РІШЕННЯ

м. Київ

26.05.2021Справа № 910/10385/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Росущан К.О., розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу №910/10385/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (код 20077720; 01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6)

до Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» (код 39835779; 01103, м. Київ, вул. М.Бойчука, буд. 4Б)

про стягнення 1 384 241, 50 грн.

за участю представників:

позивача: ОрелС.С., адвокат

відповідача: Куксенко П.Р., адвокат

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Товариство) до Дочірнього підприємства «КиївГазЕнерджи» (далі - Підприємство) про стягнення 1 186 492,72 грн. пені; 197 748,78 грн. три проценти річних, а всього 1 384 241,50 грн. за неналежне виконання грошового зобов`язання.

Позовні вимоги Товариство обґрунтовує порушенням пункту 6.1 Договору купівлі - продажу природного газу від 03.10.2018 №18-318-Н (далі - Договір).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі № 910/10385/20; постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 16.09.2020р.

18.08.2020 через відділ діловодства суду Відповідачем подано відзив на позовну заяву. Згідно даного відзиву Відповідач в повному обсязі заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав:

- Відповідач вказує, що не має можливості впливати на порядок та своєчасність проведення розрахунків з Позивачем;

- законодавством визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків за послуги постачання природного газу;

- для Відповідача створені нерівні умови для своєчасного проведення розрахунків з Позивачем;

- Розрахунки Позивача з Відповідачем повністю залежать від розрахунків проведених побутовими споживачами;

- Наявність спеціальних обов`язків з постачання природного газу побутовим споживачам, зобов`язує Відповідача купувати природний газ у Позивача та продавати природний газ населенню на заздалегідь невигідних умовах.

31.08.2020 Позивачем подано Відповідь на відзив, де крім іншого зазначив, що сторонами договору були визначені конкретні умови договору та порядок виконання зобов`язань, визначена відповідальність за неналежне виконання зобов`язань. На відповідача покладався обов`язок належної та своєчасної оплати за поставлений газ.

02.09.2020 Відповідачем суду подано Заперечення на відповідь на відзив, де, зокрема, зазначив, що розрахунки по договору проводились відповідно до законодавства.

Ухвалою про повідомлення від 21.09.2020 повідомлено сторін про призначення підготовчого засідання на 07.10.2020.

07.10.2020 Відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №904/1210/18.

У підготовчому засіданні 07.10.2020 з метою надання часу позивачу для ознайомлення з клопотанням про зупинення провадження у справі, оголошено перерву до 20.10.2020.

У підготовче засідання 20.10.2020 представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

За наслідками розгляду у підготовчому засіданні 20.10.2020 клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, судом, ухвалою від 20.10.20 зупинено провадження у справі № 910/10385/20 до набрання законної рішення у справі №904/1210/18 за позовом НАК "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" про стягнення 124 155 033,81 грн.

Надалі, Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.20 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі № 910/10385/20 - задоволено; ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі № 910/10385/20 скасовано; відмовлено Дочірньому підприємству «КиївГазЕнерджи» в задоволенні клопотання про зупинення провадження; направлено справу № 910/13385/20 для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

28.01.21 матеріали справи повернуто до місцевого господарського суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.21 поновлено провадження у справі №910/10385/20 та призначено підготовче засідання на 23.02.21.

22.02.2021 відповідачем через відділ діловодства суду подано клопотання про продовження строку підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання призначеного на 23.02.2021р.

Ухвалою про повідомлення від 23.02.2021 повідомлено сторін про відкладення підготовчого засідання на 23.03.2021.

Ухвалою про повідомлення від 31.03.2021 повідомлено сторін про призначення підготовчого засідання на 14.04.2021.

14.04.2021 відповідачем через відділ діловодства суду подано клопотання про відкладення підготовчого засідання, що призначене на 14.04.2021р. на іншу дату.

За наслідками підготовчого засідання 14.04.2021 суд ухвалив закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду по суті на 18.05.2021р.

Суд, у судовому засіданні 18.05.21 заслухавши вступне слово представників Позивача та Відповідача, оголосив перерву до 26.05.2021.

19.05.2021 Відповідачем через відділ діловодства суду подано Клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

21.05.2021 Позивачем до суду подано Заперечення на клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та письмові пояснення щодо порядку здійснення розрахунків.

