ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2021 Справа № 917/511/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І.,

при секретарі судового засідання Дерій Ю.В.

розглянувши справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтехкомплект», вул. Маршала Бірюзова, 47 Б, кім. 20, м. Полтава, 36007

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агма-21», вул. Автобазівська, 3Б, м. Полтава, 36008

про стягнення 44833,39 грн,

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до cт. 247 ГПК України.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 44833,39 грн заборгованості за договором поставки, з яких: 38440,72 грн основний борг, 4020,56 інфляція, 2422,11 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманого товару у повному розмірі.

Ухвалою від 12.04.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду, та для подання заперечень до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

Ухвала суду від 12.04.2021 направлялась відповідачу за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак була повернута органом зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч.7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

В установлений судом строк відповідач відзив на позов не надав.

Суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

В період з 05.10.2018 по 27.06.2019 позивач передав відповідачу у власність товар (оливу) на загальну суму 72802,35 грн.

Передача товару підтверджується наявними у справі видатковими накладними (а.с. 20,22, 23,25, 27,29,31,33), де сторонами узгоджена ціна та кількість товару, а також товарно-транспортними накладними (а.с. 21,24,26,28,30,32,34), які підтверджують поставку позивачем зазначеного товару відповідачу.

За розрахунком позивача відповідач частково оплатив отриманий товар на суму 34361,63 грн., різниця між поставленим та неоплаченим товаром станом на момент подачі позову складає 38440,72 грн.

Позивач надсилав на адресу відповідача вимогу від 17.02.2021 (а.с. 8-9) про сплату боргу за отриманий товар згідно з видатковими накладними.

Вказана вимога відповідачем не отримана, поштове відправлення повернуте органом зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 9-зворот).

Докази повної оплати отриманого товару матеріали справи не містять.

Строки розрахунків сторонами документально не було зафіксовано.

При розгляді спору по суті суд приймає до уваги наступне.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 205 ЦК України визначає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Підписуючи видаткові накладні та скріплюючи підписи печатками сторонами по справі було дотримано вимоги щодо письмової форми правочину.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

Згідно з ч.1,2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.664 ЦК обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України. (п. 1.7. постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Таким чином, обов`язок відповідача щодо оплати товару настав з моменту отримання товару за накладною.

За ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Обов`язок відповідача сплатити кошти за отриманий товар визначений також ст.ст. 655, 706 ЦК України.

Згідно п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем зобов`язань з оплати вартості отриманого товару.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за переданий згідно з накладними товар є правомірними та обґрунтованими матеріалами справи, відповідач будь-яких заперечень стосовно заявленої до стягнення суми та підстав її виникнення не надав, а тому позовні вимоги про стягнення 38440,72 грн. основного боргу підлягають задоволенню повністю.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 2422,11 грн. за загальний період з 08.10.2018 по 18.03.2021 (до моменту погашення відповідачем 1200,00 грн заборгованості за накладною № 3400 від 27.06.2019) від суми основного боргу 39639 грн.

Позивач також просить стягнути інфляційні витрати в розмірі 4020,56 грн. за загальний період з жовтня 2018 по лютий 2021 (детальний розрахунок по кожній накладній окремо в матеріалах справи, а.с. 13-15).

При перевірці розміру заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

Таким чином, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню повністю, оскільки період їх нарахування та розмір є обґрунтованим.

Перевірка правильності розрахунку 3% річних та інфляційних витрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційно-аналітичної системи «Ліга».

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог повністю, судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача в сумі 2270,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Згідно з ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Матеріали справи свідчать про те, що 28.01.2021 між Адвокатським бюро Юрія Христофорова» та ТОВ «Полтехкомплект» укладено договір про надання правової допомоги № 28/01-21, узгоджено калькуляцію вартості послуг адвоката. До позовної заяви додано детальний опис наданих послуг адвокатом за вказаним Договором.

Відповідно до п. 2.4 договору про надання правової допомоги позивач зобов`язаний сплатити на користь адвокатського бюро кошти протягом 7 календарних днів з дня ухвалення судового рішення по справі.

Загальна вартість наданих послуг за калькуляцією загалом склала 4800,00 грн.

Згідно правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Враховуючи, що сума витрат на професійну правничу допомогу є співрозмірною щодо ціни позову, ступеня складності спору та витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги, суд прийшов до висновку про необхідність розподілу судових витрат виходячи з суми наданих адвокатом послуг на професійну правничу допомогу в розмірі 4800,00 грн.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 4800,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 126, 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агма-21», (вул. Автобазівська, 3Б, м. Полтава, 36008) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтехкомплект», (вул. Маршала Бірюзова, 47 Б, кім. 20, м. Полтава, 36007) 38440,72 грн основного боргу; 4020,56 грн інфляційних збитків; 2422,11 грн 3% річних; 2270,00 грн витрат по сплаті судового збору; 4800,00 грн витрат на оплату правової допомоги.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Пушко І.І.