ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2021 р. Справа№ 910/20007/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

секретар судового засідання Мельничук О.С.

від скаржника - не з`явились,

від позивача - Дворнікова А.Ю.,

від відповідача - не з`явились,

від третьої особи - не з`явились,

розглянувши матеріали апеляційної скарги

ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.04.2021

про повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору

у справі №910/20007/20 (суддя Стасюк С.В.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний маркетинговий центр"

до Міністерства юстиції України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний"

про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

У 2021 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрний маркетинговий центр" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 15.12.2020 № 4325/5.

22.04.2021 року до Господарського суду міста Києва від ОСОБА_1 надійшла позовна заява, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Подана заява підписана адвокатом Каплієнком Віталієм Євгеновичем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 , третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі № 910/20007/20 і додані до неї документи повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява третьої особи - ОСОБА_1 , подана з порушенням строку, визначеного ч. 1 ст. 49, ч. 1 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України, відповідно позовна заява підлягає поверненню заявнику.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 року у справі №910/20007/20 та прийняти нове рішення, яким направити позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття до розгляду.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, незаконною, висновки викладені в ухвалі не відповідають дійсності та не вмотивовані, суд першої інстанції невірно встановив обставини справи та ухвалив оскаржувану ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому безпідставно повернув позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору та фактично позбавив третю особу права на суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 4 Господарського процесуального кодексу України та Законом України «Про судоустрій та статус суддів». Зокрема на думку скаржника в матеріалах справи та в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня ухвала Господарського суду міста Києва у справі №910/20007/20 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, а тому на думку скаржника Господарським судом міста Києва у справі №910/20007/20 не виносилась ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті з огляду на, що суд першої інстанції не закрив підготовче провадження у справі та не перейшов до розгляду справи по суті, а тому строк для звернення ОСОБА_1 до Господарського суду міста Києва у справі №910/20007/20 з позовною заявою третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору не сплив, а зазначений позов поданий у строки відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України. Також скаржник вважає, що повертаючи позовну заяву третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору суд першої інстанції порушив приписи ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої встановлено вичерпний перелік підстав повернення позовної заяви. Щодо обізнаності адвоката Кіплієнко В.Є. про закриття підготовчого провадження та розгляд справи по суті, скаржник посилається численні порушення суддею Стасюком С.В. положень чинного законодавства, порушення принципу верховенства права, рівності учасників судового процесу, безпідставне надання переваги доводам позивача на шкоду здоровому глузду на наявним доказам їх протиправності, безпідставне та необґрунтоване вжиття судом заходів забезпечення позову в той час коли їх вжиття нічим необґрунтоване, а є по суті блокуванням рейдерами роботи державного органу, безпідставне та необґрунтоване перешкоджання адвокатській діяльності суддею, позбавлення права на захист одного із учасників процесу, безпідставне та протиправне недопущення суддею Стасюком С.В. адвоката до судового розгляду справи №910/20007/20.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 року у справі №910/20007/20 та призначено розгляд справи на 09.06.2021 року.

02.06.2021 року до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

09.06.2021 року до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що 09.06.2021 року будуть проводитись слідчі дії на місці вчинення злочину, в яких адвокат повинен приймати участь.

В судовому засіданні 09.06.2021 року представник позивач надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, заперечував проти відкладення розгляду справи та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представники скаржника, відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, а також на необґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників скаржника, відповідача та третьої особи.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи із принципу гарантування Конституцією України судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

При цьому, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Колегіє суддів встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрний маркетинговий центр" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 15.12.2020 року № 4325/5.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2020 року відкрито провадження у справі № 910/20007/20, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 18.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті на 11.03.2021 року.

22.04.2021 року до Господарського суду міста Києва від ОСОБА_1 надійшла позовна заява, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Подана заява підписана адвокатом Каплієнком Віталієм Євгеновичем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 , третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору у справі № 910/20007/20 і додані до неї документи повернуто заявнику.

Отже, предметом апеляційного оскарження у даній справі є ухвала Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 року про повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на підставі ч. 6 ст. 180 ГПК України, оскільки подано вказану заяву після закриття підготовчого провадження, тобто з порушенням строків, встановлених ч. 1 ст. 49 ГПК України.

Слід зазначити, що передбачене статтею 49 ГПК України право особи вступити у справу шляхом подання позову до однієї або декількох сторін не є абсолютним. Таке право можна реалізувати лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 2, ч. 3, ст. 161 ГПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Порядок та умови вступу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справу врегульованого нормами статті 49 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Разом з тим, тлумачення змісту ч. 1 ст. 49 ГПК України свідчить, що необхідною умовою набуття статусу третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору є дотримання таких критеріїв як:

1) матеріально-правовий (наявність єдиного предмету спору);

2) суб`єктний (позовні вимоги можуть бути пред`явлені як одній стороні, так і декільком сторонам);

3) часовий (вступ у справу відбувається до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження).

Колегія суддів зазначає, що саме дотримання цих критеріїв підлягає оцінці та з`ясуванню під час прийняття рішення щодо вступу у справу третьої особи із самостійними вимогами.

(Аналогічний висновок наведено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2019 у справі №910/12463/18 та від 27.09.2019 у справі №904/323/19, від 05.12.2019 у справі №911/3132/17).

Тлумачення наведеної процесуальної норми дає підстави стверджувати, що положеннями ст. 49 ГПК України окремо унормовано строк вступу у справу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, яким згідно із частиною 1 цієї статті є строк до закінчення підготовчого провадження (перший випадок) або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (другий випадок).

Тобто, другий випадок передбачає порядок подання заяви третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору у спрощеному позовному провадженні.

При цьому, частиною 5 ст. 49 ГПК України встановлено, що до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

З наведеного, колегія суддів зазначає, що скаржник помилково вважає, що суд першої інстанції порушив норми ст. 174 Господарського процесуального кодексу України оскільки, як зазначено вище норми даної статті не підлягають до застосування в даному випадку, а необхідно застосовувати в даному випадку положення статті 180 цього Кодексу.

Відповідно до цих норм, до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу (висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 916/3245/17 та від 12.06.2019 у справі № 916/542/18).

При пред`явленні третьою особою самостійних вимог щодо предмета спору, дії останніх розцінюються як дії відповідача при реалізації його права на пред`явлення зустрічного позову, а отже треті особи мають право пред`явити позовну заяву, до якої застосовуються правила, що регулюють пред`явлення зустрічного позову. (Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №910/20867/17)

Частиною 1 статті 180 ГПК України передбачено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Частиною 6 цієї статті визначено, що зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Отже, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а позовна заява, подана з порушенням цих вимог, зокрема з пропущенням строку, ухвалою суду повертається заявнику відповідно до ч. 6 ст. 180 ГПК України.

Зі змісту статей 49 та 180 ГПК України вбачається, що законодавцем встановлено преклюзивний строк для пред`явлення, зокрема, позову третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору, порушення якого має наслідком повернення позовної заяви.

Частиною 3 статті 177 ГПК України визначено, що підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Тобто відповідно до вищезазначеного, ГПК України визначено, що третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, може вступити у справу, яка слухається за правилами загального позовного провадження, до закінчення підготовчого провадження, а у випадку пропуску вказаного строку відповідна позовна заява ухвалою суду повертається заявнику.

У даному випадку, розгляд справи №910/20007/20 здійснюється судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження.

За результатами розгляду справи №910/20007/20 в підготовчому засіданні постановлено, протокольною ухвалою суду від 18.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті на 11.03.2021 року.

Таким чином, при зверненні 22.04.2021 року ОСОБА_1 з позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у справі №910/20007/20, тобто після закриття підготовчого провадження, порушено норми ГПК України щодо строків для подання позовної заяви.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на ч. 2, ст. 185 Господарського процесуального кодексу України виходячи за наступного.

Так, згідно з п. 3, ч. 2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Разом з тим, ч. 4, ч.5, ст. 233 ГПК України передбачено два види порядку ухвалення ухвал, а саме ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати. Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що нормами Господарського процесуального кодексу України не встановлено обов`язку суду щодо прийняття ухвали про закриття підготовчого провадження в нарадчій кімнаті. Колегія суддів також звертає увагу, що ст. 255 ГПК України не передбачено оскарження ухвали про закриття підготовчого провадження окремо від рішення суду.

Доводи скаржника про те, що відповідна позовна заява подана в належний процесуальний строк оцінені колегією суддів критично, оскільки як зазначалось вище розгляд цієї справи ухвалено здійснювати судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження, тому враховуючи вимоги ч. 1 ст. 49 ГПК України, зокрема дотримання часового критерію щодо вступу у справу третьої особи із самостійними вимогами, заявник міг використати своє право на подачу позову до закінчення підготовчого провадження.

Місцевий господарський суд також вірно зазначив, що адвокат Каплієнко Віталій Євгенович був обізнаний про закриття підготовчого провадження та розгляд справи по суті, оскільки був присутнім під час судового засідання 18.02.2021 року у якому було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 11.03.2021 року, разом з тим, адвокат Каплієнко Віталій Євгенович під час розгляду справи по суті 11.03.2021 року надав заперечення проти заявлених позовних вимог, як представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний".

В той же час адвокат Каплієнко Віталій Євгенович є представником ОСОБА_1 .

Аргументи, викладені в апеляційній скарзі, не викликають розумних сумнівів щодо правильності застосування норм права судом першої інстанції.

Додатково колегія суддів звертає увагу, що повернення позовної заяви не позбавляє ОСОБА_1 права звернутись до господарського суду з окремим позовом у загальному порядку.

Щодо посилання скаржника на численні порушення суддею Стасюком С.В. положень чинного законодавства, порушення принципу верховенства права, рівності учасників судового процесу, безпідставне надання переваги доводам позивача на шкоду здоровому глузду на наявним доказам їх протиправності, безпідставне та необґрунтоване вжиття судом заходів забезпечення позову в той час коли їх вжиття нічим необґрунтоване, а є по суті блокуванням рейдерами роботи державного органу, безпідставне та необґрунтоване перешкоджання адвокатській діяльності суддею, позбавлення права на захист одного із учасників процесу, безпідставне та протиправне недопущення суддею Стасюком С.В. адвоката до судового розгляду справи №910/20007/20, колегія суддів зазначає, що скаржником не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтвердив хоч одне таке посилання скаржника, що в свою чергу говорить про безпідставність та необґрунтованість таких доводів.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб.

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ у справі "Дія 97" проти України" №19164/04, § 47, від 21.10.2010).

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі": "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом.

У даному випадку, повернення позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, враховуючи вимоги процесуального закону, не порушує гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право таких осіб на ефективний захист своїх прав і законних інтересів в суді, що гарантовано процесуальним законодавством як загальний принцип судочинства та практики ЄСПЛ.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвала господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 року у справі №910/20007/20 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 року у справі № 910/20007/20 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 року у справі № 910/20007/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.06.2021 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз