ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4238/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз", 61004, м. Харків, вул. Москалівська, буд. 57/59
простягнення 5 399 743, 34 грн
за участю представників сторін:

позивача: не з`явився;

відповідача: Мар`їна І.О., довіреність № 007Др-155-1220 від 30.12.2020 року.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до Господарського суду Харківської області із позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" про стягнення 5 399 743, 34 грн. з яких 3 % річних за період з 26.12.2017 року по 24.12.2020 року у розмірі 1 720 287, 16 грн., інфляційні втрати за період з грудня 2017 року по листопад 2020 року у розмірі 3 679 456, 18 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати у розмірі 80 996, 15 грн.

Ухвалою суду від 25.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи № 922/4238/20 призначено у порядку загального позовного провадження.

11.02.2021 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив (вх. № 3464) на позовну заяву, у якому останній зазначає, що як вбачається із ухвали Господарського суду Харківської області у справі № 5023/781/11 було задоволено заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду від 18.04.2011 року у справі № 5023/781/11 в частині загальної суми боргу у розмірі 37 059 298, 73 грн. рівними платежами по 154 413, грн. щомісяця, починаючи 11.09.2013 року строком на 20 років. Як зазначає відповідач, загальна сума, яка підлягає розстроченню, становить суму у розмірі 37 059 298, 73 грн., з яких: 10 872 333, 77 грн. інфляційні втрати, 3 378 420, 02 грн. 3 % річних, 6 832 704, 78 грн. пеня, 15 960 252, 01 грн. основний борг, 15 380, 57 грн. витрати по сплаті держаного мита та 207, 58 грн. витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу. З вищевказаного вбачається, що платіж на суму 154 413, 14 грн. у місяць, який необхідно сплачувати відповідачу не є заборгованістю зі сплати боргу, до складу цього платежу входить частина інфляційних втрат, 3 % річних, пені та судових витрат. У зв`язку із чим, просить суд, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т. 1, а.с. 70-84).

15.02.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 3692) про розгляд справи за наявними у ній матеріалами (т. 1, а.с. 85-86).

Ухвалою суду від 16.02.2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом у підготовчому засіданні оголошено перерву до 04.03.2021 року.

25.02.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 4643) у якій останній зазначає, що на день звернення з позовною заявою відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 30.01.2009 року № 06/09/58 у зв`язку із чим. позивачем здійснення нарахування інфляційних втрат та 3 % річних. При цьому підставою для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, як зазначено у позовній заяві, є наявність у відповідача боргу, встановленого рішенням суду, збільшеного на індекс інфляції, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, з урахуванням судової практики, яка склалась на день звернення з позовними вимогами у відповідності до приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України. Також позивач зазначає, що останній не заперечує проти того, що позивач звертався до суду із позовною заявою про стягнення із відповідача інфляційних втрат та 3 % річних з тих же підстав, але раніше існувала неоднозначна практика щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України при наданні розстрочки/відстрочки, встановленої частиною 121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017 року), але постановою від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 Велика Палата Верховного Суду зміна правову позицію щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у поєднання зі статтею 121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017 року) зазначивши, що розстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного грошового зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, у зв`язку із чим. просить суд, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (т. 1, а.с. 106-108).

03.03.2021 року від відповідача через канцелярію суду надійшли заперечення (вх. № 5150) у яких останній, зокрема зазначає, що незрозуміло, яким чином у розрахунку 3 % річних розмір прострочення платежу на 26.12.2017 року складає 21 790 980, 99 грн., а при розрахунку інфляційних втрат з грудня 2017 року - 22 135 204, 73 грн. При цьому позивач у позовній заяві вказує, що основний борг складає 78 593 042, 09 грн., при цьому розстрочка надана на загальну суму боргу у розмірі 37 059 298, 73 грн. За твердженнями відповідача, позивачем у наданій до суду відповіді на відзив, не надано пояснень щодо розміру основного боргу, на який надано розстрочку, не надано заперечення або пояснення, з яких сум складається загальний борг, на який надано розстрочку. Не надано пояснень, щодо правових підстав нарахування 3 % річних. У зв`язку зі чим, просить суд, відмовити у задоволенні позовних вимог, судові витрати покласти на позивача (т. 1, а.с. 123-125).

