ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2021 р. Справа №914/2623/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желік М.Б.

Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Грінера Україна б/н від 01.04.2021 (Вх № ЗАГС 01-05/1158/21 від 05.04.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2021 (повний текст складено 16.03.2021)

у справі №914/2623/20

за позовом: Фізичної особи-підприємця Димид Людмили Володимирівни, м. Болехів, Івано-Франківська обл.

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Грінера Україна, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Західного офісу Держаудитслужби, м. Львів

про стягнення боргу, пені та 3% річних за договором перевезення вантажу від 02.09.2019.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.03.2021 у справі №914/2623/20 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальності «Грінера Україна» на користь Фізичної особи-підприємця Димид Людмили Володимирівни 79 200,00 грн. боргу, 638,00 грн. 3% річних, 1975,04 грн. судового збору, у задоволенні вимоги про стягнення з ТОВ Грінера Україна на користь ФОП Димид Людмили Володимирівни 5 129,04 грн. пені - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що з огляду на те, що у строк, встановлений у п. 5.4. договору відповідач не оплатив надані позивачем послуги перевезення вантажу, відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання. Згідно умов укладеного між сторонами договору, на позивача не покладався обов`язок здійснювати захоронення вантажу (дрібних побутових відходів).

Короткий зміст вимог апеляційної скари.

Товариством з обмеженою відповідальністю Грінера Україна подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2021 у справі №914/2623/20 в частині задоволення позовних вимог про стягнення 84 967,04 грн, з яких 79 200,00 основний борг, 5 129,04 грн пеня, 638,00 грн 3% річних та 2 102,00 грн судового збору і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що рішення суду винесене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судом визнано встановленим обставини, які не доведені, висновки суду не відповідають обставина справи.

Скаржник вважає, що наявними у справі доказами не доведено перевезення вантажу саме до місця призначення, як того вимагає п.1.2 договору, в результаті чого суд стягнув з відповідача 81 813,04грн за ненадані послуги.

Також, на думку скаржника, акт №52 від 20.05.2020 не підтверджує фактичного надання послуг з перевезення вантажу по договору.

Скаржник наголошує, що судом не надано оцінки та аргументації вимозі Західного офісу Держаудитслужби від 19.11.2020 №06-13/6491-2020, яка складена за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Департаменту з питань поводження з побутовими відходами Львівської міської ради за період з 01.07.2017 по 30.06.2020, оскільки актом ревізії встановлено завищення ТОВ «Грінера Україна» додаткових витрат на вивезення ТПВ на загальну суму 29 244 732,00грн, у зв`язку із непідтвердженням приймання побутових відходів на КПП полігонів, зокрема і у місті Тетіїв Київської області.

Також, скаржник вважає, що суд першої інстанції, залишивши без розгляду докази долучені третьою особою до письмових пояснень, порушив процесуальні права останнього.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

Західний офіс Держаудитслужби у відзиві на апеляційну скаргу підтримав вимоги апеляційної скарги щодо скасування рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2021, оскільки фактичні підстави для прийняття судового рішення відсутні у зв`язку із непідтвердженням факту доставки вантажу до кінцевого пункту маршруту полігону твердих побутових відходів.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2021 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді - доповідача) Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Грінера Україна б/н від 01.04.2021 (Вх № ЗАГС 01-05/1158/21 від 05.04.2021), апеляційну скаргу вирішено розглядати без повідомлення учасників спрви за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

02.09.2019 між ТОВ «Грінера Україна» (замовник) та ФОП Димид Людмилою Володимирівною (перевізник) укладено договір перевезення вантажу, згідно п. 1.1.-1.2. якого замовник передає для перевезення вантажі, а перевізник зобов`язується здійснити їх перевезення і надати комплекс інших послуг, пов`язаних із перевезенням вантажів. Перевізник зобов`язується доставити надані замовником вантажі до пункту призначення в установлений договором строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу, а замовник зобов`язується своєчасно сплатити за послуги перевізника встановлену плату, відповідно до умов договору.

Також між сторонами були підписані відповідні Специфікації до договору, зміст яких стосується маршрутів та вартості перевезень.

За умовами п. 2.1.-2.3 договору приймання вантажу до перевезення оформляється товарно-транспортною накладною (накладною на вантаж) (ТТН) за встановленою формою. Оформлена товарно-транспортна накладна, завірена замовником, при пред`явленні водієм, який виконує обов`язки експедитора, є підставою для одержання ним вантажу для перевезення з матеріальною відповідальністю перевізника. ТТН видається перевізником за встановленою формою у 3 (трьох) примірниках, один з яких залишається у перевізника, другий - надається вантажоодержувачу, третій - повертається перевізником замовнику після підписання його перевізником та вантажоодержувачем.

Відповідно до умов п.3.1.3 договору перевізник зобов`язаний забезпечити збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення й до моменту видачі його в пункті призначення належному вантажоодержувачу

Сторони також узгодили, що замовник (вантажовідправник) зобов`язаний забезпечити своєчасне та повне оформлення ТТН з обов`язковим зазначенням прізвища, ім`я, по-батькові/найменування, поштової адреси та номеру телефону вантажовідправника та вантажоодержувача вантажу (п. 4.1.1 договору).

Матеріалами справи, а саме: Актом надання послуг №52 від 20.05.2020 на суму 79 200,00 грн та товарно-транспортними накладними №№240403, 240404, 240405, 240406 від 24.04.2020 підтверджується виконання зобов`язань за договором (том І а.с.21-25).

З акта надання послуг №52 від 20.05.2020 вбачається, що позивачем здійснено вантажні перевезення ТПВ автомобільним транспортом за маршрутом м. Львів - Київська обл., м. Тетіїв - м. Львів на загальну суму 79 200,00 грн (акт підписаний сторонами договору без зауважень, а також зазначено, що претензій щодо обсягу, якості та строків виконання робіт (надання послуг) не має.)

Відповідно до п. 5.4. договору розрахунки здійснюються замовником на протязі 20 (двадцяти) банківських днів з моменту надання перевізником всіх документів, визначених п. 3.1.8 цього договору.

Оскільки послуги перевезення вантажу не були оплачені замовником у строк, визначений договором, перевізник звернувся до останнього з претензією від 31.08.2020 про сплату коштів.

Як вбачається із матеріалів справи, за результатами розгляду претензії, замовником надіслано перевізнику відповідь на претензію вих. №345 від 31.08.2020, у якій повідомлялося, що 21.05.2020 відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ Національної поліції у Львівській області затримано вантажівки, які несанкціоновано скидали побутові відходи поблизу м. Жидачів Львівської обл. Серед затриманих вантажівок були три автомобілі (DAFАТ3782АМ, НОМЕР_1 , VOLVO НОМЕР_2 ). Згідно ухвал, які винесено Галицьким районним судом м. Львова у справі №461/2221/20 випливає, що в ході досудового розслідування встановлено факти фальсифікації первинних бухгалтерських документів на перевезення твердих побутових відходів для їх захоронення на ліцензованих сміттєзвалищах Київської, Чернігівської, Житомирської та інших областей на території України. Таким чином, існує ймовірність введення підприємства в оману стосовно наданих послуг із перевезення побутових відходів на захоронення, зокрема, саме до ліцензованих сміттєзвалищ, які вказані в ТТН, виданих ТОВ «Грінера Україна» водіям автомобілів перевізника. У претензії ТОВ «Грінера Україна» також повідомило, що питання погашення заборгованості буде розглянуте після завершення досудового розслідування та спростування або підтвердження описаних вище фактів.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення боргу, пені та 3% річних за договором перевезення вантажу від 02.09.2019.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. Висновки суду.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з перевезення вантажу на підставі укладеного договорору.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частинами 1, 2 та 3 статті 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно з положеннями частини 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

За приписами положень ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 908 ЦК України визначено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Згідно ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

В матеріалах справи відсутні та не надані такі в суд першої та апеляційної інстанції належні докази у підтведження відсутності боргу у відповідача.

Отже враховуючи вищенаведені обставини позовні вимоги щодо стягнення заявленої суми основного боргу в сумі 79 200,00 грн підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем до стягнення інфляційних, 3 % річних та пені судова колегія зазначає таке.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на те, що у строк встановлений у п. 5.4 договору відповідач не оплатив надані позивачем послуги перевезення вантажу, відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивачем здійснено нарахування відповідачеві 638,00 грн. 3% річних.

Судова колегія, здійснивши перерахунок 3% річних, прийшла до висновку про правомірність нарахування відповідачу 3% річних у заявленому розмірі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (положення ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

За наведеними вище положеннями ГК України, господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

З огляду на викладене, правомірним є висновок суду першої інстанції, що з огляду на те, що уклавши договір перевезення вантажу від 02.09.2018, сторонами не було передбачено відповідальності замовника у вигляді пені за неналежне його виконання, позов у частині стягнення пені задоволенню не підлягає.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Твердження скаржника, викладені в апеляційній скарзі щодо того, що матеріалами справи не доведено перевезення вантажу саме до місця призначення як того вимагає п.1.2 договору, а також те, що акт №52 від 20.05.2020 не підтверджує фактичного надання послуг з перевезення вантажу по договору, судова колегія не бере до уваги з огляду на те, що згідно умов укладеного між сторонами договору перевезення на позивача не покладався обов`язок здійснювати захоронення вантажу, зокрема, дрібних побутових відходів. Як вбачається із матеріалів справи та правмоірно зазначено судом першої інстанції, обов`язок щодо захоронення побутових відходів відповідача покладався на ТОВ «ВР Компані» на підставі договору про надання послуг з прийняття та захоронення побутових відходів №160718 від 16.07.2018, який не є предметом розгляду даного спору. Отже, з моменту фактичної передачі відходів ТОВ «ВР Компані», останнє стає повноправним власником переданих відходів та несе усі подальші ризики пов`язані з відходами (пункти 1.1 та 1.2 договору).

Як зазначалось вище, товарно-транспортними накладними №240403 від 24.04.2020, №240404 від 24.04.2020, №240405 від 24.04.2020, №240406 від 24.04.2020 (підписаними та скріпленими печатками ТОВ «Грінера Україна», ФОП Димид Л.В. та ТОВ «ВР Компані») підтверджується отримання позивачем від відповідача вантаж та передача уповноваженому представнику ТОВ «ВР Компані».

Скаржники також наголошує, що судом не надано оцінки та аргументації вимозі Західного офісу Держаудитслужби від 19.11.2020 №06-13/6491-2020, яка складена за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Департаменту з питань поводження з побутовими відходами Львівської міської ради за період з 01.07.2017 по 30.06.2020, оскільки актом ревізії встановлено завищення ТОВ «Грінера Україна» додаткових витрат на вивезення ТПВ на загальну суму 29 244 732,00грн, у зв`язку із непідтвердженням приймання побутових відходів на КПП полігонів, зокрема і у місті Тетіїв Київської області.

Судова колегія зазначає, що Акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт, а є лише носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Разом з тим, обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою є обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили (ч. 6 ст. 75 ГПК України).

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач не надавав послуг із захоронення ТПВ і предметом даного спору є стягнення заборгованості за перевезення вантажу, а не його захоронення. А тому, належними та достатніми в даній справі є ті докази, які доводять факт поставки/непоставки позивачем побутових відходів вантажоотримувачу - ТОВ «ВР Компані», а не факт захоронення/незахоронення цих відходів на полігоні в м. Тетіїв Київської області. Разом з тим, інформація, викладена в листі КП «Благоустрій» може свідчити лише про невиконання саме ТОВ «ВР Компані» своїх обов`язків щодо захоронення побутових відходів на полігоні в м. Тетіїв Київської області у зв`язку з відсутністю в нього договірних відносин щодо такого захоронення.

Щодо проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000834 від 25.11.2019р. за вчинення кримінальних правопорушень (зокрема, затримання вантажівок, у т.ч. автомобілів ФОП Димид Л.В. під час скидання побутових відходів поблизу м. Жидачева Львівської обл.), судова колегія зазначає наступне

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відтак належним доказом, який би підтверджував доводи ТОВ «Грінера Україна» про невідповідність інформації щодо поставки відходів ТОВ «ВР Компані» є вирок суду. Однак, станом на день прийняття рішення судом, у матеріалах справи такий вирок відсутній.

Щодо посилання скаржника в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції процесуальних прав третьої особи та залишення без розгляду доказів долучених до письмових пояснень, судова колегія зазначає, що як вбачається із матеріалів справи ні в додаткових поясненнях, ні в судовому засіданні в ході розгляду справи в суді першої інстанції представник третьої особи не просив продовжити строки для подання цих доказів, а також не навів поважності причин неподання їх під час підготовчого провадження, в зв`язку із чим суд ухвалив залишити без розгляду докази, долучені третьою особою до письмових пояснень

За змістом ст. 177 ГПК України, зібрання відповідних доказів є завданням підготовчого провадження у справі, якщо справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Відповідно, подання сторонами доказів по справі здійснюється під час підготовчого провадження.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. 2 та ч. 5 ст. 80 ГПК України).

Відповідно до ст. 207 ГПК України під час розгляду справи по суті головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

За змістом частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 05.03.2021 у справі №914/2623/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Грінера Україна б/н від 01.04.2021 (Вх № ЗАГС 01-05/1158/21 від 05.04.2021) без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 11.06.2021

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.