ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2021 р. м.Київ Справа№ 910/18541/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Салій І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 25.01.2021

у справі № 910/18541/20 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова

компанія "Оранта"

про стягнення 40 380, 84 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рух справи

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Аркс" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення 40 380, 84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту від 14.06.2019, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "BMW", а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Оскільки, цивільна відповідальність власника транспортного засобу "Toyota", водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована у відповідача, позивачем було направлено останньому вимогу про сплату страхового відшкодування. Враховуючи, що відповідачем відшкодовано заявлену суму частково, позивач просить стягнути неоплачену суму страхового відшкодування в судовому порядку.

Короткий зміст заперечень на позов

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивач перед сплатою страхового відшкодування не з`ясував факту відшкодування завданих потерпілій особі збитків. Зокрема, посилався на те, що 04.03.2020 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" здійснила виплату страхового відшкодування потерпілій особі ОСОБА_1 відповідно до страхового акту №ОЦВ-СП-2- 32-22456/1 від 28.02.2020, розрахунку страхового відшкодування у розмірі 6 980, 79 грн., що підтверджується платіжним дорученням №11293 від 04.03.2020. Також листом-відмовою у виплаті страхового відшкодування від 07.12.2020 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" повідомило, що виплатило страхове відшкодування згідно полісу цивільно-правової відповідальності № АО 5729325 безпосередньо потерпілій особі, а тому зобов`язання є виконаним і припинилось виплатою страхового відшкодування.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/18541/20 позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення 40 380, 84 грн. - задоволено частково, а саме: стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс" 33 400 (тридцять три тисячі чотириста) грн. 05 коп. - основного боргу та 1 738 (одна тисяча сімсот тридцять вісім) грн. 35 коп. - судового збору.В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи умови полісу №АО005729325, суд дійшов висновку про те, що у відповідача, у зв`язку з настанням ДТП, виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до останнього.

Також матеріалами справи підтверджено суму сплаченого страховиком на користь страхувальника страхового відшкодування в розмірі 40 380, 84 грн., а також враховуючи встановлений полісом № АО005729325 розмір франшизи - 0,00 грн., суд дійшов висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати шкоду в розмірі 40 380, 84 грн., яка частково була сплачена відповідачем на суму 6 980, 79 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 25.01.2021 по справі №910/18541/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що після виплати страхового відшкодування потерпілій особі позивачем, відбувалась заміна кредитора у зобов`язанні, тобто позивач набув статусу нового кредитора у деліктному зобов`язанні, але відповідач виплатив страхове відшкодування потерпілій особі 04.03.2020 уже після зміни кредитора у зобов`язанні. Тому, у відповідності до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора здійснюється без згоди боржника, якщо інакше не договором або законом, оскільки, відповідач був повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні після того, як він виконав свій обов`язок перед потерпілою особою за полісом до отримання повідомлення позивача, то відповідач є таким, що належним чином виконав своє зобов`язання.

Короткий зміст заперечень проти апеляційної скарги

01.03.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду згідно з приписами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

Зокрема, позивач посилався на те, що

- стосовно застосування ст. 516 Цивільного кодексу України зазначив, що законодавство не встановлює вимог щодо змісту повідомлення, яке надсилається боржнику у випадку заміни кредитора у зобов`язанні, тому воно може бути зроблено у довільній формі;

Також відповідачем не наведено жодної норми права чи нормативно-правового акту, який би спростовував чи деталізував у який час та в якій формі позивач мав би надати, а відповідач отримати повідомлення про заміну кредитора.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Станік С.Р., судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/18541/20, розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 отримана позивачем (Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Аркс") згідно рекомендованого поштового повідомлення 620 та 584, а відповідачем (Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта") - згідно рекомендованого поштового повідомлення 638 та 094.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку про необхідність здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи, 14.06.2019 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Аркс" (позивач) та ОСОБА_1 уклали договір добровільного страхування наземного транспорту № 169277а9кга об`єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом "BMW", реєстраційний номер НОМЕР_1 на випадок настання страхових випадків.

13.02.2020 сталась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки "BMW Х5", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля марки "Fiat", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки "Toyota Camry", реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 на бульварі Дружби Народів у місті Києві.

У зв`язку з пошкодженням у ДТП застрахованого автомобіля "BMW", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 звернулась до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку.

14.02.2020 СТО ТОВ "АВТ Баварія Київ" здійснило розрахунок на проведення відновлювального ремонту №BBL0000159 від 14.02.2020 на суму 44 447, 21 грн.

