РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.06.2021Справа №910/4071/21

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

про стягнення 40 521,24 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення 40 521,24 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №bm694a9k5 від 20.09.2019 та внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Mercedes-Benz GLE43 AMG, державний номер НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_2 , водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, станом на дату настання останньої була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/000167556, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування спричинених збитків у розмірі 40 521,24 грн. покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 відкрито провадження у справі №910/4071/21; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Вказана ухвала суду від 17.03.2021 була надіслана відповідачу 18.03.2021 рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40, та у відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №262 була вручена Приватному акціонерному товариству "Українська пожежно-страхова компанія" 22.03.2021.

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 у справі №910/4071/21 встановлено Приватному акціонерному товариству "Українська пожежно-страхова компанія" строк на подання відзиву з долученими до нього доказами та з доказами його направлення позивачу - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Отже, Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" повинне було подати відзив на позов у строк до 06.04.2021 включно.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений судом у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

08.04.2021 через відділ діловодства суду від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 18.01.2021 у справі №752/21394/20.

Частиною 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Оскільки до клопотання позивача було долучено докази одержання даної ухвали від Голосіївського районного суду міста Києва лише на початку квітня 2021 року (після подання позову до Господарського суду міста Києва), то суд приходить до висновку, що даний доказ не міг бути поданий Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" у встановлений Господарським процесуальним кодексом України строк з об`єктивних (поважних) причин, у зв`язку з чим приймає до розгляду даний доказ.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

20.09.2019 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №bm694a9k5 (надалі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Mercedes-Benz GLE43 AMG, державний номер НОМЕР_1 .

Строк дії Договору з 24.09.2019 по 23.09.2020 (п. 18 Договору).

07.08.2020 близько 09 год. 50 хв. на площі Голосіївській у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля Mercedes-Benz GLE43 AMG, державний номер НОМЕР_1 , мотоциклу Kawasaki ZX1400, державний номер НОМЕР_3 .В, та автомобіля Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_2 . Так, ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки Volkswagen Polo, рухаючись по сухому, чистому дорожньому покриттю, проспекту Голосіївського в місті Києві, у напрямку до перехрестя з провулком Ужгородським, проїжджаючи будинок №6, розташований по вулиці Васильківська, проявила неуважність, перед зміною напрямку руху не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час перестроювання в крайню праву смугу, попутного напрямку руху, не надала дорогу мотоциклу марки Kawasaki НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 , виїхала на його смугу руху, де передньою правою боковою частиною свого автомобіля здійснила зіткнення з задньою частиною вказаного мотоцикла. В результаті зіткнення мотоцикл марки Kawasaki НОМЕР_4 упав на проїзну частину, і продовжив свій некерований рух, в зв`язку з чим в подальшому передньою частиною здійснив зіткнення з задньою частиною припаркованого автомобіля марки Mercedes-Benz GLE43 AMG. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_3 , отримав тілесні ушкодження у виді закритої травми грудної клітки, уламкового перелому правої ключиці в середній третині (зі зміщенням уламків), які визнані середнього ступеню тяжкості тілесними ушкодженнями.

Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою Управління патрульної поліції в місті Києві №785245 про дорожньо-транспортну пригоду.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 пунктів 2.3 б), 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, що підтверджується ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.01.2021 у справі №752/21394/20.

Згідно ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 18.01.2021 у справі №752/21394/20 вказані дії ОСОБА_2 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Обвинувачена вину у вчинені інкримінованих їй дій визнала, щиро розкаялася, зазначила про те, що вона примирилася із потерпілим, відшкодувала моральну шкоду у розмірі 60 тис. грн., а витрати на відшкодування матеріальної шкоди покриваються страховою виплатою та будуть відшкодовані страховою компанією, в якій була застрахована її цивільна відповідальність.

Внаслідок подання представником ОСОБА_2 клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності в зв`язку із примиренням з потерпілим та відшкодуванням збитків, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.01.2021 у справі №752/21394/20 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, на підставі ст. 46 Кримінального кодексу України та закрито кримінальне провадження.

У зв`язку з зверненням ОСОБА_1 до страховика за Договором із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу від 27.08.2020, позивачем на підставі страхового акту №ARX2615010 від 28.08.2020, розрахунку страхового відшкодування, здійсненого з урахуванням ату огляду колісного транспортного засобу (дефектна відомість) від 27.08.2020, виставленого Спільним підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільний дім Україна-Мерседес Бенц" (СТО) рахунку № від 28.08.2020 на суму 40 521,24 грн., виконано свої зобов`язання за Договором та здійснено відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів (на рахунок СТО) у сумі 40 521,24 грн., що підтверджується платіжним дорученням №700387 від 31.08.2020.

Тобто, фактично позивачем сплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 40 521,24 грн.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 18.01.2021 у справі №752/21394/20 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_2 , знаходився під керуванням ОСОБА_2 .

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_2 , підтверджується ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18.01.2021 у справі №752/21394/20.

Як вбачається з матеріалів справи (з наданого позивачем витягу з бази Моторного (транспортного) страхового бюро України) цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_2 , станом на дату настання спірної ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/000167556.

Наведеним договором (поліс №АР/000167556) передбачено, що франшиза становить 0, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 130 000,00 грн.

Суд відзначає, що в силу приписів ч. 3 ст. 5 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин підлягають застосуванню Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, чинній на момент страхового випадку (ДТП), тобто, станом на 07.08.2020.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

На підтвердження розміру витрат, завданих спірною ДТП автомобілю страхувальника за Договором, позивачем було надано суду страховий акт №ARX2615010 від 28.08.2020, акт огляду транспортного засобу (дефективна відомість) від 27.08.2020, виставлений Спільним підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільний дім Україна-Мерседес Бенц" (СТО) рахунок № від 28.08.2020 на суму 40 521,24 грн. та платіжне доручення №700387 від 31.08.2020 на суму 40 521,24 грн. з призначенням платежу - страхове відшкодування згідно акту №ARX2615010, Гасимов Таріель, рах. № НОМЕР_5 від 28.08.2020, без ПДВ.

Відтак, позивач вказує про наявність у відповідача обов`язку з відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу Mercedes-Benz GLE43 AMG, державний номер НОМЕР_1 , у розмірі 40 521,24 грн.

З аналізу ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України та ст.ст. 25, 26 Закону України "Про страхування" вбачається, що сама по собі відсутність звіту про оцінку витрат, пов`язаних з відновленням транспортного засобу, не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування за умови підтвердження розміру оціненої шкоди іншими доказами по справі.

Пунктом 7.38. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, передбачено, що коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.

Відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу автомобіля Mercedes-Benz GLE43 AMG, державний номер НОМЕР_1 , рік випуску - 2017, тобто станом на дату настання ДТП строк його експлуатації не перевищував 7 років, а тому коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю.

У суду відсутні будь-які підстави вважати, що Спільним підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільний дім Україна-Мерседес Бенц" не було виконано відновлювального ремонту застрахованого за Договором автомобіля після одержання від позивача суми коштів, необхідної для такого ремонту.

Натомість, частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано, що позивачем заявлено до стягнення суму матеріального збитку з урахуванням податку на додану вартість (хоча в платіжному дорученні №700387 від 31.08.2020 і зазначається, що оплата коштів здійснена без ПДВ). Такі висновки суду базуються на тому, що сума, перерахована згідно платіжного доручення №700387 від 31.08.2020, дорівнює сумі, зазначеній у рахунку № від 28.08.2020, а в останньому вказано, що вартість робіт з ремонту автомобіля Mercedes-Benz GLE43 AMG, державний номер НОМЕР_6 , з урахуванням вартості матеріалів з ПДВ складає 40 521,24 грн., а без ПДВ - 33 767,70 грн.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (надалі - "ПДВ"). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Таким чином, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією винної сторони або стягується судом після дослідження обставин чи є надавач послуг з ремонту автомобіля, який був пошкоджений під час ДТП з вини іншої особи, платником податку на додану вартість.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/171/17 та від 05.04.2018 у справі № 910/3165/17.

Спільне підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомобільний дім Україна-Мерседес Бенц" (індивідуальний податковий номер 59) є платником податку на додану вартість з 03.07.1997, що підтверджується даними реєстру платників ПДВ, які міститься на офіційному веб-сайті Державної фіскальної служби України за посиланням https://cabinet.sfs.gov.ua/registers/pdv.

Відтак, керуючись п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд приходить до висновку про правомірність включення до виплаченого страхувальнику за Договором страхового відшкодування суми податку на додану вартість у розмірі 6 753,54 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 40 521,24 грн.

Попри наведене, позивач вказує, що не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, а обрав альтернативний спосіб захисту свого порушення права - шляхом звернення до суду із даним позовом.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

За приписами п. 35.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" до заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Документи, зазначені у підпунктах "а" - "ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чином оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

Дані норми закону є чіткими, однозначними та передбачають умовою для отримання страхового відшкодування подання потерпілим чи іншою особою саме страховику (а не суду) та саме заяви про страхове відшкодування (а не позовної заяви), до якої законодавцем встановлено чіткі вимоги (відмінні від вимог до позовної заяви).

При цьому, дані приписи мають на меті надання можливості страховику за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ реалізувати закріплені в Законі права на отримання інформації та витребування документів задля встановлення всіх обставин страхового випадку, адже останній не є його учасником, а тим більше - суб`єктом правовідносин з виплати потерпілому відшкодування за договором добровільного майнового страхування (КАСКО) (в тому числі, направивши на огляд пошкодженого майна (транспортних засобів) свого працівника, аварійного комісара або експерта).

Виключно за наслідками вчинення вказаних дій, які зумовлюють початок перебігу встановленого законодавцем у положеннях статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строку на прийняття страховиком рішення щодо відповідного страхового випадку, та у випадку нездійснення страхової виплати (неповної її виплати) за спливом такого строку чи повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування взагалі, може йтися про існування порушених прав потерпілого або іншої особи, яка має право на отримання страхового відшкодування за договором (полісом), що підлягає судовому захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2020 у справі №910/10075/19

У статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто, право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

За змістом статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статі 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Аналогічна правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Отже, настання строку здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ №АР/000167556 обумовлене закінченням дев`яностоденного строку з дня отримання ним заяви про страхове відшкодування та документів, визначених статтею 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Керуючись наведеним приписами законодавства та приймаючи до уваги, що спірна ДТП сталася 07.08.2020, то позивач має право звернутись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у строк до 07.08.2021.

Таким чином, звернення позивача з даним позовом до суду є передчасним, адже матеріали справи не містять доказів настання обставин, з якими законодавство України, що регулює спірні правовідносини, надає можливість для висновку про існування порушених прав позивача, що не позбавляє його можливості звернутися з відповідною заявою до відповідача про виплату спірного страхового відшкодування у визначеному Законом порядку і, у випадку нездійснення ним такої виплати у визначені строки або повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у її виплаті, повторно звернутися з позовом до суду.

Щодо посилань позивача на різну судову практику судів касаційної та апеляційної інстанції, то Господарський суд міста Києва зазначає наступне.

По-перше, частиною 2 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який чітко та однозначно передбачає умовою для одержання страхового відшкодування звернення до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ із заявою про страхове відшкодування, є обов`язковим для суду.

Натомість ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачає врахування висновків, викладених в постановах Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Тобто, висновки суду касаційної інстанції (в тому числі, Великої Палати Верховного Суду) щодо застосування норм права, викладені у постановах по іншим справам, мають рекомендаційний характер.

Водночас, в даному випадку у суду відсутні сумніви та альтернатива у виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин, оскільки приписи ст.ст. 35, 36, 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" мають спеціальний та імперативний характер, а відтак і відсутня необхідність у врахуванні висновків суду касаційної інстанції.

По-друге, суд не враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 11.12.2019 у справі №465/4287/15 з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк виконання зобов`язання може бути встановлений як договором, так і законом.

В даному випадку п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено строк виконання зобов`язання із виплати страхового відшкодування - 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та документів, зазначених у статті 35 цього Закону.

Визначені Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строки на вчинення певних дій (звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, строк розгляду даної заяви, строк для здійснення страхової виплати тощо) зумовлені суттю та специфікою страхової діяльності - страховик за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ не являється учасником делікту та фактично на оплатній основі відповідає в певній частині шкоди за вчинення винною особою правопорушення.

Відтак, законодавець, встановлюючи відповідні строки (строк в один рік з дати настання ДТП для звернення із заявою про виплату страхового відшкодування; 90 днів з моменту одержання заяви для здійснення виплати страхового відшкодування та відповідних документів), мав на меті забезпечити можливість страховику (який, на відміну від страховика за договором КАСКО, не є обізнаним про настання страхового випадку до звернення до нього із заявою про страхове відшкодування та не є суб`єктом правовідносин з виплати потерпілому відшкодування за договором добровільного майнового страхування (КАСКО) перевірити відомості щодо обставин настання страхового випадку (наприклад, перевірити чи не є такий випадок "страховим шахрайством") та перевірити вірність визначеного розміру шкоди.

Також враховуючи зумовлену специфікою страхової діяльності велику кількість страхових випадків, які настають щоденно, встановлення даних строків надає можливість страховику планувати свою фінансову діяльність та рівномірно розподіляти витрати на виплату страхового відшкодування з метою недопущення настання неплатоспроможності такого суб`єкта господарювання.

Нехтування встановленими Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строками нічим іншим не відрізняється від нехтування встановленими договором строками.

Таким чином, якщо керуватись логікою, що оскільки вказаним Законом не передбачено обов`язку досудового врегулювання даного спору, а відтак визначені для страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ строки не мають значення, то за такою ж логікою можна нехтувати встановленим кредитним договором строком на повернення кредиту, встановленим договором строком на виконання робіт, встановленим договором поставки строком на оплату поставленого товару тощо та в будь-який момент звернутись до суду із позовом про стягнення коштів/повернення попередньої оплати/зобов`язання виконати підрядні роботи тощо, незалежно від настання чи ненастання строку на виконання таких обов`язків, оскільки у вказаних правовідносинах законом також не визначено обов`язку досудового врегулювання спору.

Однак, як вбачається з усталеної судової практики в інших категоріях спорів якщо станом на дату розгляду справи по суті у відповідача не наступив строк виконання зобов`язання, суди відмовляють у задоволенні позову з огляду на відсутність порушеного права у позивача. При цьому, у таких рішеннях суди не посилаються на рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002, оскільки загальновідомою є різниця між претензією, як досудовою формою врегулювання спору, та вимогою, з направленням якої пов`язане настання строку виконання зобов`язання (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" або інші норми в залежності від спірних правовідносин сторін), в той час як сплив визначеного законом строку дає підстави для кваліфікації такого зобов`язання як простроченого.

Звернення потерпілого або іншої особи, яка має право на отримання відшкодування, безпосередньо до суду має своїм наслідком ситуацію, коли позов пред`являється до дати настання обов`язку із здійснення виплати та навіть до дати початку перебігу встановленого законом строку для виконання зобов`язання та, враховуючи, що дана категорія справ в тотальній більшості випадків розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, тобто, строк її розгляду повинен не перевищувати 60 календарних днів, то фактично станом на дату розгляду справи строк виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ свого обов`язку з здійснення страхової виплати є таким, що не настав.

Суд погоджується, що вказаним Законом не передбачено обов`язку потерпілого або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, звернутись до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ із заявою про страхове відшкодування, однак в даному випадку одержання страхового відшкодування це право особи, яке остання може реалізовувати або не реалізовувати.

У разі якщо потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, бажає реалізувати своє право та одержати страхове відшкодування, то відповідно має вчинити визначені Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" дії - звернутись до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ із заявою про виплату страхового відшкодування, яка повинна відповідати встановленим ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вимогам, та долучити до такої заяви передбачені цією ж статтею документи.

Саме з моментом подання у передбаченому ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку заяви даний Закон пов`язує виникнення у страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ обов`язку з виплати страхового відшкодування, початок перебігу строку на виконання такого обов`язку та відповідно відповідальність за порушення такого строку.

Наведене Великою Палатою Верховного Суду при прийнятті постанови від 11.12.2019 у справі №465/4287/15 не враховувалось та відповідно наведеним обставинам не надано правової оцінки, а також приймаючи до уваги, що дана постанова не є остаточним судовим рішенням (справу №465/4287/15 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції), суд вважає за необхідне керуватися висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17.

По-третє, позивач посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к, однак дана правова позиція передбачає, що для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 Кримінального кодексу України, попереднє звернення потерпілого до цього страхового бюро із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", не є обов`язковим.

Тобто, правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к, поширюється на вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні, на що звертав увагу Верховний Суду у своїй постанові від 25.02.2021 у справі №643/4766/17.

В свою чергу, правова позиція з приводу обов`язковості звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, постановах Верховного Суду від 25.05.2020 у справі №910/10075/19, від 20.02.2019 у справі №201/8286/16-ц, від 24.04.2019 у справі №643/19957/15-ц, від 02.12.2018 у справі №641/8243/14-ц, від 14.06.2018 у справі №357/9466/15-к, а також постановах Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 у справі №910/7736/20, від 15.02.2021 у справі №910/9468/20, від 30.11.2020 у справі №910/7452/20.

По-четверте, навіть якщо керуватись правовою позицією позивача щодо наявності альтернативи зверненню до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування - шляхом подання позовної заяви до суду, то як вбачається із інформації з пошукової системи відстеження поштових відправлень Акціонерного товариства "Укрпошта" примірник позовної заяви Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (поштове відправлення №700) був вручений Приватному акціонерному товариству "Українська пожежно-страхова компанія" 19.03.2021, а відтак відповідач у відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" повинен виплатити страхового відшкодування позивачу до 17.06.2021 включно (90 днів з дати отримання вимоги).

Отже, станом на дату розгляду даної справи відповідачем не було порушено встановленого законом строку для виплати страхового відшкодування позивачу, а відтак у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" відсутнє порушене право.

З огляду на наведене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" задоволенню не підлягають.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, сплачений за подання даного позову, покладається на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" у зв`язку з відмовою в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 13, 74, 123, 129, 233, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8; ідентифікаційний код 20474912) до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40; ідентифікаційний код 20602681) про стягнення 40 521,24 грн. відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 09.06.2021.

Суддя Р.В. Бойко