СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2021 р. Справа № 5023/1123/12

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Слободін М.М., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.

представники сторін:

арбітражний керуючий - Данченко А.С.;

ОСОБА_2 (кредитор) - Яковлєв Є.В.;

«ОТП Банк» (кредитор) - Вельковський С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ліквідатора ФОП Солонар В.І. арбітражного керуючого Данченко А.С. (вх.№1453Х/1) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 12 квітня 2021 року (суддя Яризько В.О., повний текст складено 19.04.2021 р.) по справі №5023/1123/12

за заявою Фізичної особи-підприємця Солонар Віталія Івановича, м. Харків

до Фізичної особи-підприємця Солонар Віталія Івановича, м. Харків

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Господарського суду Харківської області від 20.08.2012 визнано фізичну особу-підприємця Солонар Віталія Івановича банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Фоміна Гранта Валерійовича, зобов`язано ліквідатора відповідно до ст. ст. 22-32, 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" виконати ліквідаційну процедуру банкрута.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.12.2015 звільнено арбітражного керуючого Фоміна Г.В. від виконання обов`язків ліквідатора банкрута та призначено ліквідатором банкрута - арбітражного керуючого Данченка Андрія Сергійовича.

На адресу господарського суду Харківської області надійшла заява ліквідатора ФО-П Солонар В.І. арбітражного керуючого Данченка А.С. (вх. № 23657 від 02.10.2019) про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна банкрута, в якій ліквідатор просить суд визнати недійсними результати аукціону, за результатами якого 10.09.2010 між ліквідатором ФОП Солонар В.І. - Фоміним Г.В. та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу трьохкімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. за реєстровим № 2222, та договір купівлі-продажу від 10.09.2010, укладений між ліквідатором ФОП Солонар В.І. - Фоміним Г.В. та ОСОБА_1., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. за реєстровим № 2222.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12 квітня 2021 року (суддя Яризько В.О., повний текст складено 19.04.2021 р.) по справі №5023/1123/12 відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора ФО-П Солонар В.І. арбітражного керуючого Данченка А.С. про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна банкрута.

Ліквідатор ФОП Солонар В.І. арбітражний керуючий Данченко А.С. з ухвалою Господарського суду Харківської області від 12 квітня 2021 року (суддя Яризько В.О., повний текст складено 19.04.2021 р.) по справі №5023/1123/12 з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою заяву ліквідатора ФОП Солонар В.І. арбітражного керуючого Данченка А.С. про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна банкрута, задовольнити в повному обсязі.

Також, апелянт заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду.

Ухвалою суду від 17.05.2021 поновлено ліквідатору ФОП Солонар В.І. арбітражному керуючому Данченку А.С. пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Харківської області від 12 квітня 2021 року по справі №5023/1123/12. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ліквідатору ФОП Солонар В.І. арбітражному керуючому Данченку А.С. по справі №5023/1123/12. Сторонам встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів заявнику апеляційної скарги. Призначено справу до розгляду на 16 червня 2021 р. о 09:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

У судове засідання 07 червня 2021 року з`явились арбітражний керуючий, представник ОСОБА_2, представник «ОТП Банк» Вельковський С.В.

Через канцелярію суду 31.05.2021 від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Через канцелярію суду 04.06.2021 року від ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому заявник просить відкласти розгляд справи у зв`язку з зайнятістю представника - адвоката Яковлєва Є.В. в іншому судовому засіданні.

Враховуючи явку у засідання суду адвоката Яковлєва Є.В., клопотання не підлягає розгляду.

Також, у судовому засіданні адвокат Яковлєв Є.В. заявив усне клопотання про недопущення до участі у справі «ОТП Банк».

Щодо заявленого адвокатом клопотання колегія суддів зазначає, що враховуючи те, що на момент визнання фізичної особи-підприємця Солонаря В.І. банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури, Солонару В.І. на праві приватної власності належала трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка перебувала в іпотеці у ЗАТ «ОТП Банк» згідно з договором іпотеки №PML-705/235/2008 від 26.06.2008, колегія суддів вважає, що між ФОП Солонаром В.І. та ЗАТ «ОТП Банк» виникли правовідносини, у зв`язку з чим, судова колегія вважає заявлене клопотання таким, що не підлягає задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Господарського суду Харківської області від 20.08.2012 визнано фізичну особу-підприємця Солонар Віталія Івановича банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Фоміна Гранта Валерійовича, зобов`язано ліквідатора відповідно до ст. ст. 22-32, 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" виконати ліквідаційну процедуру банкрута.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.12.2015 звільнено арбітражного керуючого Фоміна Г.В. від виконання обов`язків ліквідатора банкрута та призначено ліквідатором банкрута - арбітражного керуючого Данченка Андрія Сергійовича.

Ліквідатором в ході ліквідаційної процедури встановлені наступні факти.

