ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" червня 2021 р. Cправа № 902/345/21

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Маслія І.В., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс" (вул. В.Нестерчука, буд.1, м. Калинівка, Калинівський район, Вінницька обл., 22400)

до: Калинівської міської ради (вул. В.Нестерчука, 19, м. Калинівка, Калинівський район, Вінницька обл., 22400)

про стягнення 97082,98 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Калинівської міської ради про стягнення 97 082,98 грн., з яких: 65 320,16 грн. - інфляційних втрат та 31 762,82 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем рішення суду, відповідно до якого з останнього на користь позивача було стягнуто кошти.

Ухвалою суду від 09.04.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/345/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Вказана ухвала направлена сторонам на електронні адреси зазначені в позовній заяві, крім того, відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі вручена особисто 14.04.2021, що підтверджується витягом із сайту Укрпошта про відстеження поштових відправлень наявного в матеріалах справи.

26.04.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позову заперечує та просить відмовити у повному обсязі.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

У визначений судом строк відповіді на відзив до суду не надійшло.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав.

Розглядаючи дану справу, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Обґрунтовуючи позовні позивач посилається на наступне.

Згідно з Наказами господарського суду Вінницької області від 18 листопада 2016 року у справі №902/610/16, виданих на підставі Постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 року, з Калинівської міської ради Вінницької області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхімресурс» було стягнуто 342 142,68 грн. - безпідставно отримані кошти, 5 132,15 грн. - судовий збір, 5 645,35 грн. - судовий збір за розгляд апеляційної скарги.

Враховуючи невиконання боржником обов`язкових судових рішень, а також керуючись положеннями Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», Бюджетного кодексу України, ТОВ «Укрхімресурс» 16 жовтня 2019 року звернулось до управління Державної казначейської служби у Калинівському районі Вінницької області із заявами №126 та №127 про виконання вказаних рішень суду.

У відповідності до відповіді Калинівської міської ради №02-21-1100 від 09.07.2020 року на запит Позивача щодо виконання рішень суду №77 від 03.06.2020 року Позивача було повідомлено, що: «З метою забезпечення виконання рішень суду, на 34 (позачерговій) сесії Калинівськоі міської ради 7 скликання, 06 лютого 2018 року депутатами міської ради було прийнято рішення № 18 «Про затвердження Програми для забезпечення виконання рішень суду на 2018-2020року». Метою цієї Програми є забезпечення виконання грошових зобов`язань, які виникли на підставі судових рішень про стягнення коштів з міського бюджету, боржниками по яких є виконавчі органи міської ради, бюджетні установи, заклади, організації та одержувачі бюджетних коштів.

На виконання наказів господарського суду Вінницької області від 18 листопада 2016 року у справі №902/610/16 про стягнення з Калинівської міської ради на користь ТОВ «Укрхімресурс» грошових коштів в загальній сумі 352920,18 грн. рішенням виконавчого комітету Калинівської міської ради № 312 від 23.10.2019 року «Про внесення змін до рішення 34 (позачергової) сесії 7 скликання № 18 від 06.02.2018 року «Про затвердження Програми для забезпечення виконання рішень суду на 2018-2020 роки»», було внесено зміни в розділ 9 Програми та викладено його у новій редакції з врахуванням вищевказаної суми згідно наказів суду та в подальшому на 55 сесії Калинівської міської ради 7 скликання 13 листопада 2019 року, прийнято рішення № 187 «Про внесення змін до рішення 34 (позачергової) сесії 7 скликання № 18 від 06.02.2018 року «Про затвердження Програми для забезпечення виконання рішень суду на 2018-2020 роки», яким грошові кошти в загальній сумі 352920,18 грн. включено до переліку боргових зобов`язань міської ради.».

Станом на день подання позову, Калинівською міською радою не виконано рішення судів в справі № 902/610/16, кошти в сумі 352920,18грн не були повернуті ТОВ «Укрхімресурс» ні в добровільному порядку, ні в порядку виконавчого провадження.

Враховуючи викладене позивач вважає, що оскільки відповідачем рішення суду не було виконане вчасно та відповідач порушив грошове зобов`язання, то відповідно до ст. 625 ЦК України він зобов`язаний сплатити індекс інфляції за прострочення виконання основного зобов`язання та 3 % річних від простроченої суми, за весь час прострочення невиконання зобов`язання, як відшкодування шкоди, завданої несвоєчасним виконанням рішення суду.

Розмір шкоди складається з індексу інфляції за прострочення виконання основного зобов`язання, та 3 % річних від простроченої суми, за час прострочення невиконання зобов`язання (з 06.04.2018р. по 05.04.2021р.), як відшкодування шкоди, завданої несвоєчасним виконанням рішення суду, та становить 97526,08 грн., з яких: 65 320,16 грн. - інфляційних втрат та 31 762,82 грн. - 3% річних.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує позовні вимоги та просить суд відмовити у їх задоволенні з огляду на наступне.

Оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України). Невиконання рішення суду - постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 року, сталось не з вини Калинiвської міської ради, оскільки відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Miнicтpiв України від 03 серпня 2011 року №845 виконання рішень суду здійснюється органами державної казначейської служби виключно за заявою стягyвача, крім того, згідно доданих документів до позовної заяви, позивач звернувся до органів Державної казначейської служби лише 16.10.2019 року, чим сприяв збільшенню заборгованості.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів вбачається, що Рішенням господарського суду Вінницької області від 16.08.2016 року у справі № 902/610/16 в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс" до Калинівської міської ради про стягнення 342 142,68 грн. відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду Вінницької області та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс" задоволено, Рішення господарського суду Вінницької області від 16.08.2016 року у справі №902/610/16 скасовано, прийнято нове рішення, а саме позов задоволено, стягнуто з Калинівської міської ради Вінницької області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс" 342 142,68 грн. - безпідставно отриманих коштів, 5132,15 грн. судового збору та 5645,35 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

При розгляді справи № 902/610/16 апеляційним судом встановлено наступні обставини, а саме 29.01.2013 року між Калинівською міською радою та ТОВ "Укрхімресурс" був укладений договір оренди землі №18, відповідно до п.1.1 якого, орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення для обслуговування виробничих будівель та споруд, яка знаходиться в м. Калинівка, по вул. Дзержинського, 1.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 5,9092 га. Договір укладено на 1 рік. Відповідно до п.9 договору оренди, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі - 342 142,68 грн. на рік.

На виконання умов договору оренди орендодавець передав, а орендар прийняв земельну ділянку площею 5,9092 га., яка розташована в м. Калинівка по вул. Дзержинського, 1 для обслуговування виробничих будівель і споруд.

Позивачем - ТОВ "Укрхімресурс" в період з березня 2013 року по січень 2014 року було сплачено Калинівській міській раді орендну плату за землю в загальній сумі 342 142,68 грн.

В подальшому, рішенням господарського суду Вінницької області від 22.12.2015 року у справі №902/1396/15 в задоволені позову ТОВ "Укрхімесурс" до Калинівської міської ради про визнання недійсним договору оренди землі №18 від 29.01.2013р. відмовлено.

При цьому, в даному рішенні господарський суд зазначив, що при недотриманні вимоги стосовно реєстрації правочину, у тих випадках, коли така реєстрація визнана законом обов`язковою, такий правочин вважається неукладеним, а отже, не має юридичної сили і не може породжувати для його суб`єктів бажаного правового результату і відповідних прав. Договір оренди землі №18 від 29.01.2013 року не пройшов державної реєстрації, а відтак, в силу наведених норм, є неукладеним. Враховуючи викладене та посилаючись на те, що грошові кошти в розмірі 342 142,68 грн. отримані Калинівською міською радою без достатньої правової підстав, ТОВ "Укрхімесурс" звернувся до господарського суду з позовом про стягнення цих коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

18.11.2016 на виконання Постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 у справі №902/610/16 видано відповідні накази.

Судом встановлено, що судове рішення у справі №902/610/16 відповідачем не виконано. Так, на день розгляду даної справи за відповідачем рахується заборгованість в загальному розмірі 352920,18 грн., з яких 342142,68 грн - безпідставно отриманих коштів, 5132,15 грн. судового збору та 5645,35 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

З огляду на викладене, в зв`язку з не виконанням відповідачем рішення, позивачем нараховано три відсотки річних у розмірі 31762,82 грн за період з 06.04.2018 по 05.04.2021 та інфляційні втрати у розмірі 65320,16 грн. за період з квітня 2018 по лютий 2021 включно.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (частина 1 статті 598 ЦК України).

Також підстави припинення зобов`язання визначені статтями 599, 600, 601, 604-609 ЦК України.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Як встановлено судом, Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 у справі №902/610/16, досліджені та задоволені вимоги щодо стягнення з Калинівської міської ради 342 142,68 грн - безпідставно отриманих коштів, які були сплачені ТОВ "Укрхімресурс".

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Водночас суд зауважує, що за змістом наведеної норми преюдицію утворюють лише ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Отже, наявність вказаного рішення суду у справі № 902/610/16 впливає на обґрунтованість вимог позивача, а тому враховується при розгляді спірних позовних вимог у даній справі.

Таким чином, факт безпідставного отримання відповідачем коштів у розмірі 342142,68 грн. не потребує повторного доведення.

Доказів того, що відповідачем в період після винесення судового рішення у зазначеній справі та станом на теперішній час повністю виконав рішення суду в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи те, що відповідач станом на день звернення до суду з даним позовом не виконав рішення суду та не повернув позивачу безпідставно отримані кошти у розмірі 342142,68 грн. позивач набув права на нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, а тому вказані вимоги є обґрунтованими.

Разом з тим судом встановлено, що позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати на суму судових витрат (судового збору за подання позову та апеляційної скарги) в загальному розмірі 10777,50 грн.

Розглядаючи означені вимоги суд зважає на таке.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

При цьому, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Як роз`яснив Пленум Вищого господарського суду України в п. 7.1 постанови № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

З огляду на наведене, нарахування 3% річних та інфляційних, що передбачено ст. 625 Цивільного кодексу України, можуть здійснюватись на суму основного боргу, без урахування стягнутих цим рішенням сум судових витрат, що виключає підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на суму судових витрат у справі № 902/610/16.

З огляду на викладене судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат на суму основного зобов`язання без урахування судових витрат.

З розрахунку суду, який долучено до матеріалів справи, вбачається, що 3% річних на суму 342142,68 грн. за період з 06.04.2018 по 05.04.2021 становлять - 30792,84 грн, а інфляційних втрат на суму 342142,68 грн. за період з квітня 2018 по лютий 2021 включно становлять - 63325,41 грн, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 31762,82 грн та інфляційні втрати у розмірі 65320,16 грн. підлягають задоволенню в розмірі визначеному судом.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів наведених позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також заперечень відповідача, оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов господарський суд під час вирішення даного спору.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з підстав наведених вище.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-80, 86, 91, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Калинівської міської ради (вул. В.Нестерчука, 19, м. Калинівка, Калинівський район, Вінницька обл., 22400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс" (вул. В.Нестерчука, буд.1, м. Калинівка, Калинівський район, Вінницька обл., 22400, ) 30792,84 грн - 3% річних; 63325,41 грн - інфляційних втрат та 2200,68 грн. - відшкодування витрат на сплату судового збору.

3. В позові в частині стягнення 969,98 грн - 3% річних та 1994,75 грн - інфляційних втрат відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відомі суду електронні адреси сторін: позивача ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 09 червня 2021 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. В.Нестерчука, буд.1, м. Калинівка, Калинівський район, Вінницька обл., 22400)

3 - відповідачу (вул. В.Нестерчука, 19, м. Калинівка, Калинівський район, Вінницька обл., 22400)