ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2021 р. Справа №907/533/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Федорів Н.В.

розглянув апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Санаторій «Сонячне Закарпаття» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» від 25.03.2021

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2021 (повний текст рішення складено 05.03.2021, суддя Андрейчук Л.В.)

у справі № 907/533/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аква-Поляна», с.Поляна, Свалявський район, Закарпатська область

до відповідача Дочірнього підприємства «Санаторій «Сонячне Закарпаття» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», с. Поляна-1, Свалявський район, Закарпатська область

про зобов`язання вчинити певні дії

представники сторін:

від позивача Поврозник Андрій Петрович (адвокат),

від відповідача Олійник Роман Боданович (адвокат).

30.07.2020 до Господарського суду Закарпатської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) «Аква-Поляна» із позовом про зобов`язання відповідача Дочірнього підприємства «Санаторій «Сонячне Закарпаття» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (надалі ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття»):

1) поставити позивачу 2530 кубічних метрів мінеральної води "Поляна Квасова" (свердловини №10-к Новополянського родовища) вартістю 506000,00 грн. згідно умов договору відпуску мінеральної води від 02.01.2017, які були недопоставлені у 2020 році;

2) виконати умови договору відпуску мінеральної води від 02.01.2017 та поставляти позивачу щоденно не менше 24 кубічних метрів мінеральної води "Поляна Квасова" (свердловини №10-к Новополянського родовища).

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач не виконав своїх зобов`язань, які передбачені договором про відпуск мінеральної води від 02.01.2017, у зв`язку з чим відповідні права та законні інтереси позивача потребують захисту у судовому порядку.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2021 позов у даній справі задоволено частково; зобов`язано відповідача відповідно до умов договору відпуску мінеральної води від 02.01.2017 поставити позивачу 2506 кубічних метрів мінеральної води Поляна Квасова (свердловини №10-к Новополянського родовища) за період з 01.01.2020 до 20.07.2020; в решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з наступного:

1) виходячи зі змісту пунктів 1.1, 3.4 та 4.1 договору вбачається, що сторонами було погоджено кількісні показники поставки мінеральної води протягом одного року, а саме, 24 кубічні метри води на добу;

2) відповідно до бухгалтерської довідки позивача, складеної станом на 20.07.2020, протягом 2020 року відповідач поставив 2318 кубічних метри мінеральної води; вказаний обсяг поставленої води не оспорюється відповідачем. При цьому, суд наголосив, що оскільки відповідна бухгалтерська довідка була складена станом на 20.07.2020, поставки за пізніший період не можуть досліджуватись судом;

3) виходячи із кількості днів у періоді з 01.01.2020 по 19.07.2020 та погоджених сторонами обсягів поставки мінеральної води, у зазначений час відповідач був зобов`язаний поставити позивачу 4824 куб.м. мінеральної води. Оскільки у цей період відповідач поставив 2318 куб.м., недопоставленою слід вважати мінеральну воду об`ємом 2506 куб.м. В решті заявленого об`єму води (24 куб.м.) слід відмовити;

4) в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача виконати умови договору відпуску мінеральної води від 02.01.2017 та поставляти позивачу щоденно не менше 24 куб.м. мінеральної води Поляна Квасова (свердловини №10-к Новополянського родовища), суд вказав, що такі необґрунтовані, оскільки позивач не надав достатніх доказів наміру відповідача уникати виконання договору у майбутньому.

Відповідач, не погодившись з вказаним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд дійшов помилкових висновків, які не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим просив рішення в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

У своїй апеляційній скарзі скаржник послався на наступне:

1) умовами договору фактично не визначено конкретний кількісний об`єм мінеральної води, що повинна бути відвантажена за договором у відповідний період, а також не встановлено строку виконання зобов`язання щодо поставки продукції, оскільки за змістом договору така кількість повинна визначатися за домовленістю сторін шляхом складання узгодженого графіку по об`єму та часу її отримання. Загальна вартість договору згідно пункту 3.4 визначена лише орієнтовно, у зв`язку з чим ця величина не може бути використана для розрахунку конкретного обсягу, який мав бути поставлений за відповідний рік. З огляду на це, скаржник вважає, що здійснені судом розрахунки кількісного об`єму мінеральної води, який нібито мав бути поставлений згідно договору, а також обсяги нібито недопоставленої мінеральної води, є абсолютно некоректними і не відповідають фактичній домовленості сторін. Відповідно, при відсутності узгодженого сторонами у договорі конкретного обсягу поставки, суд не мав підстав зобов`язувати продавця поставити конкретний обсяг мінеральної води;

2) пунктом 4.2 договору було чітко встановлено право відповідача як продавця зменшувати кількісний об`єм щодо відпуску мінеральної води у разі необхідності збільшення потреби використання мінеральної води у лікувальних цілях. При цьому, період та потреба використання води у лікувальних цілях визначається продавцем самостійно. 10.12.2019 між відповідачем та Українським державним геологорозвідувальним інститутом було укладено договір № КД0864-00 про надання науково-технічних послуг з геолого-економічної оцінки (переоцінки) запасів мінеральних вод свердловин № 10-к(р) та № 13-р. На період проведення вказаних робіт видобуток мінеральної води був значно зменшений. Таким чином, з метою збереження обсягів використання мінеральної води у лікувальних цілях, відповідач був змушений зменшити обсяги відпуску води за договором від 02.01.2017. Листом № 2710 від 29.11.2019 відповідач попереджав позивача про заплановане зменшення кількісного обсягу мінеральної води з грудня 2019 року, а також про те, що у випадку появи можливості збільшення обсягу відпуску мінеральної води санаторій поінформує позивача про це додатково. Про цю ж обставину відповідач інформував позивача листами №101 від 10.02.2020, №120 від 18.02.2020 та №354 від 16.07.2020;

3) відповідно до умов договору, фактична поставка мінеральної води забезпечувалась шляхом подання позивачем транспортних засобів з цистернами для завантаження мінеральною водою на території відповідача. Відповідач здійснював поставку мінеральної води в узгоджених сторонами обсягах у транспортні засоби, які надавалися позивачем для завантаження. Відпустити продукцію в обсязі, більшому, ніж об`єми цистерн, які надавалися позивачем для завантаження, відповідач можливості не мав. Доказів порушення відповідних умов договору з вини відповідача позивач не надав. Крім того, як випливає з листа № 120 від 18.02.2020, мали місце неодноразові випадки, коли позивач взагалі відмовлявся від пропозицій відповідача на відпуск мінеральної води і не надавав транспорт на завантаження.

Позивач подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначив наступне:

1) у договорі сторони належним чином визначили кількість води, яка підлягає поставці, зокрема не менше 24 куб.м. на добу, а також визначили, що загальна вартість договору складає орієнтовно 1300000 гривень на рік при вартості одиниці об`єму і метра кубічного мінеральної води 150 гривень, що в свою чергу знову ж таки підтверджує визначення добових обсягів поставки мінеральної води. Таким чином, у договорі визначено мінімальний добовий обсяг поставки води, а орієнтовна загальна річна вартість договору вказує на те, що такі поставки мають відбуватися щоденно, а, отже, доводи апелянта щодо не визначення кількісних об`ємів поставки мінеральної води безпідставні;

2) судом першої інстанції належно проаналізовано доводи відповідача про право продавця самостійно зменшувати кількісний об`єм відпуску мінеральної води у разі необхідності збільшення її потреби використання у лікувальних цілях. Так, жодних доказів прийняття відповідачем рішення про необхідність збільшення використання води саме в лікувальних цілях у матеріалах справи немає. Покликання відповідача на договір №КД0864-00 від 10.12.2019, укладений між ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» та Українським державним геологорозвідувальним інститутом про надання науково технічних послуг з геолого економічної оцінки (переоцінки запасів), не впливають на вирішення спору у даній справі, оскільки: - з умов договору не вбачається, яка кількість води необхідна для належного виконання його умов; - сам факт укладення цього договору не свідчить про суттєве зменшення плану видобутку мінеральних вод, про які зазначав відповідач у листі №2710 від 29.11.2019; - вказаний договір не свідчить про збільшення потреби використання мінеральної води продавця саме у лікувальних цілях;

3) відповідач не надав жодного доказу наявності фактів ненадання транспортних цистерн під завантаження, а відтак є відповідні його твердження є лише голослівними намаганнями знайти причини та оправдання умисному невиконанню договору. При цьому, в матеріалах справи містяться докази листи-повідомлення про надання транспортних засобів під завантаження та прохання відпустити мінеральну воду відповідно до умов договору від 02.01.2017.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

02 січня 2017 року між ДП Санаторій Сонячне Закарпаття (постачальник) та ТзОВ Аква Поляна (покупець) було укладено договір відпуску мінеральної води, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити покупцю мінеральну воду Поляна Квасова свердловини №10-к Новополянського родовища у кількості за домовленістю та ціною 150 грн. за куб.м., а покупець зобов`язався здійснити оплату за поставлену мінеральну воду.

Відповідно до п.3.1, договірна ціна за одиницю об`єму (1 куб.м.) становить 150 грн. з ПДВ.

Пунктом 3.4 договору визначено, що загальна сума за договором становить суму всього об`єму відпущеної мінеральної води і складає орієнтовно 1300000 грн. в рік.

Відповідно до п. 4.1 договору, кількісний об`єм мінеральної води, що відпускається за договором, складає від 24 куб.м. на добу.

Пунктом 4.2 визначено, що кількісний об`єм щодо відпуску мінеральної води покупцю може бути зменшений продавцем у разі необхідності збільшення потреби використання мінеральної води у лікувальних цілях. Період та потреба використання води у лікувальних цілях визначається продавцем самостійно (згідно п.3.1 рішення правління ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» №П6-5р від 03.12.2014, ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» зобов`язаний не допускати зменшення використання мінеральної води для лікувальних процедур).

Пунктами 4.3 та 4.4 договору встановлено, що мінеральна вода відпускається постачальником вторинному користувачу тільки по довіреності покупця. Мінеральна вода відпускається у транспортних засобах вторинного користувача або покупця.

Відповідно до пункту 4.5, сторони складають узгоджений графік відпуску мінеральної води по об`єму та часу її отримання, який є невід`ємною частиною договору та може коригуватись.

З пояснень сторін вбачається, що такого графіку сторони не погоджували.

Відповідно до п.8.1, договір набуває чинності з моменту його підписання і діє з 02.01.2017 до 31.12.2020.

Відповідно до бухгалтерської довідки ТзОВ «Аква-Поляна», складеної станом на 20.07.2020, останнє отримало від ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» 2318 куб.м. мінеральної води «Поляна Квасова».

ДП «Санаторій «Сонячне Закрпаття» не заперечує вказаних обсягів поставки мінеральної води у 2020 році, про які стверджує позивач.

Натомість, заперечення відповідача у даній справі ґрунтуються на тому, що обсяги поставки ним було зменшено у 2020 році на підставі пункту 4.2 договору, про що було повідомлено позивача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що листом №2710 від 29.11.2019 відповідач повідомив позивача про зменшення кількісного обсягу відпуску мінеральної води з грудня 2019 року у зв`язку із проведенням режимних спостережень, геолого-економічної переоцінки запасів мінеральних вод, а також суттєве зменшення плану видобутку мінеральних вод із свердловин №10-к та №13-к.

У матеріалах справи також наявний договір №КД0864-00 від 10.12.2019, укладений між ДП Санаторій Сонячне Закарпаття та Українським державним геологорозвідувальним інститутом про надання науково-технічних послуг з геолого економічної оцінки (переоцінки) запасів мінеральних вод свердловини №10-к (р) та №13-р на ділянці Нова Поляна Полянського родовища (Свалявський район Закарпатської області).

З наявних у матеріалах справи листів ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» №101 від 10.02.2020, №120 від 18.02.2020 та №354 від 16.07.2020, адресованих ТзОВ «Аква-Поляна» (а.с. 49-56), а також листа ТзОВ «Аква-Поляна» №134 від 25.06.2020, адресованого ДП «Санаторій «Сонячне Закарпаття» (а.с. 69), вбачається, що між сторонами у 2020 році відбувалось листування з приводу поставок мінеральної води у менших обсягах, проти чого заперечував покупець і вимагав поставляти йому воду згідно умов договору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 669 ЦК України, кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Частиною 1 ст. 670 ЦК України встановлено, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, згідно з пунктом 5 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із таких способів є примусове виконання обов`язку в натурі.

З огляду на наведене, суд констатує, що двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. З укладенням такого договору продавець бере на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець, у свою чергу, зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

У договорі поставки від 02.01.2017 сторони узгодили наступні умови щодо кількості товару, його вартості та строку поставки:

- кількісний об`єм мінеральної води, що відпускається за договором, складає від 24 куб.м. на добу;

- загальна вартість договору складає орієнтовно 1300000 грн. на рік, а вартість 1 метра кубічного мінеральної води становить 150 грн.;

- строк дії договору встановлено до 31.12.2020.

Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про те, що у договорі не визначено умов щодо кількості товару та строку поставки, оскільки такі випливають безпосередньо з пункту 4.1 договору (24 куб.м. води на 1 добу). Саме на цьому пункті базується і розрахунок позовних вимог у даній справі.

Додатково, колегія суддів погоджується із висновоком суду першої інстанції про те, що до уваги можна взяти загальну вартість договору і ціну одного метра кубічного мінеральної води, з яких випливає, що річний орієнтовний обсяг поставки складає 8667 метрів кубічних мінеральної води, або 23,7 куб.м. на добу (вказана величина фактично відповідає обсягу відпуску мінеральної води на добу, що визначений у пункті 4.1 договору).

З огляду вказане, колегія суддів зазначає про обізнаність відповідача із своїми обов`язками щодо поставки мінеральної води у визначених обсягах та у встановлені сторонами строки. Відсутність узгодженого графіка на підставі п.4.5 договору не впливає на вказані висновки суду. Більше того, колегія суддів наголошує, що відсутність вказаного графіка не була перешкодою для правовідносин сторін у раніші періоди.

Як було зазначено вище, твердження про кількість отриманої мінеральної води базуються на бухгалтерській довідці про обсяги поставленої мінеральної води, яка складена станом на 20 липня 2020 року, відповідно до якої у 2020 році відповідач поставив 2318 кубічних метри мінеральної води.

Виходячи з умов договору, за період з 01.01.2020 по 19.07.2020 (тобто період, що охоплений вказаною довідкою), відповідач зобов`язаний був поставити позивачу 4824 куб.м. мінеральної води (201 день х 24 куб.м). Отже, недопоставленим слід вважати обсяг 2506 кубічних метрів мінеральної води (4824 2318).

Оскільки доказ, на який покликається позивач, складений станом на 20.07.2020, він не може братись до уваги при розрахунку кількості недопоставленого товару за пізніший періоди.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задоволенню підлягає позовна вимога про зобов`язання відповідача допоставити позивачу 2506 кубічних метри мінеральної води за період з 01.01.2020 до 20.07.2020, в решті заявленого об`єму води позов не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виконати умови договору відпуску мінеральної води від 02.01.2017 та поставляти ТзОВ Аква Поляна щоденно не менше 24 кубічних метри мінеральної води Поляна Квасова (свердловини №10-к Новополянського родовища), то з огляду на відсутність достатніх доказів наміру відповідача уникати виконання договору у майбутньому, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні такої. При цьому, колегія суддів зазначає і те, що відповідна позовна вимога не містить ефективного способу захисту порушеного права позивача в розумінні ст. 16 ЦК України, а фактично дублює зміст договірного обов`язку, який і так існував у відповідача в силу положень самого договору.

Стосовно покликання скаржника на його право зменшити в односторонньому порядку обсяги поставки відповідно до п.4.2 договору, колегія суддів зазначає наступне:

Дійсно, пунктом 4.2 договору сторони обумовили відповідне право продавця, однак узгодили єдину та виключну підставу для цього виникнення у відповідача необхідності збільшення потреби використання мінеральної води у лікувальних цілях.

Відповідач, покликаючись на вказаний пункт, вважає себе вправі зменшити в односторонньому порядку об`єм відпуску води з огляду на укладений договір №КД0864-00 від 10.12.2019.

Однак, колегія суддів наголошує, що вказаний договір не є доказом існування обставини, з якою договір пов`язує можливість застосування права продавця зменшити відпуск води, оскільки такий договір не свідчить про збільшення потреби використання мінеральної води продавця у лікувальних цілях.

У листі №2710 від 29.11.2019, яким відповідач повідомив позивача про обмеження обсягів поставки, він покликався не на виникнення необхідності збільшення потреби використання мінеральної води у лікувальних цілях, а на інші обставини, що не були передбачені сторонами в договорі.

Колегія суддів наголошує, що в матеріалах справи немає жодних доказів, які би підтверджували факт прийняття відповідачем чи ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», до сфери якого належить відповідач, рішення про збільшення використання мінеральної води в лікувальних цілях.

Вказане в сукупності свідчить про безпідставність рішення відповідача зменшити обсяги поставки мінеральної води позивачу та відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень пункту 4.2 договору.

Інші доводи скаржника, зокрема, про те, що позивач не забезпечив цистерн відповідного об`єму, колегією суддів не беруться до уваги з огляду на основні мотиви апеляційної скарги, які були спростовані судом (непогодження сторонами умов щодо кількості товару та строку поставки; наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень п.4.2 договору), а також оскільки такі доводи не підтверджені жодними доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги Дочірнього підприємства «Санаторій «Сонячне Закарпаття» приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця».

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2021 у справі №907/533/20 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20-ти днів відповідно до ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови складено 11.06.2021.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік