ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1089/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Істейт" (69006, м. Запоріжжя, вул. Валерія Лобановського, буд. 6-А)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвентум" (61002, м. Харків, вул. Дівоча, буд. 14, кв. 5)
про стягнення 207980,36 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "МД Істейт" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвентум" про стягнення 207980,36 грн., що складається з суми основного боргу у розмірі 173350,00 грн. та штрафу у розмірі 34630,36 грн. На обґрунтування позову вказує про неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов`язань за договором поставки № 349/ОД/ХР/19 від 11.04.2019 в частині здійснення своєчасної та повної оплати за товар.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, витрати складаються з суми сплаченого судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 3119,71 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.04.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив. Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, відповідно до ст. 80 ГПК України, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою господарського суду Харківської області від 05.04.2021, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

05.05.2021 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання (вх. № 101465) з додатковими документами, які досліджено та приєднано до матеріалів справи. У клопотанні позивач повідомляє суд про здійснену відповідачем оплату заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 173350,00 грн. та про сплату суми судового збору у розмірі 3119,71 грн., про що разом із клопотанням надано примірники банківської виписки по рахунку позивача та акту звірки взаєморозрахунків станом на 29.04.2021. При цьому, позивачем зазначено, що сума штрафу у розмірі 34630,36 грн. залишилася не сплаченою.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строку не подав, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 05.04.2021, яку було надіслано на адресу, що вказана у позовній заяві та яку підтверджено відомостями з ЄДРПОУ стосовно ТОВ "Інвентум" (31799168) 15.04.2021 повернулася на адресу суду без вручення адресату, з довідкою відділення поштового зв`язку: "повертається, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11.04.2021 між Товариством з Обмеженою відповідальністю "МД Істейт" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвентум" (відповідач, покупець) було укладено договір поставки № 349/ОД/ХР/19 (далі - договір) (т.с. 1 а.с. 9-11), відповідно до умов пункту 1.1. якого, постачальник зобов`язується продати та передати у власність покупця металопрокат (товар), а покупець зобов`язується оплатити та прийняти товар від постачальника згідно умов даного договору.

Відповідно до п.1.2 договору встановлено, що найменування, одиниці вимірювання, загальна кількість товару та його ціна передбачаються в специфікаціях та/або у видаткових накладних.

Згідно із п. 4.4 договору, умови оплати продукції: 100% попередня оплата вартості кожної партії товару. Покупець здійснює оплату протягом 1 (одного) банківського дня з дати виписки постачальником рахунку-фактури, якщо інше не передбачене у цьому рахунку-фактурі. За домовленістю сторін, ними може бути встановлено інші умови оплати товару, що сторони зазначають у специфікаціях або інших додатках, які укладаються сторонами.

Відповідно до специфікації № 37 від 28.01.2021 умова оплати за товар передбачена у вигляді 100% оплати вартості товару до 26.02.2021.

Згідно з специфікацією № 38 від 03.02.2021 умова оплати за товар передбачена у вигляді 100% оплати вартості товару до 26.02.2021.

Відповідно до Специфікації № 39 від 11.02.2021 умова оплати за товар передбачена сторонами у вигляді 100% оплата вартості товару до 26.02.2021.

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому зазначає про те, що на виконання умов договору поставки № 349/ОД/ХР/19 від11.04.2021 останній поставив відповідачу металопрокат в асортименті (товар) та надав послуги вартістю 430197,37 грн.

На підтвердження позовних вимог посилається на видаткові накладні, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та фіксують факт здійснення господарської операції, та товарно-транспортними накладними. А саме, наявними у матеріалах справи належним чином засвідченими копіями таких документів: видаткових накладних: № РН8-000289 від 01.02.2021 на суму 210310,12 грн. та № РН8-000290 від 01.02.2021 на суму 59707,25 грн.; рахунку - фактури № СФ8-00333 від 28.01.2021; товарно-транспортної накладної № (PH 311.289) від 01.02.2021; видаткових накладних № РН8-000328 від 03.02.2021 на суму 53865,65 грн. та № РН8-000329 від 03.02.2021 на суму 43226,23 грн.; рахунку - фактури № СФ8-00413 від 03.02.2021; товарно-транспортної накладної № (PH 314.328) від 03.02.2021; видаткової накладної № РН8-000441 від 11.02.2021 на суму 52803,65 грн.; видаткової накладної № РН8-000442 від 11.02.2021 на суму 10284,47 грн.; рахунок - фактура № СФ8-00550 від 11.02.2021; товарно-транспортна накладна № (PH 311.441) від 11.02.2021.

У позові позивачем зазначено, що рахунки - фактури були в оригіналі передані відповідачеві разом із видатковими накладними під час відвантаження товару, згідно умов п. 4.5 договору поставки № 349/ОД/ХР/19 від 11.04.2019 підписання особою, уповноваженою покупцем на прийняття матеріальних цінностей видаткової накладної, свідчить про згоду покупця із характеристиками товару, вказаними постачальником у цій видатковій накладній. Сторони домовились про те, що підписуючи документи про отримання товару (зокрема видаткову накладну), вони підтверджують факт отримання покупцем відповідного рахунку-фактури на оплату цього товару.

Позивачем у позові наголошено про те, що всі поставки підтверджуються довіреністю № 3 від 01.02.2021. При цьому, відповідачем була отримана вказана металопродукція (товар) та будь-яких претензій та зауважень щодо її кількості, асортименту, якості та комплектності заявлено не було.

Станом на дату подання цього позову у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість, яка склала 173350,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, позивачем у позові заявлено до стягнення суму основного боргу у розмірі 173350,00 грн. та штраф за порушення термінів оплати у розмірі 34630,36 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, про що зазначає наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень статей 638, 639 Цивільного кодексу України та ст. 180 Господарського кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Як визначено в частині 1 статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Із обставин справи вбачається, що у даному разі між сторонами склалися господарські правовідносини та виникли зустрічні права та обов`язки на підставі договору поставки.

Згідно положень статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором поставки № 349/ОД/ХР/19 від 11.04.2019, що підтверджується наявними у матеріалах справи: видаткових накладних: № РН8-000289 від 01.02.2021 на суму 210310,12 грн. та № РН8-000290 від 01.02.2021 на суму 59707,25 грн.; рахунку - фактури № СФ8-00333 від 28.01.2021; товарно-транспортної накладної № (PH 311.289) від 01.02.2021; видаткових накладних № РН8-000328 від 03.02.2021 на суму 53865,65 грн. та № РН8-000329 від 03.02.2021 на суму 43226,23 грн.; рахунку - фактури № СФ8-00413 від 03.02.2021; товарно-транспортної накладної № (PH 314.328) від 03.02.2021; видаткової накладної № РН8-000441 від 11.02.2021 на суму 52803,65 грн.; видаткової накладної № РН8-000442 від 11.02.2021 на суму 10284,47 грн.; рахунок - фактура № СФ8-00550 від 11.02.2021; товарно-транспортна накладна № (PH 311.441) від 11.02.2021.

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищенаведене, матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем виконання передбаченого умовами Договору поставки № 349/ОД/ХР/19 від 11.04.2019 грошових зобов`язання.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що після пред`явлення позову у цій справі, відповідачем здійснено оплату заявленої до стягнення заборгованості та перераховано на рахунок позивача оплату у розмірі 173350,00 грн., про що було повідомлено суд позивачем у своєму клопотанні (вх. № 10146 від 05.05.2021) та на підтвердження чого останнім подано примірники банківської виписки по рахунку позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем у справі вжито заходів, спрямованих на добровільне врегулювання господарського спору, наслідком яких стала оплата заявленої до стягнення заборгованості у розмірі 173350,00 грн., провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 173350,00 грн. основного боргу підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Доказів оплати заявленого до стягнення штрафу у розмірі 34630,36 грн., сторонами не надано та в матеріалах справи вони відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Також, приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У даному разі, у розділі 7 Договору № 349/ОД/ХР/19 від 11.04.2019 сторони передбачили та встановили відповідальність за неналежне виконання зобов`язань за Договором.

Так, пунктом 7.2 Договору передбачено, що у випадку невиконання зобов`язань з оплати товару, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20 % від несвоєчасно сплаченої суми.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу у розмірі 34630,36 грн., суд установив, що він виконаний арифметично вірно, з дотриманням вимог чинного законодавства. Відтак, вказані позовні вимоги про стягнення 34630,36 грн. штрафу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у вказаному розмірі.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків щодо наявності підстав для часткового задоволення позову не спростовує.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом враховано, що відповідачем було відшкодовано позивачеві судовий збір в сумі 3119,71 грн., який останнім було сплачено при зверненні з цим позовом до суду. Про вказане повідомлено господарський суд позивачем у своєму клопотанні (вх. № 10146 від 05.05.21) про що подано примірник банківської виписки по рахунку позивача. На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвентум" (61002, м. Харків, вул. Дівоча, буд. 14, кв. 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Істейт" (69006, м. Запоріжжя, вул. Валерія Лобановського, буд. 6-А, ) - 34630,36 грн. штрафу.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Провадження у справі в частині стягнення 173350,00 грн. основного боргу закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "03" червня 2021 р.

Суддя Є.М. Жиляєв