Ухвалою суду від 04.03.2021 року продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів. Підготовче засідання у справі відкладено на 10.03.2021 року.

Ухвалою суду від 10.03.2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом у підготовчому засіданні оголошено перерву до 06.04.2021 року.

05.04.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшли пояснення (вх. № 1099) у яких останній зазначає, що загальна сума, яка підлягає розстроченню за рішенням суду у праві № 5023/481/11 складає суму у розмірі 37 059 298, 73 грн. у тому числі 6 832 704,78 грн. - пеня. При нарахуванні інфляційних втрат позивач виключив з загальної суми боргу суму пені, а також суму яка була сплачена відповідачем станом на 01.12.2017 року і визначив суму боргу, з якої й почав нарахування інфляційних втрат - 22 135 204, 73 грн. При здійсненні нарахування 3 % річних, позивачем враховано черговий платіж, який мав місце у грудні 2017 року у сумі 154 413, 74 грн. тому сума з якої почато нарахування 3 % річних менша на суму місячного платежу та складає суму у розмірі 21 980 790, 99 грн. На день звернення позивача із відповідним позовом до суду, відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 30.01.2009 року № 06/09/58, у зв`язку із чим, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат та 3 % річних (т. 2, а.с. 7-8).

Ухвалою суду від 06.04.2021 року підготовче засідання відкладено на 20.04.2021 року. Зобов`язано позивача надати обґрунтований розрахунок суми позовних вимог щодо суми боргу у розмірі 30 226 593, 95 грн. із урахуванням суми фактично сплачених коштів у розмірі 8 091 389, 22 грн., із зазначенням суми основного боргу, суми фактично сплачених коштів, періодів та сум нарахувань із зазначенням сплат, дат таких сплат у строк до 19.04.2021 року.

19.04.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення на виконання вимог ухвали суду (вх. № 2196) (т. 2, а.с. 20-22).

Ухвалою суду від 20.04.2021 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до розгляду по суті на 26.04.2021 року.

22.04.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 2327) про розгляд справи за наявними у ній матеріалами (т. 2, а.с. 33-34).

26.04.2021 року від відповідача через канцелярію суду надійшли письмові пояснення (вх. № 9407), у яких останній, зокрема зазначає, що позивачем не доведено порушеного права, не надано відповідних доказів в обґрунтування позовних вимог, а тому на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають до задоволення (т. 2, а.с. 34-36).

Ухвалою суду від 26.04.2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом з розгляду справи по суті, оголошено перерву до 25.05.2021 року.

Уповноважений представник позивача у призначене судове засідання 25.05.2021 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про свідчить поштове повідомлення яке судом долучено до матеріалів справи.

Присутній у судовому засіданні 25.05.2021 року представник відповідача надав усні заперечення проти позовних вимог, та просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у наданому до суду відзиві на позовну заяву та запереченнях.

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за місцезнаходженням.

Враховуючи вищевикладене, клопотання позивача про розгляд справи за наявними у ній матеріалами від 22.04.2021 року за вх. № 2327 суд вважає, що позивача було належним чином повідомлений судом про розгляд спору за його участю. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, заслухавши відповідача, судом встановлено наступне.

Як зазначає позивач, 30.01.2009 року між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (позивач, постачальник) та ВАТ «Харківміськгаз» (яке перейменовано в Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз» відповідач, покупець) укладено договір на постачання природного газу № 06/09-58.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.04.2011 року у справі № 5023/781/11 позов задоволено частково. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз" на користь Дочірньої компанії „Газ України Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України 78 593 042,09 грн. основного боргу, 10 872 333,77грн. інфляційних витрат, 3 378 420,02 грн. 3% річних, 6 832 704,78 грн. пені, витрати по сплаті державного мита у сумі 15 380,57 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 207,58 грн. В частині стягнення 28 996 919,00 грн. основного боргу провадження у справі припинено (т. 1, а.с. 17-19).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.07.2012 року апеляційну скаргу відповідача задоволено частково. Рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2011 року у справі № 5023/781/2011 в частині стягнення 62 632 790,08 грн. основного боргу скасовано, та в даній частині позову провадження у справі припинено. В іншій частині рішення господарського суду залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою суду від 29.07.2013 року заяву Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" про розстрочку виконання рішення суду від 18 квітня 2011 року по справі № 5023/781/11 на 20 років задоволено. Розстрочено виконання рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2011 року у справі № 5023/781/11 на 20 років зі сплатою рівними платежами по 154 413,74 грн. щомісячно, починаючи з 11.09.2013 року згідно наведеного в ухвалі суду графіку (т. 1, а.с. 20-21).

Відповідно до вимог частини 5 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку із простроченням виконання зобов`язання, позивачем у відповідності до розрахунку (т.1, а.с. 12-16) заявлено до стягнення з відповідача суму інфляційних втрат у розмірі 3 679 456, 18 грн. за період з грудня 2017 року по листопад 2020 року та 3 % річних у розмірі 1 720 287, 16 грн. за період з 26.12.2017 року по 24.12.2020 року.

Отже, предмет спору у даній справі становить вимога позивача про стягнення із відповідача інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на суму простроченої відповідачем заборгованості.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Згідно вимог статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В розумінні статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення.

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості, не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Суд перевіривши розрахунок позивача (т. 1, а.с. 12-16) із урахуванням наданих до суду письмових пояснень щодо заявлених до стягнення сум (т. 2, а.с. 19-22), та заперечень відповідача викладених у наданому до суду відзиві на позовну заяву зазначає, що з наведених у позовній заяві та наданих до суду позивачем пояснень, розрахунку суми позовних вимог вбачається, що нарахування позивачем проводилося, виходячи з суми основного боргу за ухвалою суду від 29.07.2013 року про розстрочку виконання рішення суду, шляхом виключення з загальної суми боргу суму пені, а також суми яка була сплачена відповідачем станом на 01.12.2017 року.

Крім того, як вбачається із наданого позивачем розрахунку суми позовних вимог (т. 1, а.с. 4-6,12-16) останнім нараховано 3 % річних за загальний період з 26.12.2017 року по 24.12.2020 року у розмірі 1 720 287, 16 грн. наступним чином, а саме як вбачається із розрахунку та наданих до суму письмових пояснень (т. 2, а.с 20-22) станом на 26.12.2017 року сума боргу на яку здійснено нарахування фінансових санкцій, розстроченого ухвалою суду від 18.04.2011 року у справі № 5023/781/11, після чергового місячного платежу 26.12.2017 року у розмірі 154 413, 74 грн., склала суму у розмірі 21 980 790, 99 грн. При цьому, для визначення суми боргу, на яку здійснено нарахування 3 % річних станом на 26.12.2017 року, позивачем від загальної суми розстрочення суми боргу 37 059 298, 73 грн. відняв фактично сплачену відповідачем суму на день звернення із позовом до суду - 8 091 389, 22 грн. та відняв суму пені - 6 832 704, 78 грн. та місячний платіж за грудень 2017 року у розмірі 154 413, 14 грн. та отримав суму у розмірі - 21 980 790, 99 грн. (37 059 298, 73 грн. - 8 091 389, 22 грн. - 6 832 704, 78 грн.- 154 413, 74 грн.). В подальшому, нарахування 3 % річних здійснювалось позивачем, у відповідності до суми боргу, яка залишилась на день чергового платежу, здійсненого відповідачем.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку суми позовних вимог (т. 1, а.с. 4-6,12-16) останнім нараховано інфляційні втрати за загальний період з грудня 2017 року по листопад 2020 року у розмірі 3 679 456,18 грн. наступним чином, а саме як вбачається із розрахунку та наданих до суму письмових пояснень (т. 2, а.с 20-22) позивач відняв суму пені, встановлену рішенням суду від 18 04.2011 року у справі № 5023/781/11 (37 059 298, 73 грн. - 6 832 704, 78 грн. = 30 226 593, 95 грн.), потім відняв суму боргу сплачену відповідачем у розмірі 8 091 389, 22 грн., таким чином, позивач визначив суму заборгованості, розстрочену ухвалою суду від 29.07.2013 року у справі № 5023/781/11, а саме у розмірі 22 135 204, 73 грн. станом на 01.12.2017 року, з якої розпочато нарахування інфляційних втрат. В подальшому позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат на суму боргу, яка мала місце на день чергової сплати заборгованості відповідачем.

Судом здійснено перевірку нарахованих позивачем 3 % річних у розмірі 1 720 287, 16 грн. за загальний період з 26.12.2017 рок по 25.11.2020 року та інфляційних втрат у розмірі 3 679 456, 18 грн. за загальний період з грудня 2017 року по листопад 2020 року відповідно до наданого розрахунку (т. 1, а.с. 12-16, т. 2, а.с. 20-22) та встановлено, що такі нарахування здійснено вірно та у відповідності до вимог законодавства.

Крім того, відповідач у наданих до суду запереченнях викладених у відзиві на позовну заяву (вх. № 3464 від 11.02.2021 року) зазначає, позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач був зобов`язаний сплатити за договором суму основного боргу у розмірі 37 059 298, 73 грн. за переданий природний газ, всупереч рішення суду. Також зазначає, що в платіжних дорученнях підставою платежу вказувалась ухвала суду від 29.07.2013 року у справі № 5023/781/11, а не сплата за договором. При цьому позивачем, до матеріалів справи не доданого договір, на підставі якого у відповідача є заборгованість у розмірі 37 059 298, 73 грн., а також не надано розрахунку суми основного боргу.

Щодо розрахунку позивача, відповідач зазначає, що як вбачається із розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, позивач здійснює розрахунок, виходячи з простроченого платежу у розмірі 21 980 790, 99 грн. та 22 135 204, 73 грн., яка не є основним боргом як за договором поставки природного газу № 06/09-58 від 30.01.2009 року так і за рішенням суду у справі № 5023/781/11 від 18.04.2011 року. Також зазначає, рішенням суду у справі № 922/1705/16 було відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення із відповідача суми інфляційних втрат та 3 % річних.

Вищевказані заперечення відповідача не приймаються судом, оскільки як вбачається із висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 згідно з частиною 1 статті 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.

Таким чином, розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом.

Розстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

З аналізу вищевикладеного, випливає, що після прийняття судом рішення про розстрочку або відстрочку виконання рішення грошове зобов`язання боржника не припиняється, тому передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати та три проценти річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, надані відповідачем заперечення є такими що ґрунтуються на неправильному розумінні норм законодавства, довільному тлумаченні норм права, та спростовуються вищевикладеними нормами та матеріалами справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 3 679 456, 18 грн. за період з грудня 2017 року по листопад 2020 року та 3 % річних у розмірі 1 720 287, 16 грн. за період з 26.12.2017 року по 24.12.2020 року є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, заперечень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень, заперечень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача. У зв`язку із чим з відповідача підлягає до стягнення сума у розмірі 80 996, 15 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 130, 191, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, буд. 57/59, ) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) суму 3 % річних за період з 26.12.2017 року по 24.12.2020 року у розмірі 1 720 287, 16 грн., інфляційні втрати за період з грудня 2017 року по листопад 2020 року у розмірі 3 679 456, 18 грн. та 80 996, 15 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Реквізити сторін:

позивач: Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, );

відповідач: Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, буд. 57/59, ).

Повне рішення складено "04" червня 2021 р.

Суддя О.О. Ємельянова