ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

10 червня 2021 року Справа № 918/1169/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Блащук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго"

на рішення Господарського суду Рівненської області від 04.03.2021р.

(ухвалене о 19:24год у м. Рівному, повний текст складено 15.03.2021р.)

у справі №918/1169/20 (суддя Пашкевич І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Захист-Сервіс"

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго"

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії

за участю представників сторін:

від позивача - Павлюк В.В.;

від відповідача - Ващишина О.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Захист-Сервіс" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" з позовом про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у наданні паспорту точки розподілу по об`єкту за адресою - Рівненський район, с. Кустин, вул. Шевченка, 100Е та зобов`язання видати відповідний паспорт точки розподілу по наведеному об`єкту для переукладення договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем 27.05.2009 було укладено договір про постачання споживачу електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок останнього, з дозволеною сумарною приєднаною потужністю 150 кВт.

З січня 2019 року на об`єкт споживача за договором було тимчасово припинено електропостачання.

Відповідно до вимог законодавства України про вільний ринок електричної енергії, яке діє сьогодні, у вересні 2020 року для переукладення договору на надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, позивачем було направлено відповідачу лист з вимогою надати паспорт точки розподілу по об`єкту за адресою: Рівненський район, с. Кустин, вул. Шевченка, 100Е для укладання договору про надання послуг розподілу (передачі) електричної енергії.

Однак, у відповіді на таке звернення відповідачем було відмовлено позивачу у наданні такого паспорту точки розподілу з посиланням на порушення останнім п.4.1.26 Кодексу систем розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №310 та припинення договору між сторонами, а отже ПрАТ "Рівнеобленерго" розглядає позивача, як нового споживача.

Позивач з такими діями відповідача не погодився та звернуся до суду з цим позовом.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 04.03.2021 у справі №918/1169/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Захист-Сервіс" до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Зобов`язано Приватне акціонерного товариства "Рівнеобленерго" видати Товариству з обмеженою відповідальністю "Захист-Сервіс" паспорт точки розподілу по об`єкту за адресою: Рівненський район, с. Кустин, вул. Шевченка, 100Е, для переукладення договору. У задоволенні позову в частині визнання дій Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" щодо відмови у наданні паспорту точки розподілу по об`єкту за адресою: Рівненський район, с. Кустин, вул. Шевченка, 100Е, неправомірними - відмовлено.

При ухвалені вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що з 01.01.2019 відповідно до прийнятої НКРЕКП постанови від 13.11.2018 за № 1413, ПрАТ "Рівнеобленерго" виконує функції оператора системи розподілу (ОСР) та є суб`єктом господарювання, що здійснює ліцензовану господарську діяльність з розподілу електричної енергії на території Рівненської області з використанням об`єктів електроенергетики, які забезпечують стале функціонування об`єднаної енергетичної системи України.

Суд вказав, що між позивачем (споживач) та ЗАТ "Ей-І-Ес Рівнеенерго" (постачальник, правонаступником якого є Відповідач, що не заперечується сторонами) було укладено договір №1-2/1030 від 27.05.2009, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок останнього за адресою с. Кустин, вул. Шевченка 100Е з сумарною приєднаною потужністю 150 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

При цьому, аналізуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що такий договір не був розірваний у встановленому законом порядку.

Місцевий господарський суд встановив, що з січня 2019 року на об`єкт споживача за Договором було тимчасово припинено електропостачання.

В подальшому, з метою приведення Договору до вимог законодавства України про вільний ринок електричної енергії, у зв`язку з їх зміною, у вересні 2020 для укладення договору на надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, позивачем було направлено відповідачу лист з вимогою надати паспорт точки розподілу по об`єкту за адресою: Рівненський район, с. Кустин, вул. Шевченка, 100Е.

У відповіді на дане звернення відповідачем було відмовлено позивачу у наданні такого паспорту точки розподілу листом №22-13/7689 від 07.10.2020 з посиланням, зокрема, на п.4.1.26 Кодексу систем розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.18 №310, та рекомендовано звернутись із заявою про приєднання та необхідними документами, визначеними у пункті 4.4.2 глави 4.4 Кодексу систем розподілу.

Суд вказав, що пунктом 4.1.26 глави 4.1 розділу IV Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310, передбачено, що у разі розірвання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії ОСР здійснює технічні заходи щодо відключення та фактичного від`єднання електроустановок (об`єкта в цілому) від електричних мереж. Резервування потужності (величина потужність об`єкта зберігається) за таким об`єктом зберігається упродовж 180 календарних днів (від дати розірвання договору). У разі звернення власника або іншого замовника (нового власника електроустановки (об`єкта)) після розірвання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії із попереднім власником та здійснення ОСР технічних заходів щодо відключення та фактичного від`єднання електроустановок (об`єкта) від електричних мереж після 180 календарних днів від дати розірвання відповідного договору ОСР надає послугу з приєднання в порядку, визначеному розділом IV Кодексу систем розподілу.