У судовому засіданні 26.05.2021, після закінчення дослідження доказів, з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов до судових дебатів.

Представники сторін виступили з промовами (заключним словом), в якому посилались на обставини і докази досліджені у судовому засіданні.

У судовому засіданні 26.05.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

03.10.2018 між акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - продавець) та Дочірнім підприємством «КиївГазЕнерджи» (далі - покупець) укладено договір № 18-318-Н купівлі продажу природного газу, умовами якого передбачено, що продавець зобов`язується передати покупцеві у 2018 році природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору, природний газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачем.

За цим договором може бути переданий природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України) - п. 1.3. договору.

Згідно п. 2.1. договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 23.10.2018, продавець передає покупцеві з 01.10.2018 року по 26.10.2018 року (включно) природний газ обсягом до 13000,0 тис. куб. метрів.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформляється актом приймання-передачі.

За умовами п. 5.1. договору, на дату підписання цього договору ціна на природний газ становить 4942,00 грн. за 1000 куб.м, крім того податок на додану вартість - 20%. Всього до сплати за 1000 куб.м, природного газу - 5930,40 грн. з ПДВ.

У відповідності до п. 6.1. договору, плата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відскоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року N 256 і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності), поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 жовтня 2018 року, і діє в частині продажу природного газу до 17 жовтня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві природний газ на загальну суму 81 218 814,68 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2018 на суму 81 218 814,68 грн., який підписано представниками сторін та скріплені їх печатками.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач несвоєчасно виконав свої зобов`язання в частині оплати природного газу у передбачені договором строки, а тому просить суд стягнути з відповідача 1 186 492,72 грн. пені; 197 748,78 грн. три проценти річних.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 18-318-Н від 03.10.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором купівлі-продажу.

Засади функціонування ринку природного газу в Україні визначаються нормами Закону України «Про ринок природного газу», за приписами статті 1 якого оптовим продавцем є суб`єкт господарювання, який реалізує природний газ оптовому покупцю або постачальнику на підставі договору купівлі-продажу; постачальником природного газу є суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

У спірних правовідносинах позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є оптовим продавцем природного газу, а відповідач, - постачальником природного газу кінцевим споживачам.

Так, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання належним чином, поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 81 218 814,68 грн.

У відповідності до п. 6.1. договору, плата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відскоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця згідно з нормативами розподілу коштів, розрахованих до нормативно-правових актів України (п. 6.2. договору).

До матеріалів справи долучено виписку по операціях за підприємством «КиївГазЕнерджі» з 01.10.2018 по 31.03.2020, з якої вбачається, що оплата за поставлений природний газ відповідачем здійснено в повному обсязі, проте, з порушеннями встановленого договором строку.

У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання позивач просить суд стягнути з відповідача 1 186 492,72 грн. пені, нарахованої на підставі п. 7.2 договору, а також 197 748,78 грн. три проценти річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, від сум заборгованості, враховуючи дати часткової оплати.

Пунктом 7.2 договору визначено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, відповідачем частково здійснювався розрахунок за поставлений природний газ шляхом перерахування коштів, які перераховані постачальнику на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету».

При цьому, згідно призначення платежів у платіжних дорученнях, за якими надходили кошти за рахунок субвенцій з державного бюджету, кошти спрямовувались: «зг.дог №17-418-Н від 05.10.2017р.».

Проте, Відповідач листами: №2123/01 від 26.12.2018 та 2124/01 від 26.12.2018 повідомив ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про те, що вірним слід вважати призначення платежів у платіжних дорученнях: №32 від 22.12.2018; №34 від 26.12.2018; №36 від 26.12.2018; №38 від 26.12.2018; №40 від 26.12.2018, наступне призначення - «ПКМУ від 04.03.2002 №256 за природний газ 12/2018 зг. договору №18-318-Н від 03.10.2018р.».

Доказів незгоди чи заперечень Позивача зі зміною Відповідачем призначень платежів чи неврахування таких платежів як сплати за договором №18-318-Н від 03.10.2018 матеріали справи не містять.

Отже, з наведеного вище вбачається, що за рахунок субвенцій з державного бюджету Відповідачем сплачено заборгованість за Договором в розмірі 18 994 079,08 грн.

