ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1167/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" (02094, м. Київ, вул. Вишняківська, 3)
до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр-т Московський, 299)
про стягнення 23315,73 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" про стягнення 23315,73 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.04.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, відповідно до ст. 80 Господарського процесуального України, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою господарського суду Харківської області від 22.04.2021 на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правам, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, копія ухвали господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 22.04.2021 р. була вручена відповідачу ще 28.04.2021, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 010560/1.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідачем не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними матеріалами, відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

11.06.2020 р. між Tовариством з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" (надалі - позивач, постачальник) та Державним підприємством "Завод "Електроважмаш" (надалі - відповідач, замовник) було укладено договір поставки продукції № 21 (надалі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого, постачальник зобов`язується поставити продукцію у власність замовника (тести для діагностики коронавірусу), а замовник зобов`язується прийняти від постачальника продукцію та оплатити її в порядку, передбаченому цим договором.

Умовами п. 1.2. Договору передбачено, що найменування, номенклатура, кількість та ціна за одиницю продукції, а також код і назва, згідно з Національним класифікатором України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник", затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.10.2015 р. № 1749, зазначаються у Специфікації № 1 (Додаток № 1), яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Специфікацією № 1 як додатку № 1 до Договору передбачено постачання продукції (код ДК 021:20-7 - системи реєстрації медичної інформації та дослідне обладнання) - швидких (експрес) тестів для діагностики коронавірусу COVID-19 Cellex Inc. у кількості 4 упаковок по 25 в кожній з них, на загальну суму 22 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.1., 2.2. Договору постачальник здійснює поставку продукції замовнику протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту підписання Договору. Передача продукції здійснюється на складі замовника за адресою: м. Харків, пр. Московський, 299.

Транспортування продукції здійснюється транспортом постачальника за його рахунок на умовах DDP (згідно з інкотермс 2010 р.). Право власності на продукцію переходить до замовника з моменту її фактичної поставки від постачальника або підписання сторонами накладної або здійснення оплати продукції замовником. (п. 2.3., 2.4. Договору).

Умовами п. 3.1. Договору визначено, що загальна вартість цього Договору складає 22000,00 грн. (двадцять дві тисячі грн. 00 коп.) без ПДВ. Вартість упаковки входить до ціни продукції.

Замовник здійснює оплату протягом 3-х календарних днів з моменту отримання продукції. Рахунок на оплату виставляється постачальником в день поставки продукції (п. 4.1., 4.2. Договору).

Позивачем у позовній заяві наголошено на тому, що в межах обумовлених між сторонами у договорі строків, позивач як постачальник виконав взяті на себе договірні зобов`язання та здійснив поставку продукції замовнику, на підтвердження чого посилається на рахунок на оплату №813 від 12.06.2020 р., а також видаткову накладну № 789 від 15.06.2020 р. Однак, всупереч вимогам п. 4.1. Договору замовник не здійснив оплату продукції протягом 3-х календарних днів з моменту її отримання, так само як і не здійснив оплату продукції станом на час звернення з позовом до суду, чим порушив умови договору та права позивача, в результаті чого склалась заборгованість перед постачальником на суму 22 000,00 грн.

З метою вжиття заходів досудового врегулювання спору, позивачем було направлено на адресу відповідача претензії №05/02/21 від 05.02.2021 р. та №17/02/21 від 17.02.2021 р. з вимогою оплати заборгованості за фактично поставлену продукцію, які з боку відповідача залишилися без відповіді та задоволення.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як свідчать матеріали справи, спір між сторонами по цій справі виник у зв`язку з неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за Договором поставки продукції №21 від 11.05.2020 р., який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як було зазначено, зі змісту умов п. 4.1, 4.2 Договору вбачається, що замовник здійснює оплату протягом 3-х календарних днів з моменту отримання продукції. Рахунок на оплату виставляється постачальником в день поставки продукції.

З урахуванням наведеного, укладаючи спірний Договір, сторонами чітко було погоджено та викладено у вищевказаних умовах порядок проведення розрахунку за поставлену продукцію, а тому у відповідача існує обов`язок зі своєчасної оплати товару у встановленому розмірі та встановлені пунктом 4.1. Договору строки.

Із обставин справи вбачається, що на виконання умов договору поставки продукції № 21 від 11.06.2020, позивачем було оформлено відповідний рахунок на оплату №813 від 12.06.2020 р. на суму 22.000,00 грн. без ПДВ (а.с. 18).

З наявної у матеріалах справи видаткової накладної №789 від 15.06.2020 р. убачається, що постачальником на виконання умов спірного договору було здійснено постачання продукції, а саме швидких (експрес) тестів для діагностики коронавірусу COVID-19 Cellex Inc. у кількості 4 упаковок по 25 в кожній з них, на загальну суму 22 000,00 грн. (а.с. 19).

Вказана видаткова накладна підписана сторонами Договору без будь-яких претензій та зауважень. Разом з тим, повноваження на підписання з боку покупця видаткової накладної та отримання від постачальника товару підтверджується наявною в матеріалах справи довіреністю №639 від 15.06.2020 р. (а.с. 20).

Вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Натомість доказів належного виконання відповідачем умов договору поставки продукції №21 від 11.06.2020 р. та сплати заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 22000,00 грн. відповідачем суду не надано та у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, з огляду на погоджені сторонами умови договору, де сторони чітко погодили та встановили ціну продукції, а також погодили порядок та строк її оплати, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, що підтверджують належне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за спірним договором в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленої продукції, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення суми боргу у розмірі 22000,00 грн. є обґрунтованою, законною та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення 1 % річних у розмірі 171,73 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1144,00 грн., суд вирішив наступне.

Згідно з приписами статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 Цивільного кодексу України).

За змістом наведених норм закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних нарахувань входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У даному разі, судом встановлено порушення відповідачем умов договору поставки продукції №21 від 11.06.2020, в частині виконання свого обов`язку зі своєчасної оплати товару у встановленому розмірі та встановлені пунктом 4.1. Договору строки.

Відповідно до п. 10.4. Договору за порушення строку оплати продукції, передбачених Договором, постачальник має право вимагати оплату 1 % річних та індексу інфляційних витрат.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 1% річних та інфляційних витрат, враховуючи вимоги ст. 625 Цивільного кодексу України, умови спірного договору та прострочення по сплаті грошового зобов`язання, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, нараховані арифметично вірно, з урахуванням чого, позовні вимоги про стягнення 1 % річних у розмірі 171,73 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1144,00 грн. суд визнав обґрунтованими, доведеним матеріалами справи та таким, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Всупереч вимог статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) доказів на спростування наведеного відповідачем суду не надано.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" є обґрунтованими, а відтак позов підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, та враховуючи висновки суду про повне задоволення позову покладає витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр-т. Московський, 299, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" (02094, м. Київ, вул. Вишняківська, буд. 3, ) - борг у розмірі 22000,00 грн., 1 % річних у розмірі 171,73 грн., інфляційні втрати у розмірі 1144,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "11" червня 2021 р.

Суддя Г.І. Сальнікова