18.02.2020 до позивача (Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс") звернулась ОСОБА_1 (страхувальник) із заявою про подію на виплату страхового відшкодування, у даній заяві просила виплатити страхове відшкодування на СТО ТОВ "АВТ "Баварія Київ".

20.02.2020 позивачем складено страховий акт №ARX2543117 від 20.02.2020 та визначено суму страхового відшкодування у розмірі 35 557, 76 грн.

21.02.2020 позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 35 557, 76 грн. на рахунок СТО ТОВ "АВТ "Баварія Київ", дана виплата підтверджується платіжним дорученням №644525 від 21.02.2020.

Відповідно спочатку було відшкодовано позивачем 35 557, 76 грн., що становить 80% суми вказаної у рахунку №BBL0000159 від 14.02.2020 на суму 44 447, 21 грн., оскільки п. 4.5 Договору №01-01-01/18 від 01.01.2018 про надання послуг по ремонту наземних транспортних засобів встановлено, що виконавець починає ремонті роботи на ТЗ замовника після отримання попередньої оплати від платника в розмірі не менше 80% від суми виставленого виконавцем попереднього рахунку та отримання оригіналу гарантійного листа платника щодо зобов`язання здійснити повні розрахунки із замовником.

Згідно до п. 7.7 Договору №01-01-01/18 від 01.01.2018 про надання послуг по ремонту наземних транспортних засобів оплата залишку несплаченої суми, визначеної відповідно до складеного виконавцем остаточного рахунку за фактично виконані ремонті роботи, здійснюються платником протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання остаточного рахунку.

Таким чином, позивач страховими актами № ARX2543117 від 20.02.2020, № ARX2558062 від 17.04.2020 визнав нанесення майнової шкоди страхувальнику внаслідок ДТП у розмірі 40 380, 84 грн., виплата якої позивачем підтверджується платіжними дорученнями № 644525 від 21.02.2020, № 662958 від 21.04.2020.

Матеріалами справи підтверджується, що на час скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Toyota", реєстраційний номер НОМЕР_3 , була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" згідно полісу № АО005729325, що підтверджується наявною в матеріалах справи роздруківкою з централізованої бази М(Т)СБУ.

Враховуючи, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність особи, винної у заподіянні збитків, була застрахована у відповідача, останній відповідно до статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" повинен відшкодувати нанесену його страхувальником шкоду у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у березні 2020 за зверненням потерпілої особи - ОСОБА_1 здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 6 980, 79 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 11293 від 04.03.2020.

За твердженням позивача (з урахуванням відповіді на відзив), неоплачена сума страхового відшкодування становить 33 400, 05 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Як вказує позивач у своїй відповіді на відзив, то відповідач сплатив після здійснення виплати страхового відшкодування позивачем і страхувальник мала б повідомити відповідача про врегулювання страхового випадку відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО). Але позивач, не несе відповідальності щодо того, які дані страхувальник надала відповідачу.

Також у відповіді на відзив позивач у суді першої інстанції просив закрити провадження у справі на суму 6 980, 79 грн., оскільки відповідач здійснив виплату страхувальнику на дану суму.

Відповідно до акту виконаних робіт № DIN00000459 від 13.04.2020 вартість відновлювального ремонту становить 40 380, 84 грн.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 17.04.2020 у справі № 757/9049/20-п ОСОБА_3 визнано винним у здійсненні ДТП. Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП - порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, що підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення ДПР18 №425888 від 13.02.2020 р., даними схеми ДТП, даними письмових пояснень ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення з відповідача в порядку суброгації 40 380, 84 грн., відшкодування, посилаючись на те, що позивач згідно ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування" до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.01.2021 встановлено, що у зв`язку із частковою сплатою відповідачем заявленої до стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 6 980, 79 грн., провадження у справі у вказаній частині підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про страхування", страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1. статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частини шістнадцятої статті 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України "Про страхування").

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як було встановлено судом першої інстанції і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення з відповідача в порядку суброгації 40 380, 84 грн., відшкодування, посилаючись на ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування".

Як підтверджується матеріалами справи, у відповіді на відзив (від 28.12.2020 №01-37/94336/20) позивач просив закрити провадження у справі на суму 6 980, 79 грн., а ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.01.2021 у зв`язку із частковою сплатою відповідачем заявленої до стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 6 980, 79 грн., провадження у справі у вказаній частині закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За приписами статті 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 26 Закону України "Про страхування", підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля "BMW", реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 40 380, 84 грн. Проте, відповідач здійснив відшкодування збитків потерпілій особі тільки частково на суму 6 980, 79 грн.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач не відшкодував потерпілій особі у повному обсязі завданих збитків.

