ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2021 р. Справа№ 910/11695/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Іоннікової І.А.

без повідомлення учасників справи,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020

у справі №910/11695/20 (суддя Бондаренко-Легких Г. П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення збитків

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення збитків у розмірі 29 029, 28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем як перевізником його обов`язків щодо схоронності вантажу, оскільки відповідачем була допущена часткова втрата вантажу, який перевозився, що спричинило заподіяння власникові вантажу збитків у розмірі вартості втраченого вантажу на суму 29 029, 28 грн, право вимоги щодо відшкодування яких було передано позивачу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 29 029, 28 грн задоволено повністю.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» 29 029 грн 28 коп. збитків та 2 102 грн 00 коп. судового збору.

Вказане рішення мотивоване наступним:

- суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами вину відповідача у незабезпеченні збереження вантажу під час його перевезення, що відповідачем не спростовано, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на суму 29 029,28 грн у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу;

- матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що недостача вантажу виникла із незалежних від перевізника причин, при цьому в комерційних актах зафіксовано ознаки втрати вантажу під час перевезення;

- щодо необхідності доведення позивачем обставин оплати вартості відправленого вантажу суд наголосив, що позивач не є власником вантажу, а виступав виконавцем за договором збагачення вугілля та вантажовідправником, і права на подання позову були передані йому отримувачем вугілля згідно з написами на залізничних накладних, що не заперечувалося відповідачем та повністю відповідає положенням ст. 133 Статуту залізниць України;

- щодо пропуску позивачем строку позовної давності (6 місяців) суд вказав, що з огляду на дати комерційних актів, доданих до позову позивач звернувся з позовом до суду в межах позовної давності.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Регіональна філія «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» 16.12.2020 звернулася безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/11695/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/11695/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу; роз`яснено сторонам, що апеляційна скарга розглядатиметься в порядку письмового провадження, без виклику учасників справи. Витребувано матеріали справи №910/11695/20 у Господарського суду міста Києва.

11.01.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/11695/20.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. 16.02.2021 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.02.2021 у справі №910/11695/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Іоннікова І.А., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 прийнято справу №910/11695/20 за апеляційною скаргою Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Іоннікова І.А., Станік С.Р. Розгляд справи №910/11695/20 ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Одночасно, з матеріалів справи вбачається, що про відкриття апеляційного провадження він був повідомлений належним чином, оскільки ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 отримав 05.01.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №817, наявне в матеріалах справи.

Враховуючи зазначене, керуючись приписами частини 3 статті 263 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, враховуючи, що Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлено з 12.03.2020 на усій території України карантин, який продовжено, колегія суддів дійшла висновку про необхідність вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду частковому скасуванню з наступних підстав.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 28.12.2017 між ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (замовник) та ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» (виконавець) був укладений договір №608-ПУ-ПТП, відповідно до якого замовник зобов`язався передати (поставити) виконавцю вугілля для збагачення, оплатити послуги виконавця, пов`язані із збагаченням вугілля та прийняти концентрат. Виконавець зобов`язався прийняти вугілля, провести його збагачення та передати (поставити) отриманий в результаті збагачення концентрат замовнику, в строки та на умовах, обумовлених дійсним договором. Виконавець зобов`язався прийняти вугілля, провести його збагачення та передати (поставити) отриманий в результаті збагачення концентрат замовнику, в строки та на умовах, обумовлених дійсним договором. Відповідно до пункту 1.1.3 договору, поставка вугільного концентрату здійснюється, зокрема, на залізничну станцію Бурштин Львівської залізниці.

ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» відповідно до Технічних умов завантажило вугілля кам`яне:

- у вагон №62522933 в кількості 69 500 кг по накладній №52279106 від 28.10.2019;

- у вагони №56422355 в кількості 67 800 кг, №53503975 в кількості 68 000 кг, №56954787 в кількості 68 200 кг, №63161012 в кількості 66 700 кг по накладній №53212759 від 03.01.2020;

- у вагон №56971161 в кількості 69 500 кг по накладній №53254389 від 07.01.2020;

- у вагон №53589529 в кількості 68 500 кг по накладній №53405908 від 20.01.2020;

- у вагон №56916562 в кількості 68 900 кг по накладній №53404257 від 20.01.2020;

- у вагон №60655601 в кількості 69 200 кг по накладній №53604666 від 04.02.2020;

- у вагони №62053509 в кількості 68 500 кг, №56410947 в кількості 70 100 кг по накладній №53601753 від 04.02.2020;

- у вагон №61104337 в кількості 69 300 кг по накладній №53601761 від 04.02.2020,

та передало вказаний вантаж для перевезення залізниці. Згідно з накладними навантаження вище рівня бортів, поверхня вантажу маркована двома повздовжніми борознами.

Згідно з пунктом 2.1 Правил оформлення перевізних документів, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно з накладними №52279106, №53212759, №53254389, №53405908, №53404257, № 53604666, №53601753, №53601761 залізниця прийняла у ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика Курахівська» на станції Курахівка Донецької залізниці зазначене вугілля для перевезення і зобов`язалась доставити його на станцію Бурштин Львівської залізниці вантажоодержувачу АТ «ДТЕК Західенерго» (ВП «Бурштинська ТЕС»).

На станції Бурштин Львівської залізниці був складений комерційний акт № 388103/173 від 01.11.2019, згідно з яким при контрольному переважуванні вагону №62522933 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 89 600 кг, тара - 23000 кг, нетто - 66600 кг, що менше вантажного документу на 2900 кг. Над 1-7 люками виявлене поглиблення розміром 900x130- 200x30-40 см. Маркування в місці поглиблення порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Двері, люки зачинені, течі вантажу немає.

На станції Чаплине Придніпровської залізниці були складені комерційні акти №454201/1, №454201/2, №454201/3, №454201/4, №454201/5 від 05.01.2020.

Згідно з комерційним актом №454201/1 при контрольному переважуванні вагону №56422355 на справних 150-тонних вагонних вагах виявилось брутто - 83 400 кг, тара-22 200 кг, нетто - 61 200 кг, що менше вантажного документу на 6 600 кг. Над 1 люком виявлене поглиблення довжиною 150 см, шириною 280 см, глибиною 40 см, над 2-7 люками - довжиною 900 см, шириною 60-80 см, глибиною 20-30 см. Маркування в місці поглиблення порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Люки зачинені, течі вантажу немає. На станції призначення в розділі Є зроблена відмітка, що під час перевірки вантажу різниці проти цього акту не виявлено. До номеру акту доданий індекс /5.

Згідно з комерційним актом №454201/2 при контрольному переважуванні вагону №53503975 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 88 300 кг, тара - 22 600 кг, нетто - 65 700 кг, що менше вантажного документу на 2 300 кг. Над 1 люком виявлене поглиблення довжиною 120 см, шириною 280 см, глибиною 40 см. Маркування в місці поглиблення порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Двері, люки зачинені, течі вантажу немає. На станції призначення в розділі Є зроблена відмітка, що під час перевірки вантажу різниці проти цього акту не виявлено. До номеру акту доданий індекс /6.

Згідно з комерційним актом №454201/3 при контрольному переважуванні вагону №56954787 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 86 500 кг, тара - 21 800 кг, нетто - 64 700 кг, що менше вантажного документу на 3 500 кг. Над 1 люком виявлене поглиблення довжиною 150 см, шириною 280 см, глибиною 40 см, над 2-7 люками - довжиною 900 см, шириною 60-80 см, глибиною 20-40 см. Маркування в місці поглиблення порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Двері, люки зачинені, течі вантажу немає. На станції призначення в розділі Є зроблена відмітка, що під час перевірки вантажу різниці проти цього акту не виявлено. До номеру акту доданий індекс /7.

Згідно з комерційним актом №454201/4 при контрольному переважуванні вагону №63161012 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 89 000 кг, тара - 23 600 кг, нетто - 65 400 кг, що менше вантажного документу на 1 300 кг. Над 1 люком виявлене поглиблення довжиною 120 см, шириною 280 см, глибиною 40 см, над 5-7 люками - довжиною 450 см, шириною 80 см, глибиною 30-40 см. Маркування в місці поглиблення порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Двері, люки зачинені, течі вантажу немає. На станції призначення в розділі Є зроблена відмітка, що під час перевірки вантажу різниці проти цього акту не виявлено. До номеру акту доданий індекс /8.

Згідно з комерційним актом №454201/5 при контрольному переважуванні вагону №56971161 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 89 150 кг, тара - 20 900 кг, нетто - 68 250 кг, що менше вантажного документу на 1 250 кг. Над 1-7 люком виявлене поглиблення довжиною 1 050 см, шириною 30-50 см, глибиною 40 см. Маркування в місці поглиблення порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Двері, люки зачинені, течі вантажу немає. На станції призначення в розділі Є зроблена відмітка, що під час перевірки вантажу різниці проти цього акту не виявлено. До номеру акту доданий індекс /17.

На станції Бурштин Львівської залізниці були складені комерційні акти №388103/25, №388103/26 від 24.01.2020, №388103/34, №388103/35, №388103/36, №388103/37 від 08.02.2020.

Згідно з комерційним актом №388103/25 при контрольному переважуванні вагону №53589529 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 89 900 кг, тара - 22 400 кг, нетто - 67 500 кг, що менше вантажного документу на 1 000 кг. Над 5-7 люками виявлене поглиблення розміром 450*120*40 см. Маркування в місці поглиблення порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Двері, люки зачинені, течі вантажу немає.

Згідно з комерційним актом №388103/26 при контрольному переважуванні вагону №56916562 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 89 550 кг, тара - 22 000 кг, нетто - 67 550 кг, що менше вантажного документу на 1 350 кг. Над 5-6 люками виявлене поглиблення розміром 300x80x40 см, над 7 люком - 150x280x40 см. Маркування в місці поглиблення порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Двері, люки зачинені, течі вантажу немає.

Згідно з комерційним актом №388103/34 при контрольному переважуванні вагону №60655601 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 90 350 кг, тара - 22 200 кг, нетто - 68 150 кг, що менше вантажного документу на 1 050 кг. Над 1-6 люками виявлене поглиблення розміром 900x160x30-40 см. Маркування в місці поглиблення порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Двері, люки зачинені, течі вантажу немає.

Згідно з комерційним актом №388103/35 при контрольному переважуванні вагону №62053509 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 90 900 кг, тара - 23 400 кг, нетто - 67 500 кг, що менше вантажного документу на 1 000 кг. Над 1-7 люками виявлене поглиблення розміром 1050х160x40 см. Маркування в місці поглиблення порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Двері, люки зачинені, течі вантажу немає.

Згідно з комерційним актом №388103/36 при контрольному переважуванні вагону №56410947 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 92 200 кг, тара - 23 000 кг, нетто - 69 200 кг, що менше вантажного документу на 900 кг. Над 2-7 люками виявлене поглиблення розміром 900x160x40 см. Маркування в місці поглиблення порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Двері, люки зачинені, течі вантажу немає.

Згідно з комерційним актом №388103/37 при контрольному переважуванні вагону №61104337 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 92 000 кг, тара - 23 500 кг, нетто - 68 500 кг, що менше вантажного документу на 7 700 кг. Над 1-7 люками виявлене поглиблення розміром 1050х 140-160x40 см, над 3 люком - розміром 150x80x40 см. Маркування в місці поглиблення порушене. Вагон в технічному відношенні справний. Двері, люки зачинені, течі вантажу немає.

Відповідно до переуступного напису, зробленого на накладних №52279106, №53212759, №53254389, №53405908, №53404257, №53604666, №53601753, №53601761 за підписами директора та головного бухгалтера ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК Західенерго», право на пред`явлення позову передано ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська». Повноваження зазначених осіб підтверджені довіреністю.

З урахуванням норми природної втрати час перевезення, яка згідно п. 27 Правил видачі вантажів для мінерального палива складає 1%, нестача вантажу становить:

- у вагоні №62522933 - (2900-695) 2205 кг або 2,205 т,

- у вагоні №56422355 - (6600-678) 5922 кг або 5,922 т,

- у вагоні №53503975 -(2300-680) 1620 кг або 1,62 т,

- у вагоні №56954787 - (3500-682) 2818 кг або 2,818 т,

- у вагоні №63161012 - (1300-667) 633 кг або 0,633 т,

- у вагоні №56971161 - (1250-695) 555 кг або 0,555 т,

- у вагоні №53589529 - (1000-685) 315 кг або 0,315 т,

- у вагоні №56916562 - (1350-689) 661 кг або 0,661 т,

- у вагоні №60655601 -(1050-692) 358 кг або 0,358 т,

- у вагоні №62053509 - (1000-685) 315 кг або 0,315 т,

- у вагоні №56410947 - (900-701) 199 кг або 0,199 т,

- у вагоні №61104337 - (800-693) 107 кг або 0,107 т.

При цьому, вантажовідправник ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» не є власником вантажу, що був відправлений у вагоні №62522933 по накладній №52279106, у вагонах №56422355, №53503975, №56954787, №63161012 по накладній №53212759, у вагоні №56971161 по накладній №53254389, у вагоні №53589529 по накладній №53405908, у вагоні №56916562 по накладній №53404257, у вагоні №60655601 по накладній №53604666, у вагонах №62053509, №56410947 по накладній №53601753, у вагоні №61104337 по накладній №53601761.

Вартість вантажу була визначена на підставі довідок вантажовідправника ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська». Згідно з довідками вантажовідправника ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» вартість 1 тони відвантаженого вугілля становить:

- у вагоні №62522933 по накладній №52279106 - 2221,82 грн з ПДВ,

- у вагонах №56422355, №53503975, №56954787, №63161012 по накладній №53212759 - 1 789,13 грн з ПДВ,

- у вагоні №56971161 по накладній №53254389 - 1 706,99 грн з ПДВ,

- у вагоні №53589529 по накладній №53405908 - 1814,05 грн з ПДВ,

- у вагоні №56916562 по накладній №53404257 - 2 037, 90 грн з ПДВ,

- у вагоні №60655601 по накладній №53604666 - 1 660, 68 грн з ПДВ,

- у вагонах №62053509, №56410947 по накладній №53601753, у вагоні №61104337 по накладній №53601761 - 1 613, 34 грн з ПДВ.

За розрахунком позивача, вартість недостачі, виявленої у вагоні №62522933, з урахуванням норми природної втрати, спадає 1899,11 грн із розрахунку: 2,205 т х 2221,82 грн.

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №56422355, з урахуванням норми природної втрати, складає 10595,23 грн із розрахунку: 5,922 т х 1789,13 грн.

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №53503975, з урахуванням норми природної втрати, складає 2898,39 грн із розрахунку: 1,62 т х 1789,13 грн.

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №56954787, з урахуванням норми природної втрати, складає 5041,77 грн із розрахунку: 2, 818 т * 1789,13 грн.

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №63161012, з урахуванням норми природної втрати, складає 1132,52 грн із розрахунку: 0,633 т х 1789,13 грн.

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №56971161, з урахуванням норми природної втрати, складає 947,38 грн із розрахунку: 0,555 т х 1706,99 грн.

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №53589529, з урахуванням норми природної втрати, складає 571,43 грн із розрахунку: 0,315 т х 1814,05 грн.

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №56916562, з урахуванням норми природної втрати, складає 1347,05 грн із розрахунку: 0,661 т х 2037,90 грн.

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №60655601, з урахуванням норми природної втрати, складає 594,52 грн із розрахунку: 0,358 т х 1660,68 грн.

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №62053509, з урахуванням норми природної втрати, складає 508,20 грн із розрахунку: 0,315 т х 1613,34 грн.

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №56410947, з урахуванням норми природної втрати, складає 321,05 грн із розрахунку: 0,199 т х 1613,34 грн.

Вартість недостачі, виявленої у вагоні №61104337, з урахуванням норми природної втрати, складає 12412,74 грн із розрахунку: 0,107 т х 1613,34 грн.

Загальна вартість недостачі за розрахунком позивача складає 29 029,28 грн.

Відтак, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення вказаної суми у зв`язку з наявністю, на думку позивача, вини відповідача у незабезпеченні збереження вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на суму 29 029,28 грн.

У свою чергу, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав: (1) відсутності його вини у не збереженні вантажу, адже вагони були у справному стані; (2) недоведеності розміру збитків, адже матеріали справи не містять доказів оплати спірного вантажу; (3) позивач звернувся до суду після спливу 6 місяців, тобто поза строками позовної давності.

Суд першої інстанції, оцінивши подані докази та дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з чим частково не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

За змістом статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Приписами ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України та п. 22 Статуту передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з п.6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно з ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082 договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Матеріалами справи (накладними) підтверджується прийняття вантажу до перевезення Акціонерним товариством «Українська залізниця» (перевізник) від вантажовідправника - позивача та здійснення його перевезення зі станції відправлення - Курахівка Донецької залізниці до станції - Бурштин Львівської залізниці.

Згідно з накладними навантаження вище рівня бортів, поверхня вантажу маркована двома повздовжніми борознами.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083 передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту передбачено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

За змістом статті 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як було зазначено вище, позивачем до позовної заяви на підтвердження недостачі вантажу додано комерційні акти, які суд визнав належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладних, фактичній масі вантажу, оскільки вони за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855.

У свою чергу апелянт переконаний, що суд при ухваленні рішення дійшов помилкового висновку про доведеність вартості відправленого вантажу та наголошує, що жодних доказів на підтвердження сплати вартості вугілля позивачем не надано та матеріали справи не містять.

Згідно з абзацом 2 ст.130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів, зокрема у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції). Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

Як вбачається з переуступного напису, зробленого на накладних, право на пред`явлення позову за вказаними накладними передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «КУРАХІВСЬКА».

Частиною 3 статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту передбачено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Абзацом 1 ст.110 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Частиною 1 ст. 623 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 ст.22, ст.611, частина 1 ст. 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, зокрема: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; завдання шкоди у результаті такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Частиною 2 ст.623 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

При цьому, відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з абз.1 ст.115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Тобто, положення статті 115 Статуту залізниць України не визначають вичерпного переліку документів, які можуть підтверджувати вартість вантажу. Відтак, вказані обставини можуть бути встановлені судом за допомогою наданих позивачем доказів.

Так, вартість вантажу позивачем була визначена на підставі довідок вантажовідправника.

Таким чином, доводи скаржника про те, що жодних доказів на підтвердження сплати вартості вугілля позивачем не надано та матеріали справи не містять спростовуються наданими позивачем доказами, зокрема довідками вантажовідправника, які суд першої інстанції обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами визначення вартості вантажу в силу положень ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України та ст. 114, 115 Статуту.

Посилання апелянта на судову практику колегією суддів відхиляються, оскільки постанову Північного апеляційного господарського суду у справі №910/11865/19 прийнято за інших встановлених судом обставин справи, в якій позовні вимоги заявив власник втраченого вантажу, у той час як у даній справі позивач - ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» є вантажовідправником, а не власником вантажу, і права на подання позову були передані йому отримувачем вугілля згідно з написами на залізничних накладних, що не заперечувалося відповідачем, що повністю відповідає положенням ст. 133 Статуту залізниць України.

Крім того, за приписами частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1% маси, зазначеної в перевізних документах щодо вантажів, зданих для перевезення у вологому стані.

До позовної заяви позивачем додано розрахунок вартості недостачі вантажу по кожному вагону, з урахуванням 1% норми недостачі.

Згідно розрахунку позивача, вартість завданих збитків, з урахуванням 1% норми недостачі (сума норми природної втрати маси вантажу i граничного розходження визначення маси нетто) складає 29 029,28 грн, виходячи із розрахунку наведеного позивачем у позовній заяві, правильність якого перевірена судом першої інстанції.

Також судова колегія наголошує, що відповідачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і на стадії апеляційного перегляду не спростовано відсутність своєї вини у не забезпеченні схоронності переданого йому для перевезення вантажу та звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що недостача вантажу виникла із незалежних від перевізника причин, при цьому в комерційних актах зафіксовано ознаки втрати вантажу під час перевезення.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок втрати частини вантажу при перевезенні позивачу були завдані збитки у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу.

Однак, з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі судова колегія не вбачає за можливе погодитись з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та зі змісту оскаржуваного рішення, відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності, а саме - 6 місяців.

Статті 134, 136 Статуту залізниць України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу строку позовної давності за позовами про відшкодування збитків внаслідок недостачі вантажобагажу. Статут залізниць України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 із змінами, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 №1973.

Положення ст.ст. 134, 136 Статуту залізниць України підлягають застосуванню у системному зв`язку з положенням ст. 315 Господарського кодексу України і таким чином, що строк позовної давності починає свій перебіг з дня одержання відповіді на претензію позивача або з дня закінчення строку, встановленого ч. 3 ст. 315 Господарського кодексу України для відповіді на претензію.

Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності, в розумінні цієї норми Господарського кодексу України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (ч. 2, 3 ст. 315 Господарського кодексу України) незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Отже, шестимісячний термін для пред`явлення даного позову до залізниці має обраховуватись упродовж 6 місяців, після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями ст. 315 Господарського кодексу України та ст. 134, 136 Статуту залізниць України, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Суд першої інстанції встановив відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією про відшкодування вартості нестачі спірного вантажу, що у даному випадку не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки, як зазначено вище, визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

В тому числі, така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 04.03.2019 у справі № 905/487/19.

Відтак, доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, а саме - 6 місяців спростовуються наведеними вище нормами та судовою практикою.

У своїй апеляційній скарзі відповідач наголошує, що за комерційним актом №388103/173 від 01.11.2019 сплив строк позовної давності.

Суд першої інстанції зазначив, що з огляду на дати комерційних актів, доданих до позову, позивач звернувся з позовом до суду в межах позовної давності.

Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 10.08.2020, а як звернув увагу суду апеляційної інстанції скаржник, за комерційним актом №388103/173 від 01.11.2019 сплив строк позовної давності 02.08.2020.

Перевіривши вказані доводи апелянта, беручи до уваги, що шестимісячний термін для пред`явлення даного позову до залізниці має обраховуватись упродовж 6 місяців, після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, строк позовної давності за вказаним комерційним актом сплив 02.08.2020, тоді як позивач звернувся до суду 10.08.2020.

Згідно з комерційним актом № 388103/173 від 01.11.2019 при контрольному переважуванні вагону №62522933 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто - 89 600 кг, тара - 23000 кг, нетто - 66600 кг, що менше вантажного документу на 2900 кг.

При цьому, судом встановлено та сторонами не заперечується, що вартість недостачі, виявленої у вагоні №62522933, з урахуванням норми природної втрати, складає 1899,11 грн із розрахунку: 2,205 т х 2221,82 грн.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача збитки у розмірі вартості втраченого вантажу на суму 29 029, 28 грн, що було задоволено судом першої інстанції в повному обсязі.

Підсумовуючи викладене, оскільки за комерційним актом № 388103/173 від 01.11.2019 сплив строк позовної давності, що не було враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме - в розмірі 27 130,17 грн, виходячи з розрахунку: 29 029, 28 грн - 1 899,11 грн.

Отже, твердження апелянта в частині спливу строку позовної давності за комерційним актом №388103/173 від 01.11.2019 визнаються колегією суддів обґрунтованими.

Усі інші доводи скаржника судовою колегією враховано, однак вони не спростовують висновків суду про завдання збитків позивачеві у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу внаслідок втрати частини вантажу при перевезенні позивачу, що доведено позивачем належними та допустимими доказами, а відповідачем не спростовано.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, виходячи з вищевикладеного, скаржником у суді апеляційної інстанції не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги. Доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, оцінивши обставини у справі в їх сукупності, за результатами перегляду оскаржуваного рішення Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/11695/20 прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому відповідно до положень ч.1 ст. 277 ГПК України підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому, апеляційна скарга Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/11695/20 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/11695/20 скасувати частково в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» 1 899,11 грн за комерційним актом №388103/173 від 01.11.2019, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

« 1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 29 029, 28 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» (вул. Нагорна, буд. 1-а, с Вовчанка, Мар`їнський район, Донецька область, 85621; ідентифікаційний код 33959754) 27 130 (двадцять сім тисяч сто тридцять) грн 17 коп. збитків та 1 954,86 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн 86 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» (вул. Нагорна, буд. 1-а, с Вовчанка, Мар`їнський район, Донецька область, 85621; ідентифікаційний код 33959754) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) судові витрати за розгляд апеляційної скарги у розмірі 147,14 грн.

4. Доручити Господарського суду міста Києва видати наказ.

5. Матеріали справи №910/11695/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

І.А. Іоннікова