За наведеного, суд підсумував, що вказана норма п.4.1.26 Кодексу систем розподілу регулює відносини, які виникають під час приєднання новозбудованих, реконструйованих чи технічно переоснащених електроустановок замовників до електричних мереж та під час зміни технічних параметрів електроустановок замовників, в той час як електроустановки позивача не є новозбудованими, реконструйованими чи технічно переоснащеними, їхні технічні параметри не змінювались і вони на момент звернення з позовом були фізично приєднаними до електричних мереж ПрАТ "Рівнеобленерго".

Тому, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно послався на пункт 4.1.26 глави 4.1 розділу IV Кодексу у листі №22-13/7689 від 07.10.2020, оскільки таке збереження потужностей передбачено у разі розірвання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який між позивачем та відповідачем укладений не був.

Також, суду указав на хибність тверджень відповідача про необхідність позивачу звернутись за укладенням договору з розподілу електричної енергії, як нового споживача, враховуючи що позивач, з огляду на чинність Договору про постачання електричної енергії №1-2/1030 від 27.05.2009 був споживачем, електроустановки якого станом на момент звернення до суду були приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи - відповідача.

Розглядаючи позовні вимоги в цій частині суд взяв до уваги і лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1900/20.2/7-21 від 16.02.2021 наданий у відповідь на звернення позивача та відповідача.

Враховуючи викладене, суд вказав, що оскільки Договір про постачання електричної енергії між енергопостачальною компанією та ТОВ "Захист-Сервіс" не був розірваний у встановленому законом порядку, то оператор системи розподілу ПрАТ "Рівнеобленерго" мав укласти з ТОВ "Захист-Сервіс" договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії у порядку, передбаченому пунктом 4 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, та відповідно надати позивачу оформлений відповідно до Правил паспорт точки розподілу на електроустановку позивача за адресою: Рівненський район, с. Кустин, вул. Шевченка 100Е, чого всупереч вимогам зроблено не було.

Враховуючи вказане, суд задовольнив позов в частині зобов`язання ПрАТ "Рівнеобленерго" видати Товариству з обмеженою відповідальністю "Захист-Сервіс" паспорт точки розподілу по об`єкту за адресою: Рівненський район, с. Кустин, вул. Шевченка, 100Е, для укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про визнання дій ПрАТ "Рівнеобленерго" щодо відмови у наданні паспорту точки розподілу по об`єкту за адресою: Рівненський район, с. Кустин, вул. Шевченка, 100Е, неправомірними, суд вказав, що така вимога направлена на встановлення обставин та надання їм правової оцінки як неналежного виконання зобов`язання учасником господарської діяльності. Однак, встановлення певних обставин не є належним способом захисту права та охоронюваного законом інтересу, оскільки розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин.

Також, судом взято до уваги, що відновлення порушених прав позивача, може відбутись шляхом задоволення іншої частини позову про зобов`язання вчинити певні дії, а тому суд відмовив в позові в цій частині.

Розглядаючи спірні правовідносини місцевий господарський суд застосував відповідні положення ст. ст. 6, 11, 91, 627, 629, 651, 653 ЦК України, ст. ст. 174, 188, 275 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 8, 47, 56, 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312, Кодекс систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням із апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду звернулося Приватне акціонерне товариство "Рівнеобленерго", у якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 04.03.2021 у справі №918/1169/20 в частині часткового задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Захист-Сервіс" до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії; зобов`язання Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" видати Товариству з обмеженою відповідальністю "Захист-Сервіс" паспорт точки розподілу по об`єкту за адресою: Рівненський район, с. Кустин, вул. Шевченка, 100Е, для переукладення договору.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилаються на таке.

Судом першої інстанції до даних правовідносин не застосовано пункт 3 постанови НКРЕКП № 310 від 14.03.2018 "Про затвердження Кодексу систем розподілу", п. 11.3.14. Кодексу систем розподілу затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №310, ст. 47 Закону України "Про ринок електричної енергії", абз. 2 ч. 3 ст.6 ЦК України, ч. 1 ст. 607 ЦК України, що вказує на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Місцевий господарський суд неправильно застосував до правовідносин сторін п. 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018, що свідчить про неправильне застосування судом норм матеріального права та вказує на необґрунтованість рішення.

Після припинення дії Договору про постачання електричної енергії, ТОВ "Захист-Сервіс" у встановлений законодавством строк відмовилося укласти публічний договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, а чинним законодавством не передбачено резервування потужності по припинених договорах про постачання електричної енергії, то відповідно на цей час правові підстави резервувати потужність за об`єктом позивача у ПрАТ "Рівнеобленерго" відсутні.

Враховуючи, що з 01.01.2019 Договір про постачання електричної енергії від 27.05.2009 №1-2/1030 припинив свою дію, а електроустановки позивача станом на момент звернення до суду були не приєднані до електричних мереж відповідача, висновок суду про відсутність необхідності у позивача звернутись за укладенням договору з розподілу електричної енергії, як нового споживача, здійснені на підставі неповно з`ясованих обставин, що мають значення для справи.

Оскільки договір про надання послуг з розподілу електричної енергії між сторонами не укладено, то у Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" відсутні підстави для видачі Товариству з обмеженою відповідальністю "Захист-Сервіс" паспорту точки розподілу по об`єкту за адресою: Рівненський район, с. Кустин, вул. Шевченка, 100Е, для приєднання до договору.

Судом було взято до уваги неналежні та недопустимі докази, оскільки копії електронних доказів, що були подані позивачем не містять електронного цифрового підпису, що порушує вимоги ГПК України та не дають можливості підтвердити ті факти на які посилається позивач.

Під час розгляду справи по суті позивачем поданий для долучення до матеріалів справи лист НКРЕКП №1900/20.2/7-21 від 16.02.2021, який суд прийняв. Однак такий доказ був поданий з порушенням приписів ст. 80 ГПК України, а саме не був поданий з позовною заявою та позивач не зазначав про такий доказ, який не може бути подано або причини, з яких цей доказ не може бути подано у зазначений строк та не надав доказів, які підтверджують, що позивач здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу у якості доказу.

Посилається на те, що відповідь Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг викладена в лист №1900/20.2/7-21 від 16.02.2021 не є нормативно-правовим актом, та не змінює положень пункту 3 Постанови НКРЕКП № 310 від 14.03.2018 "Про затвердження Кодексу систем розподілу", абз. 1 пункту 6 Постанови НКРЕКП від 14,03.2018 за № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії", ч. 1 ст. 607 ЦЦК України, абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України.

На думку скаржника, зобов`язуючи його видати позивачу паспорт точки розподілу (додаток до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії) по об`єкту за адресою: Рівненський район, с. Кустин, вул. Шевченка, 100Е, при не укладеному договорі про надання послуг з розподілу електричної енергії не укладено, суд зобов`язав відповідача порушити вимоги абз. 2 ч. 3 ст.6 ЦК України, ч. 1 ст. 607 ЦК України, ст.58 Закону України "Про ринок електричної енергії", п. 11.3.14. Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №310, пункт 3 Постанови НКРЕКП №310 від 14.03.2018 "Про затвердження Кодексу систем розподілу", абзаци 1, 2, 4 пункту 6 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 за № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії".

Підсумовуючи викладене, відповідач вважає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, а тому просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в позові.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує на таке.

Судом першої інстанції правомірно та на підставі вимог законодавства визнано у рішенні, що Договір між сторонами від 27.05.2009 є діючим станом на момент ухвалення рішення судом та відповідно до умов якого за споживачем зберігається встановлена договірна потужність у 150 кВт, право на отримання паспорту точки розподілу для подальшого підписання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії та підключення до мереж відповідача для купівлі та споживання електричної енергії на ринку для задоволення власних потреб.

Суд правильно встановив, що скаржник не мав законних підстав застосовувати до взаємовідносин з позивачем п.4.1.26 Кодексу та відмовляти на цій підставі в отриманні паспорту точки розподілу.

Місцевий господарський суд вірно дійшов висновку , що надані позивачем докази по справі, в тому числі відео докази та відповідь НКРЕКП від 2021 року щодо даних правовідносин сторін є більш вагомими (вірогідними та правдивими) щодо обставин справи ніж докази відповідача.

Щодо заперечень відповідача відносно долучення в якості доказу відповіді НКРЕКП №1900/20.2/7-21 від 16.02.2021 зазначає, що запит був поданий в жовтні 2020 року, а отримання на нього відповідь тільки у лютому 2021 року, а тому суд правомірно долучив його до справи в якості доказу. Зазначає, що доводи скаржника в цій частині спростовуються пп.2 п.2.10 Постанови НКРЕКП №1333 від 02.07.2019 "Про затвердження Правил розгляду звернень споживачів щодо дій суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, та врегулювання спорів".

За наведеного вище, позивач вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що суперечать нормативно-правовим актам та правилам у галузі електроенергетики, законодавству України, в тому числі щодо укладання та припинення договірних відносин.

Також, до відзиву на апеляційну скаргу позивач додав DVD-R диск з відео доказами, які він подавав в суд першої інстанції, скріплені електронним цифровим підписом, а саме:

- відео VID_20201228_103709.mp4 від 28.12.2020;

- відео VID_20210121_125813 від 21.01.2021;

- відео 0-02-05-f32ca10c417d12e6bee99099b9fadd623e82594c35518e55ec89fa_2aedaab8111.mp4 з записом від 01.02.2021.

При цьому, позивачем доданий новий запис від 23.02.2021 (файл VID_20210223_121320.mp4), котрий також скріплений електронним цифровим підписом.

Окрім вказаних електронних доказів, ТОВ "Захист Сервіс" до апеляційної скарги додало витяг з проекту влаштування електроустановки в с.Кустин Рівненського району (технічні умови, перелік обладнання РУ-0,4 кВ, схема підключення по проекту), товарні чеки та видаткові накладні по факту закупки обладнання РУ-0,4 кВ.

В запереченнях на відзив, відповідач окрім доводів, викладених в апеляційній скарзі також заперечує проти долучення нових доказів, наданих позивачем, надання їм оцінки.

В судових засіданнях Північно-західного апеляційного господарського суду 07.06.2021 та 10.06.2021 представник скаржника підтримала доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. З огляду на вказане, просила скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 04.03.2021 у справі №918/1169/20 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судових засіданні заявила, що з доводами скаржника не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Захист-Сервіс" (споживач) та ЗАТ "Ей-І-Ес Рівнеенерго" (постачальник), правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Рівнеобленерго", було укладено Договір №1-2/1030 від 27.05.2009 про постачання електричної енергії (далі - Договір; т. 1, а. с. 6-19), відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок останнього за адресою с. Кустин, вул. Шевченка 100Е з сумарною приєднаною потужністю 150 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно додатку до Договору "Перелік об`єктів і точок обліку Споживача" розділу "Дані засобів обліку", у споживача встановлено лічильник типу НІК2303АРК1 №_0003906, місце встановлення РУ-0,4 ТП-624 (т. 1, а. с. 19).

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач платежі за використану електричну енергію вносились своєчасно, відповідно до виставлених електропостачальником рахунків.

Вказане підтверджується також і довідкою ПрАТ "Рівнеобленерго" № 694 від 25.01.2021 (т. 1, а. с. 101).

Також сторони визнають, що з січня 2019 року на об`єкт споживача за Договором було тимчасово припинено електропостачання.

Згідно ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Окрім того, відповідно до наряду ПрАТ "Рівнеобленерго" від 07.02.2019, споживача було відключено електроустановки позивача. В примітках вказано "відключено на головному рубильнику" (т. 1, а. с. 50).

Згідно із нарядом ПрАТ "Рівнеобленерго" від 22.08.2019 було проведено від`єднання кабельних наконечників в РУ-0,4кв ТП-624, роботи виконанні 22.08.2019 (т. 1, а. с. 106).

Листом № 60 від 23.09.2020 позивач звернувся до відповідача, відповідно до якого просив останнього видати паспорт точки розподілу по об`єкту за адресою: Рівненський район, с. Кустин, вул. Шевченка, 100Е (т. 1, а. с. 20).

Відповідач листом №22-13/7689 від 07.10.2020 відмовив позивачу у наданні паспорту точки розподілу, з посиланням, зокрема, на п. 4.1.26 Кодексу систем розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.18 №310 та рекомендував звернутись із заявою про приєднання та необхідними документами, визначеними у пункті 4.4.2 глави 4.4 Кодексу систем розподілу (т. 1, а. с. 21).

Зазначена позиція відповідача, стала причиною звернення позивача до суду з позовом в цій справі.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про зобов`язання Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" видати Товариству з обмеженою відповідальністю "Захист-Сервіс" паспорт точки розподілу по об`єкту за адресою: Рівненський район, с. Кустин, вул. Шевченка, 100Е, для переукладення договору, то суд апеляційної інстанції переглядає рішення Господарського суду Рівненської області від 04.03.2021 у справі №918/1169/20 в цій частині.

Пунктом 3 Постанови НКРЕКП № 310 від 14.03.2018 "Про затвердження Кодексу систем розподілу" передбачено, що до початку діяльності з розподілу електричної енергії операторами систем розподілу діють договори, укладені на виконання вимог Закону України "Про електроенергетику". Укладення договорів про надання послуг з розподілу здійснюється після отримання операторами систем розподілу ліцензій на діяльність з розподілу електричної енергії.

Згідно з п. 56 ст.1 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи розподілу - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності.

Частиною 3 статті 91 ЦК України передбачено, що юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії).

Відповідно до постанови НКРЕКП № 1413 від 13.11.2018 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановила:

1. Видати ПрАТ "Рівнеобленерго" (код 05424874) ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності, зокрема: територія Рівненської області в межах розташування системи розподілу електричної енергії, що перебуває у власності ПрАТ "Рівнеобленерго" та електричних мереж інших власників, які приєднані до мереж ліцензіата.

2. Анулювати ПрАТ "Рівнеобленерго" з 01.01.2019 ліцензію на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, видану відповідно до постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 28.08.1996 № 55, та ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, видану відповідно до постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 28.08.1996 № 56, на підставі пункту 13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії".

Тобто, з 01.01.2019 ПрАТ "Рівнеобленерго" виконує функції оператора системи розподілу та є суб`єктом господарювання, що здійснює ліцензовану господарську діяльність з розподілу електричної енергії на території Рівненської області з використанням об`єктів електроенергетики, які забезпечують стале функціонування об`єднаної енергетичної системи України.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператору системи розподілу забороняється здійснювати діяльність з виробництва та/або передачі, та/або постачання електричної енергії, крім випадків, визначених частиною одинадцятою цієї статті.

За наваленого, з 01.01.2019 ПрАТ "Рівнеобленерго" не здійснює постачання електроенергії, а лише розподіл електроенергії.

Взаємовідносини, які виникають під час надання послуги з розподілу між ПрАТ "Рівнеобленерго", як оператором системи розподілу та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Законом України "Про ринок електричної енергії", Кодексом системи розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП №310 від 14.03.2018 (надалі - Кодекс), Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 (далі - Правила) та іншими нормативно - правовими актами.

Згідно з п. 1.2.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживачу здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії-провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються різні види договорів, зокрема, про надання послуг з розподілу, про постачання електричної енергії споживачу.

Пунктом 2.1.1. Правил передбачено, що результатом розподілу (передачі) електричної енергії на роздрібному ринку є забезпечення можливості отримання відповідним суб`єктом роздрібного ринку електричної енергії необхідного обсягу електричної енергії та рівня електричної потужності із забезпеченням параметрів якості електропостачання, які відповідають установленим стандартам, та категорії надійності електрозабезпечення відповідно до договору в точках приєднання електроустановок учасників роздрібного ринку.

Відповідно до договорів про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, що укладаються зі споживачем та електропостачальником відповідно до цих Правил, оператор системи передачі згідно з Кодексом системи передачі та оператори систем розподілу згідно з Кодексом систем розподілу здійснюють, відповідно, передачу та розподіл електричної енергії на роздрібному ринку в точку розподілу до електроустановки споживача на території діяльності відповідного оператора системи.

Як вбачається із пункту 2.1.2 Правил (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин): не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуга розподілу (передачі) електричної енергії з таким споживачем.

За змістом ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

При цьому, вимогами ст.627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії". Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Енергопостачальні підприємства інших, крім державної і комунальної, форм власності можуть брати участь у забезпеченні енергією будь-яких споживачів, у тому числі через державну (комунальну) енергомережу, на умовах, визначених відповідними договорами.

Відповідно до п. 2.1.5 Правил (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин): договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою договору, що є додатком 3 до цих Правил.

Абзацом 3 пункту 2.1.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018р. (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за ініціативою споживача або оператора системи відповідно до визначених цими Правилами випадків, як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою- приєднанням до розробленого оператором системи розподілу договору на умовах складеного оператором системи розподілу паспорта точки розподілу .

Пунктом 2.1.6 Правил передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії.

Згідно із п. 2.1.12. Правил невід`ємними частинами договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є: 1) паспорти точок розподілу, акт (акти) про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін; 2) заява-приєднання у разі її надання споживачем; 3) інші додатки, оформлені сторонами за взаємною згодою.

Пунктом 1.2.4 Правил передбачено, що точка розподілу (передачі) електричної енергії споживачу установлюється на межі балансової належності його електроустановок та зазначається в договорі споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з оператором системи.

Згідно із п. 1.1.2 Правил паспорт точки розподілу (передачі) - акт (документ), складений оператором системи, у якому зазначаються технічні параметри точки підключення споживача - потужність, дозволена до використання, приєднана потужність, межі балансової належності, однолінійна схема, формула донарахування втрат електричної енергії відповідно до Кодексу комерційного обліку, тип засобу/системи комерційного обліку, ЕІС-коди та інша технічна інформація, необхідна для електрозабезпечення об`єкта споживача за точками розподілу (передачі) електричної енергії.

Матеріали господарської справи не містять доказів отримання позивача належним чином оформленого, такого що відповідає п. 1.1.2 Правил Паспорту точки розподілу по об`єкту за адресою - Рівненський р-н, с. Кустин, вул. Шевченка, 100 Е.

Відповідно до п.4 Постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), надання такої заяви-приєднання є пропозицією споживачу про приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на умовах діючого договору про користування або постачання електричної енергії (індивідуальні характеристики об`єкта, потужність, клас надійності, ідентифікаційні коди, особливості обліку тощо). Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу ОСР, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії.

Скаржник, в апеляційній скарзі зазначає, що в листі від 25.07.2019 № 48 (т. 1, а. с. 147-148) визнав отримання представником відповідних документів, однак не прийняв пропозиції щодо укладання відповідного договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Суд не погоджується з такими доводами скаржника, оскільки зі змісту такого листа, а саме тієї частини, на котру посилається відповідач, чітко вбачається, що позивач зазначає, що відповідні документи були вручені неуповноваженому представнику ТОВ "Захист-Сервіс". Також, відповідач не надав суду доказів на підтвердження доказів наявності у відповідної особи повноважень на представлення інтересів позивача з відповідачем, відповідно не спростував висновки суду першої інстанції.

Відповідно до абз. 1 пункту 6 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 за № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії": до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Абзацами 2, 4 пункту 6 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" унормовано, що після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо. В іншій частині договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії припиняють свою дію .

Отже, договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії припиняють свою дію після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії , що не відбулось у спірних правовідносинах.

За заведеного, суд першої інстанції правомірно вказав, щодо помилковості посилання відповідача на абзаци 1, 2, 4 пункту 6 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 за № 312, як на підставу припинення Договору.

Абзацом 2 частини 3 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до частини 3 статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною 2 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Відповідно до п. 10.4 Договору цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2009. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України.

Сторони не підтвердили обставин щодо припинення чи розрівняна Договору, шляхом направлення відповідних заяв іншій стороні за Договором.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про ринок електричної енергії" господарська діяльність з виробництва, передачі, розподілу електричної енергії, постачання електричної енергії споживачу, трейдерська діяльність, здійснення функцій оператора ринку та гарантованого покупця провадиться на ринку електричної енергії за умови отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до частини 1 статті 56 України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Пунктом 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 01.01.2019 вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання.

За результатом проведення вищевказаних заходів з відокремлення, ПрАТ "Рівнеобленерго" є оператором систем розподілу і відповідає за розподіл електричної енергії.

При цьому, згідно абзацу 13 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень закону України "Про ринок електричної енергії" споживачі (крім побутових та малих непобутових споживачів), яким на день набрання чинності цим Законом здійснював постачання електричної енергії постачальник за регульованим тарифом, мають обрати собі електропостачальника та укласти з ним договір постачання електричної енергії споживачу до 01.01.2019. Оператор системи розподілу за згодою відповідного споживача повинен надати електропостачальнику інформацію про споживача, необхідну для зміни електропостачальника.

Пунктом 2 частини 1 статті 64 України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника.

У разі не обрання споживачем (крім побутового та малого непобутового споживача) нового електропостачальника до 1 січня 2019 року постачання електричної енергії такому споживачу здійснюється постачальником "останньої надії" відповідно до статті 64 цього Закону (абзац 14 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень закону України "Про ринок електричної енергії").

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №429 від 14.06.2018 ліцензію на постачання електричної енергії було видано, серед іншого - ТОВ "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" код 42101003.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 188 Господарського кодексу України унормовано, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

За наведеного, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що анулювання ліцензії відповідача на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними не призвело до автоматичного розірвання Договору або припинення його дії в повній мірі (повністю).

Підставами для автоматичного розірвання Договору, також не можуть бути вимоги абз. 1, 2, 4 п. 6 Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 №312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії", ст. ст. 6, 651, 653 ЦК України.

Посилання скаржника на те, що Договір припинився на підставі ст. 607 ЦК України, також не спростовують вказані висновки.

Відповідно до пункту 2.1.2 розділу II ПРРЕЕ оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи. Не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з таким споживачем, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок.

Відповідно до пункту 2.1.3 розділу II ПРРЕЕ ініціатором укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії у разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки є споживач .

Пунктом 4.1.26 глави 4.1 розділу IV Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310, передбачено, що у разі розірвання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії ОСР здійснює технічні заходи щодо відключення та фактичного від`єднання електроустановок (об`єкта в цілому) від електричних мереж. Резервування потужності (величина потужність об`єкта зберігається) за таким об`єктом зберігається упродовж 180 календарних днів (від дати розірвання договору).

У разі звернення власника або іншого замовника (нового власника електроустановки (об`єкта)) після розірвання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії із попереднім власником та здійснення ОСР технічних заходів щодо відключення та фактичного від`єднання електроустановок (об`єкта) від електричних мереж після 180 календарних днів від дати розірвання відповідного договору ОСР надає послугу з приєднання в порядку, визначеному розділом IV Кодексу систем розподілу.

Вказана норма регулює відносини, які виникають під час приєднання новозбудованих, реконструйованих чи технічно переоснащених електроустановок замовників до електричних мереж та під час зміни технічних параметрів електроустановок замовників.

Однак, враховуючи, що електроустановки позивача не є новозбудованими, реконструйованими чи технічно переоснащеними, їхні технічні параметри не змінювались і вони на момент звернення з позовом були фізично приєднаними до електричних мереж ПрАТ "Рівнеобленерго", то відповідно відповідач неправомірно послався на пункт 4.1.26 глави 4.1 розділу IV Кодексу у листі №22-13/7689 від 07.10.2020, оскільки таке збереження потужностей передбачено у разі розірвання договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який між позивачем та відповідачем укладений не був.

Також, відповідач необґрунтовано послався на необхідність позивачу звернутись за укладенням договору з розподілу електричної енергії, як нового споживача, враховуючи що позивач, з огляду на чинність Договору про постачання електричної енергії №1-2/1030 від 27.05.2009 за яким позивач був споживачем, електроустановки якого станом на момент звернення до суду були приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи - відповідача.

Також, суд бере до уваги, що Кодексу систем розподілу розрізняє поняття відключення та фактичне від`єднання електроустановок (об`єкта в цілому) Споживача від електричних мереж.

Відповідно до п. 2.1 розділу ІІ Кодексу систем розподілу від`єднання електроустановки- послідовність дій, спрямованих на фізичне відокремлення (демонтаж) одного або кількох технологічних елементів електричної мережі для запобігання технічної можливості несанкціонованого розподілу електричної енергії від/до цієї мережі до/від електроустановки; відключення електроустановки - одноразова дія (технологічна операція), яка виконується автоматичним або ручним способом штатними пристроями (вимикач, роз`єднувач) електричної мережі або електроустановки шляхом роз`єднання сусідніх елементів цієї мережі (установки) без порушення її технологічної цілісності, спрямована на знеструмлення електроустановки.

Щодо доводів відповідача на щодо фактичного від`єднання позивача від електричних мереж відповідача, суд зазначає таке.

Як зазначено вище, відповідно до наряду ПрАТ "Рівнеобленерго" від 07.02.2019, споживача було відключено електроустановки позивача, де в примітках вказано "відключено на головному рубильнику", а згідно із нарядом ПрАТ "Рівнеобленерго" від 22.08.2019 було проведено від`єднання кабельних наконечників в РУ-0,4кв ТП-624, роботи виконанні 22.08.2019.

Посилаючись на такі докази, відповідач вказує, що від 22.08.2019 було проведено від`єднання електроустановок позивача від мереж відповідача, однак суд оцінює такі доводи критично, з таких підстав.

Пунктами 1,2,3,4,5,6 додатку № 6 до Договору про постачання електроенергії від 27.05.2009 №1-2/1030 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" передбачено, що: електропостачання "Споживача" (ТОВ "Захист-Сервіс") здійснюється по нормальній схемі від підстанції (трансформаторного пункту) ТП-624 по кабельних лініях 0,4кВ. Межею балансової належності та відповідальності за експлуатацію електроустановок є наконечники кабелів в РУ-0,4 кВ ТП -624. Точкою продажу електричної енергії є клеми лічильника комерційного обліку. Енергопостачальна організація" відповідає за технічний стан ТП-624. Споживач відповідає за технічний стан КЛ 0,4 кВ від ТП-624 до РУ-0,4 кВ ТОВ "Захист-Сервіс" (т. 1, а. с. 150).

Суд бере до уваги, що від`єднання від електричних мереж це не одноразова дія (технологічна операція), а послідовність дій, спрямованих на фізичне відокремлення (демонтаж) одного або кількох технологічних елементів електричної мережі для запобігання технічної можливості несанкціонованого розподілу електричної енергії від/до цієї мережі до/від електроустановки.

Відповідач вказує, що 22.08.2019 відбулось відключення та фактичне від`єднання, однак, із наданих позивачем відеозаписів вбачається, що станом на момент звернення до суду із позовом в цій справі, такого від`єднанням не було здійснено, а було зроблено в подальшому, що також підтверджується відповідними записами позивача.

При цьому, надаючи оцінку доводам скаржника щодо такі відеозаписи є недопустимим доказами, суд зазначає таке.

За припасами ч. ч. 1, 2 ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Дійсно, в суд першої інстанції позивачем було подано відповідні електронні докази, без скріплення електронним цифровим підписом.

Однак, як зазначено вище, позивач разом із відзивом долучив до матеріалів справи DVD-R диск з відео доказами, які він подавав в суд першої інстанції, скріплені електронним цифровим підписом, а саме: відео VID_20201228_103709.mp4 від 28.12.2020; відео VID_20210121_125813 від 21.01.2021; відео від 01.02.2021 0-02-05-f32ca10c417d12e6bee99099b9fadd623e82594c35518e55ec89fa_2aedaab8111.mp4.

Також, доданий новий запис від 23.02.2021 (файл VID_20210223_121320.mp4), котрий скріплений електронним цифровим підписом.

Окрім вказаних електронних доказів, позивач долучив технічні умови, перелік обладнання РУ-0,4 кВ, схема підключення по проекту), товарні чеки та видаткові накладні по факту закупки обладнання РУ-0,4 кВ.

За приписами ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд бере до уваги, що частина електронних доказів була подана суду першої інстанції, такі докази проте не були скріплені ЕЦП, при цьому представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що такі докази збиралися під час розгляду справи, як реакція на заперечення та дії відповідача, які фактично не відповідають обставинам взаємовідносин сторін та не були скріпленні ЕЦП, оскільки на той момент представник позивача не мав електронного цифрового підпису.

Окрім того, із звукозапису судового засідання суду першої інстанції від 04.03.2021 вбачається, що в суді першої інстанції досліджувалися відео докази від 28.12.2020, від 21.01.2021, від 01.02.2021 безпосередньо з носіїв, на яких вони були створені та з дослідженням дат створення відповідних відео файлів.

За наведеного, суд дійшов висновку про прийняття судом саме відео доказів долучених позивачем до апеляційної скарги та надання їм оцінки, а саме відео файлів VID_20201228_103709.mp4 від 28.12.2020, VID_20210121_125813 від 21.01.2021; 0-02-05-f32ca10c417d12e6bee99099b9fadd623e82594c35518e55ec89fa_2aedaab8111.mp4 від 01.02.2021, VID_20210223_121320 від 23.02.2021.

Інші докази, зокрема витяг з проекту влаштування електроустановки в с.Кустин Рівненського району (технічні умови, перелік обладнання РУ-0,4 кВ, схема підключення по проекту), товарні чеки та видаткову накладну, суд відповідно до ч.3 ст. 269 ГПК України не приймає та не надає їм оцінку, оскільки такі докази не були подані до суду першої інстанції, а також відповідач не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Також, апеляційної інстанції зазначає, що під час розгляду справи суд першої інстанції вірно вказав, при первісному поданні відзиву відповідач посилався лише на наряд на відключення та зазначав, що електроустановки споживача були відключені 07.02.2019, а в процесі розгляду справи відповідачем подано копію наряду на від`єднання кабельних наконечників на головному вводі рубильника від 22.08.2019 (т. 1, а. с. 161).

При цьому, обґрунтованих та логічних пояснень для чого здійснювати відключення електроустановок 07.02.2019, а потім здійснювати окремо від`єднання 22.08.2019 представником відповідача суду не надано.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження повідомлення відповідачем позивача про виконання таких робіт, а сам такий наряд не підписаний споживачем або його уповноваженим представником, відсутня відмітка про відмову в його підписанні.

Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 904/1103/20 від 01.12.2020: "17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до статті 89 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS")."

Враховуючи викладене, а саме суперечність доказів щодо від`єднання позивача від електричних мереж відповідача на момент звернення з цим позовом, суд апеляційної інстанції, відповідно до свого внутрішнього переконання, зазначає, що відповідачем не доведено обставин такого від`єднання на момент подання позову в цій справі, а докази, подані позивачем, на спростування відповідних доводів відповідача, є більш вірогідними та не спростовуються доводами чи доказами відповідача.

В матеріалах справи наявна відповідь Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1900/20.2/7-21 від 16.02.2021 (т. 1, а. с. 196-198), в якій зазначено, серед іншого таке:

"Виходячи із суті звернення, ТОВ "Захист-Сервіс" звернулося до оператора системи розподілу ПрАТ "Рівнеобленерго" щодо видачі йому паспорту точки розподілу на об`єкт, що розташований за адресою: вул. Шевченка, 100 Е, с. Кустин, Рівненська р-н, Рівненська обл., для переоформлення попереднього договору про постачання електричної енергії від 27.05.2009. У відповідь від оператора системи розподілу ТОВ "Захист-Сервіс" отримало лист № 22-13/7689 від 07.10.2020, що договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії на об`єкт за вказаною адресою з ТОВ "Захист-Сервіс" не укладено та станом на 01.10.2020 дана електроустановка відключена та фактично від`єднана від електричних мереж ПрАТ "Рівнеобленерго". Таким чином, якщо договір про постачання електричної енергії від 27.05.2009 між енергопостачальною компанією і ТОВ "Захист-Сервіс" був розірваний в установленому законодавством порядку, а, також були здійснені технічні заходи щодо відключення та фактичного від`єднання електроустановок (об`єкта в цілому) від електричних мереж (що документально підтверджено ) та від дати здійснення таких заходів минуло 180 днів - то на цей час для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії необхідно попередньо виконати вимоги розділу IV КСР в частині замовлення, оплати та виконання послуги з приєднання електроустановок споживача до системи розподілу ПрАТ "Рівнеобленерго"."

Разом з тим НКРЕКП повідомило, що відповідно до пункту 4 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, з 01.01.2019 оператор системи розподілу мав укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії, які укладаються зі споживачем, з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані на території діяльності оператора системи розподілу. ОСР шляхом безпосереднього вручення персоналом ОСР або з рахунком, або поштовим відправленням надає споживачу заяву - приєднання до зазначеного договору. Непобутовим споживачам, приєднаним до мереж оператора системи розподілу/оператора системи передачі, разом із заявою-приєднанням до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії надаються паспорти точок розподілу (передачі), оформлені відповідно до Правил.

Отже, ПрАТ "Рівнеобленерго" зобов`язаний був надати споживачам приєднаним до його мереж оформлений відповідно до правил паспорт точки розподілу та укласти договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Доводи відповідача, що така відповідь була подана з порушенням норм ст. 80 ГПК України, а саме позивач не зазначав про такий доказ, не повідомляв суд причини, з яких цей доказ не може бути подано у зазначений строк, не надав доказів, які підтверджують, що позивач здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу у якості доказу, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки така відповідь буда надана після тривалого часу з моменту звернення позивача до суду з цим позовом, та як зазначено представником позивача в суді апеляційної інстанції, позивач не знав чи на момент розгляду справи та ухвалення рішення в цій, йому буде надана така відповідь, тобто ці обставини об`єктивно не залежали від позивача.

Також, суд бере до уваги, що у справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" ЄСПЛ постановив, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення дійсним та розраховувати на певний стан речей. При цьому такі правомірні очікування, є об`єктом правового захисту згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції та національного законодавства України.

Враховуючи вище встановлені судом апеляційної інстанції обставши, суд дійшов висновку про те, що за наявності у позивача нерозірваного Договору з відповідачем, у ТОВ "Захист-Сервіс" були правомірні очікування на видачу відповідного паспорту точки розподілу, а відмовивши в його видачі, відповідач порушив відповідні правомірні очікування позивача.

За наведеного, беручи до уваги чинність Договір про постачання електричної енергії між позивачем та відповідачем, то ПрАТ "Рівнеобленерго", як оператор системи розподілу мав укласти з ТОВ "Захист-Сервіс" договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії у порядку, передбаченому пунктом 4 Постанови, та відповідно надати позивачу оформлений відповідно до Правил паспорт точки розподілу на електроустановку позивача за адресою: Рівненський район, с. Кустин, вул. Шевченка 100Е.

Однак, відповідач всупереч вказаному, відмовив в наданні позивачу Правил паспорт точки розподілу на електроустановку позивача за адресою: Рівненський район, с. Кустин, вул. Шевченка 100Е.

Тому, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ПрАТ "Рівнеобленерго" видати Товариству з обмеженою відповідальністю "Захист-Сервіс" паспорт точки розподілу по об`єкту за адресою: Рівненський район, с. Кустин, вул. Шевченка, 100Е, для укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не підтверджуються встановленими обставинами справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Рівненської області від 04.03.2021р. у справі №918/1169/20 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 04.03.2021р. у справі №918/1169/20 - без змін.

2. Поновити дію рішення Господарського суду Рівненської області від 04.03.2021р. у справі №918/1169/20.

3. Справу № 918/1169/20 надіслати Господарському суду Рівненської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "14" червня 2021 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.