РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.05.2021Справа № 910/17179/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Коваленко М.О., розглянувши справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (04071, м. Київ, вул. Електриків, 8; ідентифікаційний код 00017733) до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, просп. Перемоги, 14; ідентифікаційний код 38727770) про відшкодування збитків у розмірі 6 438 650,25 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Трохимчук О. І., Іванченко О. І.,

від відповідача: Сидоренко Д. О.,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про відшкодування збитків у розмірі 6 438 650,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником суден «Орель-2», «Орель-3», «Орель-5», «Володимир Шарков», «Олтениця», «Иван Сергиенко», «Николай Кузнецов», «Василий Боженко», «Афанасий Матюшенко», «Мартин Лацис», «Семен Руднев», «Днепровец-2», «Днепровец-3», «Могучий», «Славутич-18», «Борислав». У період з вересня 2015 року по лютий 2016 року, виконуючи власні договірні зобов`язання перед своїми контрагентами, позивач здійснював перевезення вантажів вищевказаними суднами, у зв`язку з чим використовував портову інфраструктуру морських торговельних портів України, зокрема, здійснював прохід Бузько-Дніпровсько-Лиманським та Херсонським морським каналами. За прохід зазначеними каналами Херсонська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Миколаївська філія Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та філія «Дельта-Лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» нарахували позивачу канальний збір, який ним був сплачений. Однак товариство вважає, що воно повинно бути звільнено від сплати такого збору на підставі п. 3.5 Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України №316 від 27.05.2013 «Про портові збори», у зв'язку з цим звернулось до суду про стягнення збитків в означеному вище розмірі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 у справі № 910/17179/18, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2019, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 14.05.2020 у справі № 910/17179/18 рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 у справі № 910/17179/18 скасовано та справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

При новому розгляді справи ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 провадження у справі № 910/17179/18 в частині позовних вимог ПАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот" до ДП "Адміністрація морських портів України" про стягнення 407 932,13 грн закрито.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 у справі № 910/17179/18 позовні вимоги ПАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот" задоволено частково. Стягнуто з ДП "Адміністрація морських портів України" на користь ПАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот" 6030718, 12 грн збитків, 90460, 79 грн судового збору за подання позову, 135691, 18 грн судового збору за подання апеляційної скарги, 180921, 58 грн судового збору за подання касаційної скарги.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 у справі №910/17179/18 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 у справі №910/17179/18 залишено без змін.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 про закриття провадження в частині позовних вимог щодо стягнення 407 932,13 грн збитків у справі №910/17179/18 скасовано. Справу №910/17179/18 направлено до Господарського суду міста Києва для здійснення подальшого розгляду частини позовних вимог, провадження по яким було закрито згідно скасованої ухвали Господарського міста Києва від 15.10.2020.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2021 справу № 910/17179/18 передано на розгляд судді Демидову В.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 прийнято до розгляду справу № 910/17179/18, підготовче засідання у справі № 910/17179/18 призначено на 15.04.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 закрито підготовче провадження у справі №910/17179/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.04.2021.

У судовому засіданні 29.04.2021 оголошено перерву до 13.05.2021.

У судовому засіданні 13.05.2021 оголошено перерву до 31.05.2021.

У судове засідання 31.05.2021 з'явилися представники сторін, надали пояснення по справі.

В судовому засіданні 31.05.2021 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Приватне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (попередня назва - Публічне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот») є власником наступних суден:

«Иван Сергиенко» (ІМО 7942128) класифікаційне свідоцтво №104-1-02608-14, міжнародне обмірне свідоцтво від 12.01.2001, свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) PF №01712;

«Володимир Шарков» (ІМО 8844062) класифікаційне свідоцтво №104-1-08213-14, міжнародне обмірне свідоцтво від 26.05.2004, свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) РА №04165;

«Олтениця» (ІМО 8888874) класифікаційне свідоцтво №104-1-08890-15, міжнародне обмірне свідоцтво від 05.08.2015, свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ №000825;

«Славутич-18» класифікаційне свідоцтво №104-1-06455-13, міжнародне обмірне свідоцтво від 03.04.2008, свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) РF №00168;

