рознарядка) до договору поставки сторони погодили терміни поставки: 500 000 шт. до 06.04.2020 та 500 000 шт. до 15.04.2020.

13. Додатком № 3 до договору погоджено форму акта передачі-приймання товару.

14. Договір підписано сторонами шляхом накладення ЕЦП від 03.04.2020, що підтверджується наявними в матеріалах справи сертифікатами.

15. 31.03.2020 відповідачем складено рахунок на оплату № С, в якому вартість товару з урахуванням ПДВ визначено в сумі 12 000 000 грн, в т.ч. ПДВ - 2 000 000 грн.

16. 02.04.2020 набрав чинності Закону України від 30.03.2020 № 540 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким встановлено, що тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування ПДВ операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. Норми цього пункту застосовуються до операцій, здійснених починаючи з 17.03.2020.

17. Водночас Банк за платіжним дорученням від 06.04.2020 № К46О0ОJ7VU сплатив на користь Компанії передплату згідно з рахунком від 31.03.2020 № С у сумі 12 000 000 грн, з яких ПДВ - 2 000 000 грн.

18. Факт поставки відповідачем товару підтверджується наявними в матеріалах справи актами передачі-приймання товару та підписаними між сторонами видатковими накладними.

19. Компанія сплачену позивачем суму ПДВ в бюджет не перерахувала, а в податковій накладній від 06.04.2020 № 92 відобразила як операцію звільнену від оподаткування загальною вартістю 12 000 000 грн. При цьому в розділі Б податкової накладної зазначено ціну постачання одиниці товару/послуги без урахування ПДВ 12,00 грн, за кодом ставки 903, код пільги 14060544.

20. 06.05.2020 позивач звернувся до відповідача з листом вих. № 82746, в якому, посилаючись на положення Закону України від 30.03.2020 № 540 в частині звільнення від оподаткування ПДВ операцій із постачання масок, просив відповідача здійснити коригування суми ПДВ, яку було сплачено Банком відповідно до договору у складі вартості придбаних товарів та відображено в податкових накладних, складених з 17.03.2020, а суму ПДВ повернути на рахунок Банку. Також Банк звернув увагу відповідача на необхідність внесення змін до договору щодо визначення ціни товару без урахування ПДВ, зважаючи на цей факт, з листом відповідачеві направлено на підпис додаткову угоду до договору поставки.

21. У відповідь на лист Банку відповідач листом від 15.05.2020 № 15/05-2020 повідомив, що на час підписання договору поставки Закон України від 30.03.2020 № 540 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" вже був опублікований та набрав чинності. Тобто на час підписання договору сторонами усі операції з постачання масок на митній території України вже були звільнені від оподаткування ПДВ. Договірну ціну було погоджено сторонами та затверджено останніми у тексті договору поставки та специфікації до нього. Окрім того, на суму коштів, що надійшли від Банку за договором поставки, Компанія 06.04.2020 зареєструвала податкову накладну з дотриманням вимог податкового законодавства із зазначенням пільгового розміру ПДВ-0, у зв`язку з чим не вбачається можливим виконання вимог Банку щодо коригування суми ПДВ у податковій накладній.

22. Зважаючи на зазначену відповідь, позивач 11.06.2020 звернувся до Офісу великих платників податків Державної податкової служби зі скаргою № Е.13.0.0.0/4-96978, в якій повідомив про допущення відповідачем порушень при складанні податкової накладної від 06.04.2020 № 92, зокрема, в частині зазначення вартості одиниці товару та загальної вартості товару з включенням до ціни ПДВ, при цьому зазначивши розмір ПДВ- 0.

23. 23.06.2020 позивач звернувся до відповідача із листом за вих. №Э.83.0.0.0/3-105623, в якому повторно вимагав повернути суму сплаченого ПДВ у сумі 2 000 000 грн на рахунок Банку.

24. Оскільки Компанія не здійснила будь-яких дій щодо повернення зазначених коштів, Банк звернувся до суду із відповідним позовом про стягнення з Компанії 2 000 000 грн.

Позиція Верховного Суду

25. Згідно із частиною 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

26. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України

27. Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Близьку за змістом позицію викладено у постановах Верховного Суду 14.01.2021 у справі № 922/2216/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

28. У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

29. Положення глави 83 ЦК України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

30. Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України.

31. Однак суди попередніх інстанцій, посилаючись на те, що між сторонами у справі укладено договір поставки, спірні кошти сплачено позивачем на виконання договору і його не визнано недійсним, дійшли передчасного висновку, що спірні кошти набуто відповідачем за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано згідно з положеннями статті 1212 ЦК України як безпідставно набуте майно.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з доводами скаржника і вважає, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, отримала підтвердження під час касаційного провадження.

32. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

33. Відповідно до положень статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

34. Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

35. За умовами договору поставки ціна маски складає 12,00 грн за 1 одиницю з урахуванням ПДВ, а також загальна вартість кожної партії товару зазначається в специфікаціях (пункт 4.2).

Згідно з підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ПДВ - це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Порядок обчислення та сплати ПДВ регламентується розділом V ПК України.

Згідно з підпунктами "а" і "б" пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 ПК України.

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем /замовником послуг/.

Тобто сторони договору погодили, що у ціну розрахункової одиниці вартості товару включено оплату ПДВ.

36. Водночас Законом України від 30.03.2020 № 540 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набув чинності 02.04.2020, доповнено підрозділ 2 розділу ХХ ПК України пунктом 71, згідно з яким тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування ПДВ операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. У разі здійснення операцій, звільнених відповідно до цього пункту, положення пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу та положення статті 199 цього Кодексу не застосовуються щодо таких операцій. Норми цього пункту застосовуються до операцій, здійснених починаючи з 17.03.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224 затверджено перелік товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування ПДВ, серед яких і медичні маски, респіратори FFP2 або FFP3, маски, не оснащені змінними фільтрами (код згідно з УКТЗЕД ).

37. Слід зазначити, що хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто в договірному порядку.

Отже, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що відповідач як одна із сторін зобов`язання набув зазначені кошти за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, що виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а поза підставами, передбаченими договором поставки, внаслідок їх перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, тобто на підставі статті 1212 ЦК України.

Близьку за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 14.10.2014 у справі № № 3-138гс14.

Постачальник отриману від покупця суму ПДВ до бюджету не сплатив, так як товар звільнено від оподаткування ПДВ, тому колегія суддів дійшла висновку, що неповернення відповідачем позивачеві суми, перерахованої поза межами договірних платежів (суми ПДВ, яка є складовою договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів), має наслідком збагачення Компанії на суму 2 000 000, 00 грн, тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом.

38. Колегія суддів вважає також обґрунтованим посилання скаржника на неврахування апеляційним судом висновку Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 16.05.2018 у справі № 420/504/16-ц, про те, що підставою позову є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини, за наслідком чого, Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом при розгляді справи порушені принципи та завдання господарського судочинства, зокрема щодо ефективного захисту порушених прав.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України

39. Щодо наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, то Банк посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме питання про визнання договорів недійсними в частині включення ПДВ з урахуванням обставин, що пов`язані з наданням пільг з ПДВ при закупівлі медичних масок у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

40. Проте Верховний Суд вважає необґрунтованою наведену позивачем підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, оскільки: 1) ця норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору; 2) у разі подання касаційної скарги на підставі зазначеного пункту скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 910/800/19).

41. Натомість у поданій касаційній скарзі Банк взагалі не зазначив будь-якої конкретної норми матеріального або процесуального права, щодо застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, що свідчить про непідтвердження позивачем підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, та, як наслідок, виключає скасування оскаржуваних рішення та постанови з цієї підстави.

42. З урахуванням висновків Верховного Суду, наведених у пунктах 27- 37 цієї постанови, відповідно до яких судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми права та не досліджені належним чином докази у справі, у тому числі щодо питання безпідставного збагачення, касаційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню для з`ясування зазначених обставин, оскільки їх встановлення вплине на вирішення позову.

43. Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що суди повинні неухильно додержуватися вимог про законність та обґрунтованість рішення у справі, яке, у свою чергу, повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних, допустимих і достовірних доказів у конкретній справі.

44. З огляду на викладене висновки господарських судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову є передчасними.

45. Відповідно до статті 237 ГПК України при ухваленні судового рішення суд вирішує питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. При тому згідно зі статтею 238 ГПК України в судовому рішенні повинно бути зазначено мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі. Відповідно до статті 79 ГПК України доказування здійснюється відповідно до стандарту "вірогідності доказів", згідно з яким наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Стандарт доказування "вірогідності доказів" на відміну від стандарту "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Суди попередніх інстанції не врахували наведених норм, на порушення статті 238 ГПК України не застосували стандарт доказування "вірогідності доказів", зокрема щодо факту недоказанності безпідставного збагачення.

46. Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

47. За змістом статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтування заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України. З урахуванням висновку суду щодо неправильного застосування судами статті 1212 ЦК України та, відповідно, підтвердження підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, касаційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню з направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

48. Під час нового розгляду справи суду необхідно встановити й дослідити фактичні обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, а також надати їм належну правову оцінку з урахуванням викладеного в цій постанові та на підставі вказаних норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

49. За змістом частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

50. Оскаржувані рішення та постанова у цій справі наведеним вимогам не відповідають.

51. Відповідно до частин 2 статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

52. Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати наведене, перевірити доводи учасників справи, повно дослідити наявні в матеріалах справи докази, на підставі яких встановити істотні для справи обставини, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Розподіл судових витрат

53. З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 18.12.2020 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2021 у справі № 916/2478/20 скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай