ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.06.2021 м. Ужгород Справа № 907/797/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ушак І.Г.

за участі секретаря судового засідання Лазар С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні дану справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІКИ ПРИРОДИ», м. Хмельницький (далі позивач, товариство)

до Хустського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), м. Хуст Закарпатської області (далі відповідач, відділ)

про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів на суму 617572, 20 грн.,

представники:

позивача Білоус С.С., Картавих С.С., самопредставництво ( в режимі відеоконференції поза межами приміщенння суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon" )

відповідача Бенца В.В., в.о. начальника

Позивач звернувся до суду з вимогою до відділу з наведеними вимогами, посилаючись на те, що останнім не повернуто сплачені позивачем як переможцем електронних торгів кошти в сумі 617572,20 грн., оскільки торги визнано недійсними і позивач не вступив у володіння та користування нежитловими приміщеннями предметом електронних торгів.

Позивач наполягає на заявлених вимогах, оскільки у межах справи № 679/1476/18 встановлено, що протокол визнаних недійсними електронних торгів № 362926 та акт проведення електронних торгів від 29.11.2018 затверджений начальником Хустського РВ ДВС за своєю правовою суттю є укладеним на публічних торгах договором купівлі-продажу, тому на спірні відносини поширюються положення Цивільного кодексу України щодо недійсності правочинів.

Посилається на приписи ст. 216 ЦК України щодо того, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Сторонами визнаного судом недійсним договору купівлі-продажу, укладеного на публічних торгах 16.10.2018 були лише позивач і відповідач, саме відповідач як продавець за визнаним недійсним договором отримав від позивача грошові кошти, тому саме до нього заявлена позовна вимога про стягнення в порядку ст. 1212 ЦК України зазначених коштів як отриманих бепідставно. При цьому, посилається на те, що позивач не є учасником виконавчого провадження, в силу чого вважає, що до даних правовідносин не може бути застосовано правову позицію Вищого господарського суду України у справі № 32/234, на чому наполягає відповідач.

Відповідач письмовими відзивом та запереченнями на відповідь на відзив позовні вимоги не визнає, просить у позові відмовити. Не заперечуючи фактичних обставин справи наведених позивачем щодо сплати останнім як переможцем електронних торгів на рахунок відділу коштів у сумі 617572,20 грн., разом з тим, не вважає відділ належним відповідачем у справі, оскільки зазначені кошти були перераховані ним за належністю, зокрема, в сумі 555473,58 грн - на користь ОСОБА_1 - стягувача у виконавчому провадженні АСВП № 55866190. Зазначає, що згадане виконавче провадження перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції. Вважає позовні вимоги безпідставними з посиланням на позицію Вищого господарського суду України наведену у постанові від 19.12.2012 у справі 32/234, згідно якої орган виконавчої служби у межах здійснення виконавчого провадження не набуває та не може зберегти жодного майна, в тому числі і грошових коштів за рахунок боржника.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу у ході судового розгляду справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження АСВП № 55866190 з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 500000 дол. США, що за курсом НБУ становило 13270000,00 грн.

16.10.2018 ДП СЕТАМ проведено електронні торги з реалізації нерухомого майна: нежитлового приміщення загальною площею 65,4 кв.м у АДРЕСА_1 , та складено протокол проведення електронних торгів № 362926, яким визнано переможцем торгів товариство - позивача у справі.

Позивачем у справі як переможцем електронних торгів відповідно до протоколу № 362926 від 16.10.2018 на рахунок відділу платіжним доручення № 932 від 24.10.2018 сплачено кошти 617572,20 грн., з яких згідно розпорядження державного виконавця перераховано суму 555473,58 грн. на користь стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_1 та частково як виконавчий збір.

Актом проведення електронних торгів від 29.11.2018, затвердженим начальником віділу відповідача у справі - переможцем торгів визнано товариство позивача у справі.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17.05.2019 по справі № 679/1476/18, яке набрало законної сили, електронні торги з продажу зазначеної нерухомості визнані недійсними, цим же рішенням суду скасовано протокол проведення електронних торгів № 362926 від 16.10.2018 та акт проведення електронних торгів від 29.11.2018, які як встановлено зазначеним рішенням суду, за своєю суттю є укладеним на публічних торгах договором купівлі-продажу.

За таких обставин товариство не вступило у володіння та користування зазначеними нежитловими приміщеннями та 28.01.2020 звернулося до відповідача з листом за № 50 про невідкладне повернення сплачених коштів.

Відповідач кошти не повернув, що послугувало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

За приписами ст. 216 ЦК України недійсний правочин, яким є договір купівлі-продажу укладений сторонами спірних відносин на публічних торгах та визнаний недійсним рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17.05.2019 по справі № 679/1476/18, яке набрало законної сили, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Приписами ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно із статтею 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Оскільки, зазначеним вище рішенням суду скасовано протокол проведення електронних торгів № 362926 від 16.10.2018 та акт державного виконавця проведення електронних торгів від 29.11.2018, то правова підстава набуття права на грошові кошти у відділу відпала.

При цьому суд зазначає, що результатом визнання прилюдних торгів недійсними є те, що всі учасники правовідносин, які склалися в процесі здійснення виконавчих дій межах виконавчого провадження АСВП № 55866190, мають бути приведені у стан, який передував проведенню прилюдних торгів.

Наведене зумовлює також обов`язок відділу як сторони угоди визнаної судом недійсною повернути кошти перераховані відділу позивачем у даній справі за платіжним дорученням від 24.10.2018 № 932 на суму 617572,20 грн. як кошти за придбання майна на прилюдних торгах.

Враховуючи те, що правова підстава набуття відділом грошових коштів у зазначеній сумі відпала, то в силу приписів ст. 1212 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути грошові кошти позивачу.

Твердження відповідача про неможливість застосування до правовідносин, які виникли у даному господарському спорі ст. 216 ЦК України не є обґрунтованими та відхиляються судом, оскільки в даному випадку позов обґрунтовано саме спеціальною нормою, яка міститься у ст. 1212 ЦК України.

Отже, в силу приписів ст. 1212 ЦК України відділу належить повернути одержані від позивача грошові кошти. При цьому, у даних відносинах щодо повернення безпідставно збережених коштів, не має значення наявність чи відсутність вини, важливим є факт неправомірного набуття майна однією особою за рахунок іншої особи.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що відділом після визнання судом недійсними прилюдних торгів не вживалися заходи спрямовані на приведення правовідносин, які склалися в процесі здійснення виконавчих дій межах виконавчого провадження АСВП № 55866190 у стан, який передував проведенню прилюдних торгів, та стягнення грошових коштів позивача з особи, якій такі кошти були перераховані. В той же час, відділ як сторона визнаної недійсною угоди є зобов`язаною особою перед позивачем, який саме їй перерахував спірні кошти.

Посилання відповідача на позицію Вищого господарського суду України наведену у постанові від 19.12.2012 у справі № 32/234, щодо того, що орган виконавчої служби у межах здійснення виконавчого провадження не набуває та не може зберегти жодного майна, в тому числі і грошових коштів за рахунок боржника, не може бути прийнята до уваги у даній справі, з огляду на статус спірних сторін у справі не як учасників виконавчого провадження, а сторін угоди визнаної судом недійсною.

Приписами ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ст. 129 ГПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору за розгляд даної справи покладаються на відповідача.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 2, 11, 13, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

Стягнути з Хустського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (90400, Закарпатська область, м. Хуст, вул. Поперечна, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІКИ ПРИРОДИ» (29000, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, буд. 14 А, ) суму 617 572,20 грн. (шістсот сімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят дві грн. 20 коп.), та у відшкодування судових витрат 9 263,58 грн. ( дев`ять тисяч двісті шістдесят три грн. 58 коп.)

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України. Текст рішення складено 11.06.2021.

Суддя Ушак І.Г.