ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/3425/15
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.

суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання - Молодов В.С.

представники учасників справи: не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29 січня 2020 року

по розгляду скарги Акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ" на дії державного виконавця

у справі № 916/3425/15

за позовом Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України"

до відповідача: Публічного акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ"

про стягнення 156 780 367, 15 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.10.2015р. позов задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ" на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" 102 266 040, 52 грн. суму основного боргу, 955 416, 29 грн. три відсотки річних, 27 264 839, 15 грн. інфляційних втрат, 57 272, 79 грн. витрат по сплаті судового збору; в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

На примусове виконання зазначеного судового рішення 02.11.2015р. Господарським судом Одеської області видано відповідний наказ.

16.01.2020р. від Акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ" надійшла скарга на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. про визнання дій останнього неправомірними; визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2019р. №60937643 щодо стягнення з АТ „Одеська ТЕЦ" на користь Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" 102 266 040, 52 грн. - основного боргу, 955 416, 29 грн. - трьох відсотків річних, 264 839, 15 грн. - інфляційних втрат та 57 272, 79 грн. - судового збору відповідно до наказу, виданого Господарським судом Одеської області по справі №916/3425/15.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29 січня 2020 року у справі №916/3425/15 (суддя Грабован Л.І.) задоволено скаргу Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» на дії державного виконавця. Визнано дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. - неправомірними.

Скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2019р. №60937643 щодо стягнення з Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» на користь Акціонерного товариства „НАК „Нафтогаз України" 102 266 040, 52 грн. - основного боргу, 955 416, 29 грн. - трьох відсотків річних, 264 839, 15 грн. - інфляційних втрат та 57 272, 79 грн. - судового збору відповідно до наказу, виданого Господарським судом Одеської області по справі №916/3425/15.

Ухвала мотивована тим, що вимоги АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", які стягнуті рішенням господарського суду Одеської області від 19.10.2015р. по справі № 916/3425/15, та включені ухвалою суду від 23.03.2017 по справі 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 до реєстру вимог кредиторів, фактично набули поняття "конкурсних".

Враховуючи вищезазначені положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" поточні вимоги кредиторів у справі про банкрутство залишаються поточними до моменту публікації оголошення про визнання боржника банкрутом, від дати якого починається визначена нормами Закону спеціальна конкурсна процедура щодо звернення таких кредиторів із вимогами до суду, розгляд та визнання їх судом із подальшим включенням визнаних вимог до реєстру, а також затвердження реєстру вимог кредиторів господарським судом.

Ефективним способом захисту порушеного права скаржника у даному випадку суд вважає скасування оскарженої постанови державного виконавця.

Приймаючи до уваги викладене, оскаржувана постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. про відкриття виконавчого провадження ВП №60937643 від 27.12.2019р. щодо стягнення з Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» на користь Акціонерного товариства „НАК „Нафтогаз України" 102 266 040, 52 грн. - основного боргу, 955 416, 29 грн. - трьох відсотків річних, 264 839, 15 грн. - інфляційних втрат та 57 272, 79 грн. - судового збору відповідно до наказу, виданого Господарським судом Одеської області по справі №916/3425/15, винесена з порушенням вищевказаних норм Закону.

25.02.2020 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29 січня 2020 року по розгляду скарги Акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ" на дії державного виконавця у справі № 916/3425/15, в якій апелянт просить скасувати ухвалу господарського суду Одеської області від 29.01.2020 №916/3425/15 та відмовити у задоволенні скарги Акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» на дії державного виконавця в межах виконавчого провадження №60937643.

Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що вимоги АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, які стягнуті рішенням господарського суду Одеської області від 19.10.2015р. по справі № 916/3425/15, та включені ухвалою суду від 23.03.2017 по справі 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 до реєстру вимог кредиторів, фактично набули поняття конкурсних».

Апелянт з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вимоги НАК «Нафтогаз України» є такими, що виникли під час процедури банкрутства ПАТ «Одеська ТЕЦ» у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 та які були визнані після винесення постанови про визнання банкрутом ПАТ «Одеська ТЕЦ», а отже відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є поточними вимогами.

Викладене, також підтверджується ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.03.2017 у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010, якою затверджено реєстр вимог кредиторів до Публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» (), до якого включено вимоги поточних кредиторів, які виникли під час проведення процедури банкрутства, в тому числі вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на загальну суму 934 676 735,35 грн. До вказаних вимог включена також і заборгованість за рішенням Господарського суду Одеської області від 19.10.2015 по справі № 916/3425/15.

Скаржник зауважує, що позиція, викладена у Інформаційному листі до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» №01-06/606/2013 від 28.03.2013, вказує виключено на те, що з моменту оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом, поточний кредитор набуває прав конкурсного кредитора на звернення до суду із заявою про визнання кредиторських вимог, що не змінює по суті статусу таких вимог.

З моменту визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури поточний кредитор набуває прав конкурсного кредитора, проте не стає конкурсним кредитором з точки зору закону про банкрутство та періоду виникнення заборгованості.

Апелянт зазначає, що поточні вимоги кредиторів не можуть стати конкурсними по суті, оскільки мають інший період виникнення, а Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлює чітке розмежування поточних та конкурсних грошових вимог.

Окремо, слід зазначити, що 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, який набрав чинності 21.04.2019.

Відповідно ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Таким чином, станом на дату винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження 27.12.2019 вищевказаний Закон втратив чинність.

Більше того, Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 28.03.2013 №01-06/606/2013 має рекомендаційний характер та трактує норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який, як вже зазначено, втратив чинність.

Скаржник також вважає, що приписи ч. 2-3 п. 4-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» підтверджують необґрунтованість висновку місцевого суду стосовно того, що на стадії ліквідаційної процедури поточні грошові вимоги втрачають такий статус в розумінні Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з точки зору періоду виникнення.

Отже, апелянт наголошує, що оскільки поточні кредитори - це кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, а вимоги НАК «Нафтогаз України» є такими, що виникли під час процедури банкрутства ПАТ «Одеська ТЕЦ» у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 та які були визнані після винесення постанови про визнання банкрутом ПАТ «Одеська ТЕЦ», відповідно вимоги стягувача за виконавчим документом, на підставі якого відкрито ВП №60937643, є поточними вимогами.

Одночасно зазначає, що ухвалою господарського суду Одеської області від 15.01.2019 провадження у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 про банкрутство ПАЗ «Одеська ТЕЦ» припинено відповідно до вимог п.5 ст.12 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна». А відповідно до н.12 ч.І ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2020 року відкрито апеляційне провадження по справі №916/3425/15 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 14 квітня 2020 року о 10-30 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 у справі №916/933/16 повідомлено учасників справи № 916/3425/15, що судове засідання, призначене на 14.04.2020 року з розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29 січня 2020 року, не відбудеться. Про дату і час судового засідання з розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" по справі № 916/3425/15, учасників справи буде повідомлено додатково ухвалою суду.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Одеська ТЕЦ» зазначає, що оскаржувана ухвала господарського суду Одеської області законною, а апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, просить залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою суду від 18.05.2020 року призначено розгляд справи на 09.06.2020 року об 11-20 год.

Ухвалою суду від 09.06.2020 року зупинено апеляційне провадження у справі №916/3425/15 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29 січня 2020 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Касаційним господарським судом у складі Верховного суду постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 та ухвали Господарського суду Одеської області від 05.12.2019 у справі №916/933/16.

Ухвалою суду від 26.04.2021 року поновлено апеляційне провадження у справі №916/3425/15 з 07.06.2021 року. Розгляд справи №916/3425/15 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 29 січня 2020 року призначено на 08 червня 2021 року об 11-00 год.

04.06.2021 року до суду надійшли письмові пояснення від АТ «НАК Нафтогаз України» та клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача.

Враховуючи обмежений строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, а також те, що явка сторін не визнавалась обов`язковою, сторони не скористались своїм правом на участь в судовому засіданні, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників учасників процесу.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, Ухвалою Арбітражного суду Одеської області від 15.06.2001р., порушено провадження у справі про банкрутство АТ «Одеська ТЕЦ».

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.10.2015р. позов задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ" на користь Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" 102 266 040, 52 грн. суму основного боргу, 955 416, 29 грн. три відсотки річних, 27 264 839, 15 грн. інфляційних втрат, 57 272, 79 грн. витрат по сплаті судового збору; в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

На примусове виконання зазначеного судового рішення 02.11.2015р. Господарським судом Одеської області видано відповідний наказ.

Постановою Господарського суду Одеської області від 13.12.2016 р. у справі № 17-2- 1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010, АТ «Одеська ТЕЦ» визнано банкрутом, введено ліквідаційну процедуру строком дванадцять місяців, припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, призначено ліквідатором ПАТ «Одеська ТЕЦ» арбітражного керуючого Лахненко Євгенія Миколайовича, заборонено ліквідатору та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження активів боржника до затвердженого переліку ліквідаційної маси органом уповноваженого управляти державним майном, господарську діяльність завершено закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості п продажу за виключенням укладання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо.

13.02.2017 р. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Одеської області з заявою про визнання кредиторських вимог у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 про банкрутство АТ «Одеська ТЕЦ» на загальну суму 934 676 735,35 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.03.2017 р. у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010, кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було визнано на загальну суму 934 679 935,35 грн., а саме: 3 200,00 гривень (судовий збір за подання заяви) як поточні вимоги із задоволенням у першу чергу; 491 752 600,00 грн. (основний борг), як поточні вимоги із задоволенням у четверту чергу; 378 973 005,46 грн. (інфляційні нарахування), як поточні вимоги із задоволенням у четверту чергу; 43 239 946,17 грн. (3% річних), як поточні вимоги із задоволенням у четверту чергу; 2 024 249,82 грн. (судовий збір стягнений згідно рішень суду), як поточні вимоги із задоволенням у четверту чергу; 12 613 038,59 грн. (пеня), як поточні вимоги із задоволенням у шосту чергу; 6 073 895,31 грн. (штраф), як поточні вимоги із задоволенням у шосту чергу.

Згідно зазначеної ухвали суду визнані грошові вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на загальну суму 934 676 735,35 грн., включають також і заборгованість за рішенням Господарського суду Одеської області від 19.10.2015р. по справі №916/3425/15.

Відповідно до п.5 ст.12 Закон України «Про приватизацію державного та комунального майна», справи про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, не порушуються до її завершення. Провадження у справах про банкрутство таких підприємств/господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.01.2019р. у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 провадження по справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 про визнання банкрутом ПАТ 'Одеська ТЕЦ' закрито, скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів, процедуру ліквідації ПАТ 'Одеська ТЕЦ' та повноваження ліквідатора - арбітражного керуючого Афоніна Дмитра Олександровича - припинено.

27.12.2019р. Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постановою ВП №60937643 відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Одеської області від 02.11.2015р. по справі №916/3425/15.

16.01.2020р. від Акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ" (далі - АТ "Одеська ТЕЦ") надійшла скарга на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. про визнання дій останнього неправомірними; визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2019р. №60937643 щодо стягнення з АТ „Одеська ТЕЦ" на користь Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (далі - АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України") 102 266 040, 52 грн. - основного боргу, 955 416, 29 грн. - трьох відсотків річних, 264 839, 15 грн. - інфляційних втрат та 57 272, 79 грн. - судового збору відповідно до наказу, виданого Господарським судом Одеської області по справі №916/3425/15.

Скарга мотивована тим, що постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.02.2016р. №50125719 відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Одеської області по справі №916/3425/15 та постановою останнього від 28.12.2016р. вказане виконавче провадження було закінчено у зв`язку з визнанням боржника банкрутом, а виконавчий документ направлено до Господарського суду Одеської області, який прийняв постанову про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури по справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 40, ч.1 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" скаржник зазначає, що виконавче провадження щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, тобто законодавцем передбачено чіткий механізм відновлення виконавчого провадження та не передбачено випадків, які б дозволили стягувачеві у випадку закінчення виконавчого провадження повторно звернутися до виконавця з пред`явленням того ж самого виконавчого документу на виконання, у зв`язку з чим у державного виконавця відсутні законні підстави відкривати нове виконавче провадження з виконання наказу, виданого Господарським судом Одеської області від 11.02.2015р. по справі №916/3425/15.

Скаржник, посилаючись на положення ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", зазначає про пропущення АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" строку пред`явлення виконавчого документа до виконання з наступних підстав. Даний наказ було пред`явлено до виконання 10.02.2016р., виконавче провадження №5012519 було відкрито 15.02.2015р. та закінчено 28.12.2016р., але виконавчий документ стягувачеві не повертався, оскільки був направлений до Господарського суду Одеської області, тобто строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не переривався, а тому такий строк сплив.

Кредиторські вимоги АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України", які виникли на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 19.10.2015р. по справі №916/3425/15, заявлені після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури від 13.12.2016р., є поточними та набули статусу конкурсних, що випливає зі змісту ч. 1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та п. 29 Інформаційного листа ВГСУ "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" №01-06/606/2013 від 28.03.2013р.

Враховуючи те, що вимоги щодо стягнення на підставі наказу по справі №916/3425/15 є конкурсними кредиторськими вимогами, відповідно до ч.2 п. 4-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" виконавче провадження №60937643 щодо стягнення з АТ "Одеська ТЕЦ" на користь АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" 102 266 040, 52 грн. - основного боргу, 955 416, 29 грн. - трьох відсотків річних, 264 839, 15 грн. - інфляційних втрат та 57 272, 79 грн. - судового збору не підлягало відкриттю.

27.01.2020р. від АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшов відзив на скаргу АТ "Одеська ТЕЦ" на дії державного виконавця, в якому викладено прохання відмовити у її задоволенні з наступних підстав. Виконавче провадження №50125719, яке закінчено згідно постанови від 28.12.2016р., не відновлювалось як зазначено у ч. 1 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження", а стягувачем повторно пред`явлено виконавчий документ до виконання, в результаті чого державним виконавцем відкрито інше виконавче провадження №60937643, що не суперечить нормам Закону України "Про виконавче провадження", оскільки зазначеним Законом не врегульовано подальші виконавчі дії в разі закриття провадження у справі про банкрутство після визнання боржника банкрутом без остаточної ліквідації юридичної особи за правилами п.4-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", та таке припинення у справі про банкрутство є виключним випадком запровадженим Законом України "Про приватизацію державного та комунального майна".

Посилаючись на положення ч.ч. 1, 3 ст. 327 ГПК України, ч.ч. 1, 2 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України "Про виконавче провадження" АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зазначає, що стягувач у встановлені строки пред`явив наказ Господарського суду Одеської області від 02.11.2015р. по справі №916/3425/15 на виконання до органу ДВС, на підставі якого державним виконавцем 15.02.2016р. відкрито виконавче провадження №50125719, у зв`язку з чим строк пред`явлення виконавчого документа до виконання перервався. 28.12.2016р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки постановою Господарського суду Одеської області від 13.12.2016р. по справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 АТ "Одеська ТЕЦ" визнано банкрутом та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру та в подальшому ухвалою суду від 15.01.2019р. провадження у зазначеній справі припинено. Враховуючи викладене, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання перервався та на момент пред`явлення стягувачем виконавчого документа на виконання до органу ДВС не закінчився, а тому твердження боржника щодо спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є помилковим.

Стягувач вказує, що визнані ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.03.2017р. по справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 грошові вимоги АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", які включають заборгованість за рішенням Господарського суду Одеської області від 19.10.2015р. по справі №916/3425/15, є поточними та не можуть стати конкурсними по суті, оскільки мають інший період виникнення, а Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлює чітке розмежування поточних та конкурсних грошових вимог. З моменту визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури поточний кредитор набуває прав конкурсного кредитора, однак не стає конкурсним кредитором, виходячи із закону про банкрутство та періоду виникнення заборгованості. Вимоги стягувача за виконавчим документом, на підставі якого відкрито виконавче провадження №60937643, є поточними.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст.339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження; виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон). Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавця.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону ).

Законодавцем передбачений чіткий порядок здійснення дій у виконавчому провадженні. Враховуючи те, що державний виконавець наділений владними повноваженнями, він повинен дотримуватись указаних вимог законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад, передбачених ст. 2 Закону: верховенства права, законності, справедливості, неупередженості, об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження; порушення зазначених засад має наслідком порушення безпосередньо прав сторін виконавчого провадження.

При цьому здійснення державним виконавцем комплексу дій, визначених Законом, вважається належним у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

Ухвала Господарського суду Одеської області від 15.01.2019 в частині закриття провадження по справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 про визнання банкрутом ПАТ 'Одеська ТЕЦ' обґрунтована наступним.

Судом у вказаній ухвалі встановлено, що держава в особі Фонду державного майна України володіє акціями в статутному капіталі ПАТ 'Одеська ТЕЦ' в розмірі 99,9895%.

Відповідно до п. 5 ст. 12 Закону України 'Про приватизацію державного та комунального майна' № 2269 від 18.01.2018 року, який набрав чинності 07.03.2018, справи про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, не порушуються до її завершення. Провадження у справах про банкрутство таких підприємств/господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1089-р від 07.11.2014 року було внесені зміни до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.02.2013 року № 96 'Про приватизацію об`єктів паливно-енергетичного комплексу', яким було включено ПАТ 'Одеська ТЕЦ' до переліку об`єктів паливно-енергетичного комплексу та групи Г, які підлягають приватизації.

Таким чином, з огляду на те, що боржник ПАТ 'Одеська ТЕЦ' (Код ) є господарським товариством, в статутному капіталі якого більше ніж 50 відсотків акцій яких належать Державі, а також те, що ПАТ 'Одеська ТЕЦ' належить до переліку підприємств, що підлягають приватизації, суд дійшов висновку про задоволення клопотання Фонду державного майна України про припинення провадження у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 про банкрутство ПАТ 'Одеська ТЕЦ'.

У скарзі на дії державного виконавця скаржник, зокрема, посилався на п.4-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України 'Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом', ч. 2, 3 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів регламентовані Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIІI виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною четвертою статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404 установлено вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу.

У переліку підстав повернення виконавчого документа стягувачу така підстава повернення як закриття провадження у справі про банкрутство боржника відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" з огляду на віднесення боржника до підприємств, які підлягають приватизації відсутня.

Відтак, у державного виконавця станом на день винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження не було підстав для повернення виконавчого документу стягувачу.

Окрім того суд зауважує, що доповнення розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" пунктом 43 Закону про банкрутство, на який посилається скаржник, відбулося згідно Закону України від 18.01.2018 № 2269-VІІІ "Про приватизацію державного і комунального майна", яким окрім іншого, також внесено зміни до Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIІI, доповнивши частину першу статті 34 ("Зупинення вчинення виконавчих дій") пунктом 12, а саме такою підставою зупинення вчинення виконавчих дій як включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Будь-яких інших змін до Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIІI, в тому рахунку до частини четвертої статті 4, якою урегульовано підстави повернення виконавчого документа стягувачу, Законом України від 18.01.2018 № 2269-VІІІ "Про приватизацію державного і комунального майна" не внесено, що додатково свідчить про необґрунтованість аргументів скаржника щодо відсутності підстав у державного виконавця для відкриття виконавчого провадження на підставі наказу суду від 13.07.2016 у справі №916/933/16.

Колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції про зміну статусу вимог АТ "НАК "Нафтогаз України" після введення ліквідаційної процедури з поточних на конкурсні є помилковими, з огляду на наступне.

У статті 1 Закону про банкрутство визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

За змістом абзацу четвертого частини восьмої статті 23 Закону про банкрутство поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, можуть пред`явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Отже зазначеними нормами Закону про банкрутство чітко встановлено, що поточні вимоги кредитора - це неоплачені боржником вимоги, які виникли в процедурах банкрутства, за період після порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство і до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора.

У абзаці четвертому частини восьмої статті 23 Закону про банкрутство законодавцем розмежовано процедуру розгляду поточних кредиторських вимог, яка проводиться із застосуванням процесуальних правил, визначених ГПК України для позовного провадження, до визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, а після визнання банкрутом - здійснюється процедура пред`явлення таких вимог (аналогічний висновок викладений у пункті 83 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.10.2019 у справі № 910/9535/18).

Водночас пред`явлення поточних кредиторських вимог та порядок задоволення у ліквідаційній процедурі урегульовано приписами частини першої статті 38 Закону про банкрутство, якою передбачено, зокрема, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури вимоги за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Тлумачення частини першої статті 38 Закону про банкрутство, із застосуванням телеологічного способу її інтерпретації, свідчить, що законодавцем цією нормою не змінюється період виникнення грошових вимог кредиторів (конкурсні/поточні), а лише по суті у ліквідаційній процедурі усувається розмежування кредиторських вимог на конкурсні та поточні з огляду на єдину черговість задоволення цих вимог (четверта черга задоволення), за винятком тих, що заявлені з пропуском строку (шоста черга задоволення).

Тобто правова природа виникнення заявлених кредиторських вимог (конкурсні/поточні) із введенням ліквідаційної процедури у справі залишається незмінною.

Отже, колегія суддів доходить висновку про те, що вимоги НАК "Нафтогаз України" виникли під час процедури банкрутства АТ "Одеська ТЕЦ" у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 та були визнані після винесення постанови про визнання банкрутом АТ "Одеська ТЕЦ", а отже відповідно до вимог Закону про банкрутство є поточними вимогами.

Тобто, визнані грошові вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на загальну суму 934 676 735,35 грн., включають також і заборгованість за рішенням Господарського суду Одеської області від 19.10.2015р. по справі №916/3425/15.

Вказане також підтверджується ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.03.2017 у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010, якою затверджено реєстр вимог кредиторів до АТ "Одеська ТЕЦ", до якого включено вимоги поточних кредиторів, які виникли під час проведення процедури банкрутства, зокрема АТ "НАК "Нафтогаз України" на загальну суму 934 676 735,35 грн.

Враховуючи наведене помилковими є висновки суду першої інстанції з посиланням на пункт 43 Закону про банкрутство щодо зміни статусу поточних вимог АТ "НАК "Нафтогаз України" на конкурсні, адже із введенням ліквідаційної процедури правова природа виникнення цих вимог залишилась не змінною.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 08 лютого 2021 року по справі № 916/933/16.

Також судова колегія зауважує, що Інформаційний лист ВГСУ від 28.03.2013р №01-06/606/2013 «Про Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» має рекомендаційний характер та трактує норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який втратив чинність.

До спірних правовідносин слід застосовувати приписи Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки станом на дату винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження 28.10.2019р. Закон України 'Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом' втратив чинність.

Згідно п. 4-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України 'Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом', провадження у справах про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника.

Після припинення провадження у справі про банкрутство забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, зупиняється перебіг позовної давності, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Зазначені дії не поширюються на задоволення вимог поточних кредиторів, на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, на відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Отже, колегія суддів доходить висновку про те, що оскільки вимоги стягувача за виконавчим документом, на підставі якого відкрито ВП №60937643, є поточними вимогами, на їх задоволення не розповсюджується заборона стягнення на підставі виконавчого документа, відповідно, державний виконавець правомірно відкрив виконавче провадження постановою від 27.12.2019 №ВП60937643.

Оскільки доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду стосовно статусу вимог АТ «НАК «Нафтогаз України», судова колегія не розглядає доводи скарги АТ «Одеська ТЕЦ» на дії державного виконавця від 16.01.2020 року стосовно заборони повторного відкриття виконавчого провадження, строку пред`явлення наказу Господарського суду Одеської області до виконання та його пропуску.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Європейського суду з прав людини від 05.07.2012 у справі "Глоба проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції").

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про відсутність законних підстав для задоволення скарги Акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ" від 16.01.2020р. на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А., визнання неправомірними дій державного виконавця, визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2019р. №60937643 відповідно до наказу, виданого Господарським судом Одеської області по справі №916/3425/15.

За таких обставин, ухвала Господарського суду Одеської області від 29 січня 2020 року у справі №916/3425/15 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні скарги на дії ДВС.

Керуючись ст. ст. 270, п. 2 ч.1 ст.275, ст. 277, 282, 287-288, 339-345 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 29 січня 2020 року у справі №916/3425/15 скасувати.

Відмовити у задоволенні скарги Акціонерного товариства „Одеська ТЕЦ" від 16.01.2020р. на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А., визнання неправомірними дій державного виконавця, визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.12.2019р. №60937643.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст.287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.06.2021 року.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Н.М. Принцевська