При цьому, у позивача була відсутня, передбачена пунктом 4 частини першої статті 26 Закону України "Про страхування", підстава для відмови страхувальнику у виплаті страхового відшкодування.

Крім того, відповідач здійснив часткове відшкодування збитків у розмірі 6 980, 79 грн. вже після сплати позивачем страхової виплати на суму 35 557, 76 грн.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про відхилення доводів відповідача стосовно того, що страхова виплата потерпілій особі сплачена позивачем помилково, оскільки належних доказів в підтвердження вказаної обставини матеріали справи не містять.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, під час розгляду справи та позивач при зверненні з позовом посилався на норми законодавства з правовідносинами суброгації, які регулюються статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування".

Суброгація (від лат. "subrogare" - заміщення, обрання взамін) є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц).

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

Як підтверджується матеріалами справи, у даному випадку спір між сторонами виник з правом зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Доводи апелянта стосовно того, що після виплати страхового відшкодування потерпілій особі позивачем, відбувалась заміна кредитора у зобов`язанні, тобто позивач набув статусу нового кредитора у деліктному зобов`язанні, а відповідачем виплачено страхове відшкодування потерпілій особі 04.03.2020, тобто уже після зміни кредитора у зобов`язанні , і про зміну кредитора відповідач був повідомлений після того, як він виконав свої зобов`язання перед потерпілою особою за полісом, до отримання повідомлення від позивача, а отже є таким, що належним чином виконав своє зобов`язання - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки застосування ст. 516 Цивільного кодексу України не встановлює вимог щодо змісту повідомлення, яке надсилається боржнику у випадку заміни кредитора у зобов`язанні, тому воно може бути зроблено у довільній формі, що і було здійснено позивачем шляхом надсилання відповідної заяви від 02.04.2020 № ЕЛ-00010737.

Виплата страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (порядок, умови, розмір, тощо) регулюється положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - полісом.

В силу п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17 зробила наступний висновок щодо застосування норм права: "Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.".

Як підтверджується положеннями п. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, заперечень щодо розміру витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом застрахованого автомобіля "BMW", реєстраційний номер НОМЕР_1 - відповідач в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, не надав.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як вірно встановлено судом першої інстанції і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, з наявних у матеріалах справи документів встановлено та сторонами не спростовано, що спірна ДТП сталася 13.02.2020, в той час як позивач звернувся із заявою про страхове відшкодування за вих.№ ЕЛ_00010737 від 02.04.2020, яка надіслана та отримана відповідачем - 09.04.2020.

Виходячи з того, що докази звернення потерпілого позивача до відповідача із заявою про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди існують, а відповідач у свою чергу у відповідності до Листа (від 07.12.2020 з вх. №09-02-20/11867) відмовив у виплаті страхового відшкодування на підставі того, що ОСОБА_1 власник транспортного засобу ""BMW Х5", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" здійснено страхове відшкодування у розмірі 6980,79 грн. потерпілій особі.

Тому, враховуючи вище викладене відповідач не заперечує стосовно того, що в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати шкоду в розмірі 40 380, 84 грн., яка частково була сплачена відповідачем.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що залишок суми страхового відшкодування, який підлягає оплаті відповідачем становить 33 400,05 грн, а матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем вказаної суми страхового відшкодування.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу №АО005729325, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у відповідача, у зв`язку з настанням ДТП, виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до останнього, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, і що не було спростовано скаржником в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, зокрема з урахуванням підтвердженої матеріалами справи суму сплаченого страховиком на користь страхувальника страхового відшкодування в розмірі 40 380,84 грн., а також враховуючи встановлений полісом № АО005729325 розмір франшизи - 0,00 грн..

Доводи відповідача стосовно того, що він приклад наводив аналогічні справи №910/12474/20, №910/8489/19, у яких судом першої інстанції зазначено, що перед сплатою страхового відшкодування до договору добровільного страхування страховик (позивач) мав би з`ясувати чи не скористалася своїм правом потерпіла особа по договору обов`язкового страхування та чи відбулось повідомлення боржника про зміну кредитора, суд апеляційної інстанції відхиляє як підставу для скасування оскаржуваного рішення з огляду на відмінність як правовідносин, так і обставину ухвалення вказаних рішень судами першої інстанції у інших справах.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аркс" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення 33400,50 грн., а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції при вирішенні спору у вказаній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/18541/20 за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/18541/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/18541/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

4. Матеріали справи №910/18541/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді К.В. Тарасенко

О.В. Тищенко