«Семен Руднев» (ІМО 8033912) класифікаційне свідоцтво №104-1-09309-15, міжнародне обмірне свідоцтво від 26.05.2001, свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ №001006;

«Василий Боженко» (ІМО 8223999) класифікаційне свідоцтво №104-1-09957-15, міжнародне обмірне свідоцтво від 24.05.2000, свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ №00829;

«Николай Кузнецов» (ІМО 8036110) класифікаційні свідоцтва №104-1-02443-15, №104-1-12944-15, міжнародне обмірне свідоцтво від 27.11.2013, свідоцтва про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ №002784, КВ №000852;

«Могучий» класифікаційне свідоцтво №104-1-00222-15, обмірне свідоцтво від 27.04.2005, свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ №000795;

«Днепровец-3» класифікаційне свідоцтво №108-1-06417-13, міжнародне обмірне свідоцтво від 09.11.2007, свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) РА №05000;

«Мартин Лацис» (ІМО 8038223) класифікаційне свідоцтво №104-1-04257-15, міжнародне обмірне свідоцтво від 22.06.2001, свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ №000809;

«Днепровец-2» класифікаційне свідоцтво №108-1-06950-13, мірильне свідоцтво від 26.08.2003, свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) РА №05020;

«Борислав» класифікаційне свідоцтво №104-1-02613-15, міжнародне обмірне свідоцтво від 08.09.2006, свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ №000972;

«Афанасий Матюшенко» (ІМО 8227783) класифікаційне свідоцтво №104-1-00386-14, міжнародне обмірне свідоцтво від 16.01.2014, свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ №002793;

«Орель-5» (ІМО 8853594) класифікаційне свідоцтво №312-00893-16, міжнародне обмірне свідоцтво від 17.02.2015, свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ №000861;

«Орель-3» (ІМО 8853582) класифікаційне свідоцтво №312-09070-16, міжнародне обмірне свідоцтво від 05.10.2015, свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ №000830;

«Орель-2» (ІМО 8849610) класифікаційне свідоцтво №104-1-11717-14, міжнародне обмірне свідоцтво від 23.12.2014, свідоцтво про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ №000866.

Виконуючи договірні зобов'язання перед контрагентами, позивач здійснював перевезення вантажів вищезазначеними суднами, у зв'язку з чим використовував портову інфраструктуру морських торговельних портів України, зокрема, здійснював прохід Бузько-Дніпровсько-Лиманським та Херсонським морським каналами.

Для обслуговування суден та оформлення необхідних документів позивачем укладено наступні агентські договори.

Зокрема, 16 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (судновласник) та Приватним підприємством морське агентство «Флот-Сервіс» (агент) укладено договір агентування №1199 (далі - Договір №1199), яким врегульовано відносини сторін, пов'язані з питаннями морського обслуговування суден судновласника, як власних, так і зафрахтованих, включаючи будь-які чартери про фрахтування суден при їх заходженні в морському торгівельному порту Миколаїв або Миколаївському річковому порту.

За умовами пунктів 1.2, 1.3 Договору №1199 судновласник визначив агента в порту згідно з правилами і звичаями порту та доручив агенту діяти від імені, за дорученням та за рахунок судновласника на підставі повноважень, отриманих від судновласника за даним договором та письмовими номінаціями.

Пунктами 2.1, 5.2 Договору №1199 визначено, що згідно інформації судновласника агент розраховує проформу дисбурсментських рахунків за дійсними тарифам в порту, а судновласник здійснює 100 % перерахування портових зборів згідно статті 22 Закону України «Про морські порти України» до прибуття судна в порт або під час знаходження судна у порту на підставі дисбурсментського рахунку отриманого від агента.

02 березня 2015 року та 19 лютого 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (судновласник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СКЛ» (агент) укладені договори про надання послуг з морського агентування №№ 02/03, 1902, в межах яких агент, діючи від імені, за дорученням та за рахунок судновласника зобов'язувався надавати послуги щодо організації обробки і обслуговування суден закордонного та каботажного плавання судновласника, при їх заходах в акваторію Херсонського морського порту, проходження по Бузько-Дніпровсько-Лиманському, Херсонському морському каналам, а судновласник зобов'язувався прийняти надані агентом послуги, виплатити йому винагороду, а також відшкодувати усі витрати, понесені агентом у зв'язку з виконанням зобов'язань, прийнятих на себе згідно цього договору.

Відповідно до пункту 2.1 вищезазначених договорів №№ 02/03, 1902 агент зобов'язаний на підставі письмових доручень (заявок) судновласника, організовувати обслуговування і виконання всіх формальностей щодо суден останнього, зокрема, здійснювати розрахунок сум витрат, пов'язаних з обслуговуванням суден судновласника в морських портах, передбачених цим договором, включати ці витрати в дисбурсментські рахунки (попередні та фінальні) та надавати вищезазначені рахунки для сплати судновласнику по кожному судно заходу в строки та в порядку, передбаченим договором.

Пунктом 4.2 договорів №№ 02/03, 1902 передбачено, що агент по факту отримання від судновласника письмового доручення (заявки) щодо надання послуг суднам в порту складає проформу дисбурсментського рахунку з урахуванням агентської винагороди, а також попередніх (запланованих) витрат для оплати послуг третіх осіб, а судновласник здійснює 100 % перерахування коштів за проформою дисбурсментського рахунку агента у строки, що дозволяють агенту здійснити платіж порту з находженням коштів на рахунок останнього від агента до відходу судна.

Відповідачем виставлялись судновласнику (через агентів) рахунки на оплату, які, зокрема, містили канальний збір за проходження його суден каналами. На думку позивача, такі дії відповідача є протиправними, оскільки судна відповідали всім умовам для звільнення від сплати канального збору, які визначені в Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України №316 від 27.05.2013 «Про портові збори», однак з метою належного виконання зобов'язань перед контрагентами та недопущення простою суден, що призвело б до настання збитків, судновласником сплачено порту виставлені рахунки у повному обсязі.

Так, судновласником через своїх агентів - Приватне підприємство морське агентство «Флот-Сервіс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «СКЛ» оплачено на користь відповідача канальний збір на суму 6 438 650, 25 грн, нарахований Херсонською філією, Миколаївською філією та філією «Дельта-Лоцман» Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» за період з вересня 2015 року по травень 2016 року.

Не погоджуючись зі сплатою канального збору, вважаючи нарахування протиправними, позивач у грудні 2015 року звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 09.03.2017 у справі №826/23214/15 (К/800/19989/16) за позовом Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправними дій та стягнення коштів, скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2016 у справі №826/23214/15, прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги. Визнано протиправними дії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» щодо нарахування канального збору з суден закордонного плавання «Орель-2», «Володимир Шарков», «Олтеница», «Иван Сергиенко», «Николай Кузнецов», «Василий Боженко», «Афанасий Матюшенко», «Мартын Лацис», «Борислав». Зобов'язано відповідача повернути Публічному акціонерному товариству «Судноплавна компанія «Укррічфлот» протиправно сплачений канальний збір у розмірі 407 932,13 грн Товариством з обмеженою відповідальністю «СКЛ» (агентом) по рахункам №286 від 07.09.2015, №250 від 10.09.2015, №291 від 12.09.2015, №292 від 13.09.2015, №290 від 14.09.2015, №299 від 18.09.2015, №304 від 21.09.2015, №301 від 21.09.2015, №318 від 23.09.2015, №320 від 27.09.2015, №305 від 01.10.2015, №333 від 02.10.2015, №319 від 02.10.2015, №324 від 03.10.2015, №348 від 10.10.2015, №346 від 13.10.2015, №325 від 13.10.2015, №347 від 17.10.2015, №349 від 22.10.2015, №370 від 26.10.2015, №362 від 27.10.2015, №385 від 29.10.2015, за договором про надання послуг з морського агентування №02/03 від 02.03.2015.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №826/23214/15 (провадження №11-132за18) відмовлено в задоволенні заяви Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про перегляд вищезазначеної постанови Вищого адміністративного суду України.

04 грудня 2018 року, 22 грудня 2018 року та 05 лютого 2019 року позивач звертався до відповідача з претензіями №№ 08-1-1-03/122, 08-1-1-03/129 про відшкодування збитків (майнової шкоди) завданих внаслідок сплати канального збору, в яких вимагав у триденний строк з дати отримання в добровільному порядку перерахувати на рахунок товариства протиправно отримані грошові кошти, в якості оплати канального збору.

З огляду на невиконання відповідачем постанови Вищого адміністративного суду України від 09.03.2017 у справі №826/23214/15 (К/800/19989/16) в частині повернення сплаченого позивачем канального збору у розмірі 407 932,13 грн, а також здійснених платежів у наступні періоди за судна, які відповідають умовам для звільнення від їх сплати, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду про відшкодування відповідачем збитків у розмірі 6438650,25 грн.

Враховуючи, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 про закриття провадження в частині позовних вимог щодо стягнення 407 932,13 грн збитків і справу в цій частині направлено на новий розгляд, суд здійснює розгляд позовних вимог тільки в цій частині.

Згідно детального розрахунку збитків по сплаті канального збору, нарахованого Філією «Дельта-Лоцман» ДП «Адміністрація морських портів України» (період вересень 2015 - лютий 2016) (а.с. 20 том 2) позивачем в загальну суму 1 629 256,47 грн включено канальний збір, що був виставлений агентом позивача ТОВ «СКС» в таких рахунках: №250 від 10.09.2015, №286 від 07.09.2015, №291 від 12.09.2015, №292 від 13.09.2015, №290 від 14.09.2015, №299 від 18.09.2015, №304 від 21.09.2015, №301 від 21.09.2015, №318 від 23.09.2015, №320 від 27.09.2015, №305 від 01.10.2015, №333 від 02.10.2015, №319 від 02.10.2015, №324 від 03.10.2015, №348 від 10.10.2015, №346 від 13.10.2015, №325 від 13.10.2015, №347 від 17.10.2015, №349 від 22.10.2015, №370 від 26.10.2015, №362 від 27.10.2015, №385 від 29.10.2015.

Встановлено, що кожний з них визначає дві суми канального збору, наприклад, в рахунку №250 від 10.09.2015 (а.с. 31 том 2) виставлено канальний збір в сумі 16 149,58 грн та 18 331,10 грн. При цьому в детальному розрахунку збитків по сплаті канального збору, нарахованого Філією «Дельта-Лоцман» ДП «Адміністрація морських портів України» значиться сума канального збору в сумі 18 331,10 грн. Аналогічно інші рахунки містять дві суми канального збору, одна з яких врахована позивачем при зверненні з позовом у даній справі (а.с. 20-168 том 2).

Здійснивши арифметичну дію додавання наведених вище рахунків з урахуванням визначених в детальному розрахунку позовних вимог сум канального збору, суд встановив, що їх загальна сума становить 483 096,67 грн.

Отже, предметом позову у даній справі, зокрема, є вимоги про стягнення збитків у вигляді сплаченого канального збору, що був нарахований Філією «Дельта-Лоцман» ДП «Адміністрація морських портів України» за період з вересня 2015 по лютий 2016 та становить 483 096,67 грн.

При цьому, суд зазначає, що предметом розгляду адміністративної справи були вимоги, що стосуються відшкодування шкоди у вигляді канального збору, нарахованого саме Херсонською філією ДП «Адміністрація морських портів України» в названій сумі та який був сплачений позивачем на підставі тих самих рахунків агента - ТОВ «СКС».

Таким чином, підстави позову у даній та адміністративній справах хоч і пов'язані з одними і тими ж рахунками агента позивача, однак суми канального збору, що були в них виставлені та визначені позивачем у цих справах, різняться, оскільки були визначені виходячи із того якою саме філією виставлено цей збір - Херсонською філією ДП «Адміністрація морських портів України» чи Філією «Дельта-Лоцман» ДП «Адміністрація морських портів України». Тобто суми канального збору, нараховані Херсонською філією ДП «Адміністрація морських портів України» в сумі 407 932,13 грн заявлені до відшкодування в рамках вирішення спору в адміністративній справі, тоді як, у цій справі пред'явлено вимоги про відшкодування за цими ж рахунками але щодо канального збору, нарахованого Філією «Дельта-Лоцман» ДП «Адміністрація морських портів України» в сумі 483 096,67 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 1 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 названої статті збитками є втрати, яких особа зазнала або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються, зокрема, такий вид господарської санкцій як відшкодування збитків.

Статтею 218 ГК України унормовано, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За положенням ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 ГК України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої санкції як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

Так, матеріалами справи підтверджується, що у зв'язку з використанням позивачем інфраструктури морських торговельних портів України, зокрема, здійснення проходу Бузько-Дніпровсько-Лиманським та Херсонським морськими каналами, філіями відповідача здійснено нарахування канального збору.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності в морських портах України визначено Законом України «Про морські порти України».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 названого Закону у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний. Використання коштів від портових зборів допускається виключно за їх цільовим призначенням. Фінансування утримання гідротехнічних споруд в об'ємах, необхідних для підтримання їх паспортних характеристик, здійснюється за рахунок портових зборів, що справляються у морських портах, де розташовані такі гідротехнічні споруди.

Розміри ставок портових зборів для кожного морського порту встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, відповідно до затвердженої нею методики. Порядок справляння, обліку та використання коштів від портових зборів, крім використання коштів від адміністративного збору, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про морські порти України» портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом.

Канальний збір справляється на користь власника каналу (абз. 2 ч. 4 ст. 22 Закону України «Про морські порти України»).

Процедуру справляння портових зборів та встановлення розміру ставок портових зборів визначає Порядок справляння та розміри ставок портових зборів, що затверджений наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 №316 «Про портові збори» (далі - Порядок).

Пунктами 1.3, 1.4 Порядку передбачено, що портові збори (в тому числі канальний) справляються в морських портах із суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами, за групами згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Сплата портових зборів у морських портах здійснюється до виходу судна з морського порту, а за транзитний прохід каналами - шляхом попередньої оплати або безпосередньо на вході у канал.

Згідно з п.п. 3.1 - 3.4 розділу ІІІ Порядку канальний збір за проходження суден каналом Дунай - Чорне море на баровій частині гирла Новостамбульське (Бистре), Бузько-Дніпровсько-лиманським каналом (далі - БДЛК), Херсонським морським каналом (далі - ХМК), Керч-Єнікальським каналом (далі - КЄК) справляється на користь суб'єкта, визначеного пунктом 1.2 розділу I цього Порядку.

Нарахування канального збору здійснюється за кожне проходження каналу судном в один кінець і кожне проходження каналу судном транзитом в один кінець за одиницю умовного об'єму судна (за 1 куб. м. об'єму судна) за ставками, наведеними в додатку 3 до цього Порядку.

Нарахування канального збору здійснюється за кожне проходження підхідного каналу судном в один кінець і кожне проходження підхідного каналу судном транзитом в один кінець за одиницю умовного об'єму судна за ставками, наведеними в додатку 4 до цього Порядку.

Судно, яке здійснює перехід між морськими портами (морськими терміналами), що розташовані на БДЛК, канальний збір за прохід по БДЛК сплачує на користь суб'єкта, визначеного пунктом 1.2 розділу I цього Порядку, за ставкою, що дорівнює різниці між розмірами ставок, установленими для відповідних ділянок БДЛК (додаток 3).

За проходження БДЛК і ХМК без заходження в зазначені морські порти (морські термінали) канальний збір справляється на користь суб'єкта, визначеного пунктом 1.2 розділу I цього Порядку, за ставками, які встановлені згідно з додатком 3 до цього Порядку, за прохід БДЛК 1 - 12 колін та морського порту Херсон (прохід БДЛК і ХМК) відповідно.

Додатком 3 та Додатком 4 до Порядку визначено, що ставки канального збору, як і ставки інших видів портових зборів, залежать від того, знаходиться судно в «каботажному плаванні» чи «закордонному плаванні».

Таким чином, канальний збір нараховується щодо суден, які перебувають як в «каботажному плаванні» (між портами України), так і «закордонному плаванні» (прибувають на територію України або вибувають за її межі), і підставою для нарахування канального збору є саме факт проходження судна каналом або підхідним каналом.

Згідно з пунктом 3.5 Порядку (в редакції, яка діяла з 04.09.2015 по 12.08.2019) судна, що згідно з обмірним свідоцтвом з повним вантажем мають осадку не більш як 4,0 метри, здійснюють плавання під Державним Прапором України внутрішніми водними шляхами в межах території України та віднесені згідно з класифікаційним свідоцтвом, виданим класифікаційним товариством, до суден внутрішнього або змішаного плавання, звільняються від сплати канального збору.

Враховуючи вищенаведене, у редакції Порядку, яка діяла з 04 вересня 2015 року по 12 серпня 2019 року, від сплати канального збору у зазначений період були звільнені судна, що одночасно відповідали наступним ознакам:

- згідно з обмірним свідоцтвом з повним вантажем мають осадку не більш як 4,0 метри;

- здійснюють плавання під Державним Прапором України;

- здійснюють плавання внутрішніми водними шляхами в межах території України;

- віднесені згідно з класифікаційним свідоцтвом, виданим класифікаційним товариством, до суден внутрішнього або змішаного плавання.

При цьому здійснення «каботажного плавання» або «закордонного плавання» судном до переліку підстав згідно з пунктом 3.5 Порядку, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, прямо не віднесено.

Кодекс торгівельного мореплавства України визначає, зокрема, такі види морських перевезень - каботажне та міжнародне.

Каботажні перевезення - це перевезення між портами України, які здійснюються суднами, що плавають під Державним Прапором України, а також суднами, що плавають під іноземним прапором за умови одержання на це дозволу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері транспорту (ст. 131 Кодексу торгівельного мореплавства України).

Міжнародні перевезення - це перевезення між портами України й іноземними портами, які можуть здійснюватися як суднами, що плавають під Державним Прапором України, так і за умови взаємності суднами, що плавають під іноземним прапором (ст. 132 Кодексу торгівельного мореплавства України).

При цьому, згідно з пунктом 3.5 Порядку (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) здійснення каботажного плавання або закордонного плавання судном не було віднесено до переліку підстав для звільнення від сплати канального збору.

Згідно ч. 1 ст. 133 Кодексу торгівельного мореплавства України за договором морського перевезення вантажу перевізник або фрахтівник зобов`язується перевезти доручений йому відправником вантаж з порту відправлення в порт призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачу), а відправник або фрахтувальник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату (фрахт).

Головною ознакою для визначення виду перевезення є саме порт відправлення та порт призначення, які визначаються в договорі морського перевезення та перевізному документі. При цьому пунктом 3.5 Порядку (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) розташування портів відправлення та призначення в якості умови для застосування пільги щодо сплати канального збору також не зазначено. Однією з умов для отримання судном такої пільги відповідно до пункту 3.5 Порядку (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено здійснення плавання внутрішніми водними шляхами в межах території України.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 12.05.2020 у справі № 910/7127/19, а також висновками Вищого адміністративного суду України у справі № 826/23214/15 (постанова від 09.03.2017).

Перелік внутрішніх водних шляхів, віднесених до категорії судноплавних, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку внутрішніх водних шляхів, що належать до категорії судноплавних» від 12 червня 1996 року №640 канали і підхідні канали відносяться до внутрішніх водних шляхів, що належать до категорії судноплавних.

Відповідно до ст. 67 Водного кодексу України річки, озера, водосховища, канали, інші водойми, а також внутрішні морські води та територіальне море є внутрішніми водними шляхами загального користування, за винятком випадків, коли відповідно до законодавства України їх використання з цією метою повністю чи частково заборонено.

Канали є судноплавними внутрішніми водними шляхами загального користування, які знаходяться в межах території України.

Таким чином, позивач може бути звільнений від сплати канального збору за умови відповідності його суден вимогам, встановленим пунктом 3.5 Порядку (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), здійснюючи плавання внутрішніми водними шляхами, до яких віднесено, зокрема, Бузько-Дніпровсько-Лиманський та Херсонський морські канали.

Згідно матеріалів справи судна «Иван Сергиенко», «Володимир Шарков», «Олтениця», «Славутич-18», «Семен Руднев», «Василий Боженко», «Николай Кузнецов», «Могучий», «Днепровец-3», «Мартин Лацис», «Днепровец-2», «Борислав», «Афанасий Матюшенко», «Орель-5», «Орель-3», «Орель-2», з повним вантажем мають осадку не більш як 4,0 метри, здійснюють плавання під Державним Прапором України, віднесені до суден внутрішнього або змішаного плавання. Тобто відповідають вимогам, встановленим пунктом 3.5 Порядку, що є достатньою підставою для звільнення позивача-судновласника від сплати канального збору.

Також матеріалами справи підтверджується, що агентами позивача - ПП МА «Флот-Сервіс» та ТОВ «СКЛ» на виконання договорів агентування виставлялись дисбурсментські рахунки, які містили неправомірно нараховані відповідачем суми канального збору. Докази того, що агентами не було виконано свого обов'язку з внесення на рахунок ДП «Адміністрація морських портів України» плати за канальний збір в матеріалах справи відсутні, як і відсутні будь-які заперечення сторони відповідача щодо сплати таких коштів.

На підставі оцінки наявних в матеріалах справи документів судом встановлено обставини безпідставного справляння відповідачем канального збору за спірний період, який позивачем був сплачений в повному обсязі, а також з огляду на доведення позивачем наявності усього складу цивільного правопорушення, суд дійшов висновку про кваліфікацію таких витрат позивача збитками в розумінні приписів ст. 22 ЦК України, ст. ст. 224, 225 ГК України.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що Філією «Дельта-Лоцман» ДП «Адміністрація морських портів України» протиправно здійснено нарахування канального збору позивачу в спірний період (вересень 2015 - лютий 2016), що був виставлений агентом позивача ТОВ «СКС» в таких рахунках: №250 від 10.09.2015, №286 від 07.09.2015, №291 від 12.09.2015, №292 від 13.09.2015, №290 від 14.09.2015, №299 від 18.09.2015, №304 від 21.09.2015, №301 від 21.09.2015, №318 від 23.09.2015, №320 від 27.09.2015, №305 від 01.10.2015, №333 від 02.10.2015, №319 від 02.10.2015, №324 від 03.10.2015, №348 від 10.10.2015, №346 від 13.10.2015, №325 від 13.10.2015, №347 від 17.10.2015, №349 від 22.10.2015, №370 від 26.10.2015, №362 від 27.10.2015, №385 від 29.10.2015, у зв'язку із чим позов в частині стягнення з відповідача збитків у вигляді сплаченого канального збору, що був нарахований Філією «Дельта-Лоцман» ДП «Адміністрація морських портів України» за період з вересня 2015 по лютий 2016 року є обґрунтованим.

Разом з тим, здійснивши арифметичну дію додавання наведених вище рахунків з урахуванням визначених в детальному розрахунку позовних вимог сум канального збору, що був нарахований Філією «Дельта-Лоцман» ДП «Адміністрація морських портів України» за період з вересня 2015 по лютий 2016 року, суд встановив, що їх загальна сума становить 483 096,67 грн, проте звертаючись до суду з цим позовом позивач просив стягнути з відповідача загальну суму збитків у розмірі 6 438 650,25 грн, і рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021, позовні вимоги задоволено в частині стягнення збитків у сумі 6 030 718, 12 грн, а в частині збитків у сумі 407 932,13 грн ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2020 провадження закрито.

Враховуючи, що суд не може вийти за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» збитків у вигляді сплаченого канального збору, що був нарахований Філією «Дельта-Лоцман» ДП «Адміністрація морських портів України» за період з вересня 2015 по лютий 2016 року, у розмірі 407 932,13 грн.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) аспекти. Порівняльний аналіз понять "довідався" та "міг довідатися", що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Наведена правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 26.09.2019 у справі № 924/1114/18 та від 03.04.2018 у справі № 910/31767/15 з посиланням на позицію Верховного Суду України в постанові від 16.11.2016 у справі № 487/10132/14-ц.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так, відповідач зазначав про пропуск строку позовної давності, оскільки вважав, що початок перебігу строку позовної давності визначається з дати виставлення рахунків відповідачем.

Разом з тим, оскільки обслуговування суден та інших послуг в морських портах здійснюється через агентів, тому виходячи із унормованого законодавцем в ч. 1 ст. 261 ЦК України правила визначення початку перебігу строку позовної давності, його слід обраховувати з моменту коли позивач дізнався про необхідність сплати канального збору, тобто з наступного дня дати виставлених агентом рахунків.

В свою чергу, позивачем у відповіді на відзив наведено обґрунтування поважності причин пропуску строку позовної давності, зокрема, вказувалось, що в жовтні 2015 позивач звертався до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом про визнання неправомірними дії відповідача з нарахування канального збору та стягнення збитків. Остаточне рішення у справі № 826/23214/15 прийнято Великою Палатою Верховного Суду 20 червня 2018. Саме за результатами розгляду цієї справи дії ДП «Адміністрація морських портів України» щодо нарахування канального збору було визнано неправомірними. Також позивач зазначав, що в рамках розгляду цієї справи заявлена вимога щодо компенсації збитків, спричинених оплатою канального збору, який був перерахований на користь трьох відокремлених підрозділів відповідача через декількох агентів. У зв'язку з цим, позивач вказує на необхідність значного часу для збирання та надання доказової документації у даній справі.

Дослідивши вищенаведені доводи, суд дійшов висновку про визнання поважними причини пропуску строку позовної давності та необхідність захисту порушеного права з огляду на наявність істотних ускладнень вчинення позивачем процесуальних дій у визначений законом строк, зокрема, отримання від агентів позивача значного обсягу документації за визначений період та за певними суднами, що потребували тривалого часу.

Крім того, в даному випадку також має місце наявність підстав для переривання строків позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався до суду адміністративної юрисдикції щодо частини позовних вимог, а саме ним було пред'явлено позов про відшкодування збитків, спричинених неправомірним справлянням відповідачем канального збору згідно виставлених агентом рахунків: №286 від 07.09.2015, №250 від 10.09.2015, №291 від 12.09.2015, №292 від 13.09.2015, №290 від 14.09.2015, №299 від 18.09.2015, №304 від 21.09.2015, №301 від 21.09.2015, №318 від 23.09.2015, №320 від 27.09.2015, №305 від 01.10.2015, №333 від 02.10.2015, №319 від 02.10.2015, №324 від 03.10.2015, №348 від 10.10.2015, №346 від 13.10.2015, №325 від 13.10.2015, №347 від 17.10.2015, №349 від 22.10.2015, №370 від 26.10.2015, №362 від 27.10.2015, №385 від 29.10.2015.

Оскільки вказані рахунки агента позивача містять суми канального збору, стягнення якого заявлено як в рамках розгляду цієї справи, так і адміністративної, суд дійшов висновку, що строк позовної давності по вимогам про стягнення збитків за період з вересня 2015 по жовтень 2015 на суму 407 932,13 грн в порядку ст. 264 ГПК України перервано, а тому за цими вимогами він не пропущений.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» збитків у вигляді сплаченого канального збору, що був нарахований Філією «Дельта-Лоцман» ДП «Адміністрація морських портів України» за період з вересня 2015 по лютий 2016 року, у розмірі 407 932,13 грн такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 233, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов в частині стягнення з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» збитків у вигляді сплаченого канального збору, що був нарахований Філією «Дельта-Лоцман» ДП «Адміністрація морських портів України» за період з вересня 2015 по лютий 2016 року, у розмірі 407 932,13 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, просп. Перемоги, 14; код 38727770) на користь Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (04071, м. Київ, вул. Електриків, 8; код 00017733) збитки у розмірі 407 932 (чотириста сім тисяч дев'ятсот тридцять дві) грн 13 коп.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 4 Розділу X «Прикінцеві положення» та п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 09.06.2021

Суддя В.О.Демидов