Нарахування пені та 3% річних не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

Даний висновок міститься, зокрема, і у Постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у праві №908/885/18, де у пунктах 6.23, 6.24 йдеться, що «для нарахування пені на підставі пункту 7.2 договору № 16-411-Н, 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України необхідно, щоб відповідач здійснив оплату отриманих коштів поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями. Підставою для стягнення пені, 3 % річних, інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання могла би бути наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків і яка була би несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів.».

В той же час, позивачем нараховані 3 % річних та пені на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

Судом зроблено перерахунок та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 104 015,21грн. пені та 134 916,51 грн. 3 % річних.

Таким чином, позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню частково.

У поданому суду клопотанні Відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій до 1 грн. При цьому Відповідач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення, відповідач просить врахувати його статус, соціальну спрямованість його діяльності по безперебійному забезпеченню тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій міста, взяти до увагу, що заборгованість за природний газ сплачено повністю, низький рівень оплати житлово-комунальних послуг населенням, врахувати причини неналежного виконання зобов`язання з оплати, незначний період прострочення виконання зобов`язання, скрутний майновий стан та відсутність доказів заподіяння збитків позивачу.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Тобто, зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (така правова позиція Верховного Суду викладена в постановах від 01.08.2019р. у справі №922/2932/18, від 08.10.2019р. у справі №922/2930/18, від 08.10.2019 р. у справі № 923/142/19, від 09.10.2019 р. у справі №904/4083/18).

З огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв (ст.233 ГК України), суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Відповідач виконав зобов`язання щодо оплати вартості переданого у жовтні 2018 року природного газу повністю, але оплату в листопаді 2018 - січні 2019 року провів з незначним порушенням строку.

Нарахована позивачем пеня не є надмірно великою, та є справедливою компенсацією за несвоєчасне виконання відповідачем договірного зобов`язання з оплати за переданий йому природний газ. Іншої відповідальності за допущене порушення відповідач не поніс, збитків, завданих інфляцією, позивач не нараховував.

За таких обставин клопотання відповідача про зменшення пені не підлягає до задоволення.

Стосовно інших заперечень відповідача, а саме, спеціального режиму проведення взаєморозрахунків, нерівних умови для своєчасного проведення розрахунків, суд вважає за необхідне навести висновки встановлені Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.06.2020 у справі № 904/1210/18.

Так, колегія суддів у зазначеній постанові звернула увагу на таке: " 9.1. Приймаючи постанову у цій справі і здійснивши аналіз положень Порядку відкриття (закриття) рахунків та Порядку проведення розрахунків, затверджених Постановою № 792, в сукупності з приписами частини шостої статті 11 Закону, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду доходить висновку, що хоча Постановою № 792 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків, який усуває газопостачальні підприємства від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожитий ними природний газ на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, однак положення Постанови № 792 не обмежують газопостачальні підприємства у можливості виконати свої обов`язки з оплати отриманого газу за договорами, укладеними з оптовими продавцями, шляхом здійснення розрахунків у інший спосіб, ніж з поточних рахунків із спеціальним режимом використання; не ставлять повноту та своєчасність виконання газопостачальними підприємствами договірних обов`язків з оплати отриманого газу на користь оптових продавців в залежність від оплати газу споживачами; не скасовують і не обмежують відповідальність споживачів перед газопостачальними підприємствами за невиконання обов`язків з оплати за спожитий газ; не змінюють строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між газопостачальними підприємствами та оптовими продавцями, що відповідно не виключає відповідальності, передбаченої умовами таких договорів, зокрема, у вигляді пені за прострочення оплати та виникнення зобов`язань, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, з оплати боргу з урахуванням 3 % річних та встановленого індексу інфляції.".

Інші заперечення відповідача не спростовують встановлених вище фактичних обставин справи та висновку суду щодо часткового задоволення позовних вимог із врахуванням здійсненого судом розрахунку.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" про стягнення 1 384 241, 50 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "КиївГазЕнерджи" (код 39835779; 01103, м. Київ, вул. М.Бойчука, буд. 4Б) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (код 20077720; 01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6): 1 104 015,21 (один мільйон сто чотири тисячі п`ятнадцять) грн. пені, 134 916,51 (сто тридцять чотири тисячі дев`ятсот шістнадцять) грн. 3% річних та 18 583,98 (вісімнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят три) грн. судового збору.

3. У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.06.2021.

Суддя І.Д. Курдельчук