Солонар В.І. (код НОМЕР_1 ) на праві приватної власності належало нерухоме майно, а саме трикімнатна квартира АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала Солонар В.І. на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане 25.04.2005 Виконавчим комітетом Червонозаводської районної ради м. Харкова. Дане право власності на нерухомість було зареєстровано у КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7253643 від 16.05.05, реєстраційний номер 10779728, номер запису 75876. в книзі 1.

Вказана квартира перебувала в іпотеці у ЗАТ "ОТП Банк" згідно договору іпотеки № PML-705/235/2008 від 26.06.2008.

09.06.2010 ухвалою господарського суду Харківської області було порушено провадження у справі № Б-39/66-10 про банкрутство ФО П Солонар В.І.

02.07.2010 Господарським судом Харківської області винесено постанову про визнання ФО П Солонар В.І. банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у справі № Б-39/66-10. Цією ж постановою скасовано арешти, що накладені на майно боржника.

У межах справи № Б-39/66-10 10.09.2010 проведено аукціон з продажу майна банкрута, зокрема, трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , про що складений протокол № 1.

За результатами проведеного аукціону переможцем визнано ОСОБА_1 .

Між ліквідатором банкрута - фізичної особи підприємця Солонар Віталія Івановича арбітражним керуючим Фоміним Г.В. та ОСОБА_1 10.09.2010 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Погрібною Т.П. за № 2222.

Таким чином, Договір купівлі-продажу № 2222 від 10.09.2010 квартири АДРЕСА_1 , був укладений в ліквідаційній процедурі в межах справи про банкрутство ФО П Солонар В.І. № Б-39/66-10.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.02.2011 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02 грудня 2010 р. та постанову господарського суду Харківської області від 02 липня 2010 р. по справі № Б-39/66-10 скасовано, справу № Б-39/66-10 направлено на розгляд до господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.04.2011 припинено провадження у справі №Б-39/66-10 про визнання банкрутом Фізичної особи - підприємця Солонаря Віталія Івановича, скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою господарського суду Харківської області від 09.06.2010, скасовано арешт, накладений ухвалою господарського суду Харківської області від 09.06.2010, на все майно, що належить Солонарю Віталію Івановичу , код НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , за винятком майна, на яке згідно до діючого цивільного процесуального законодавства не може бути звернено стягнення.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.11.2020 власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з твердженням суду першої інстанції, що лише факт припинення провадження у справі про банкрутство не свідчить про недійсність договору купівлі-продажу майна, укладеного в межах справи про банкрутство.

Припиняючи провадження у справі про банкрутство №Б-39/66-10 суд не скасовував та не визнавав недійсними договори, укладені в межах такої справи. Тобто, заявник повинен довести наявність порушень при укладанні спірного договору та невідповідність такого договору вимогам чинного законодавства.

Окрім того, продаж спірної квартири, здійснено не на підставі рішення суду, а внаслідок проведення аукціону з продажу майна, ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру також набуто не на підставі рішення суду, а на підставі укладеного договору купівлі-продажу майна.

На дату вчинення спірного продажу та на дату визнання боржника банкрутом діяв Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України № 2343-ХІІ, до внесення змін Законом України № 4212-VІ від 22.12.2011), отже, до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у вказаній редакції.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19.01.2013) майно, на яке звертається стягнення у ліквідаційній процедурі, оцінюється арбітражним керуючим у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. У разі продажу майна на аукціоні вартість майна, що визначається шляхом його оцінки, є початковою вартістю. Для здійснення оцінки майна арбітражний керуючий має право залучати на підставі договору суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання з оплатою їх послуг за рахунок коштів, одержаних від виробничої діяльності боржника, визнаного банкрутом, або реалізації його майна, якщо інше не встановлено комітетом кредиторів.

Згідно ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майновий прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12.07.2001р. за № 2658 -111 (далі - Закон про оцінку) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Ліквідатор зазначає, матеріали справи №5023/1123/12 та №Б-39/66-10 не містять докази здійснення колишнім ліквідатором ФОП Солонар В.І. - Фоміним Г.В. інвентаризації майна банкрута; не містять доказів здійснення оцінки майна банкрута: не містять доказів (відсутній договір) залучення суб`єкта оціночної діяльності для здійснення оцінки майна банкрута, а також не містять доказів проведення аукціону.

Згідно документів, які надані приватним нотаріусом Погрібною Т.П., для оформлення спірного договору купівлі-продажу нотаріусу був наданий висновок суб`єкта оціночної діяльності ПП "Агентство оцінки майна та землі", який надано на підставі Договору № 12/07/10/04 від 12.07.2010 з арбітражним керуючим Фоміним Г.В. Згідно вказаного висновку вартість об`єкта оцінки - трикімнатної квартири, загальною площею 67,4 кв.м, за адресою : АДРЕСА_1 , що належить Солонар Віталію Івановичу , складає 181 700,00 грн.

Отже, наявність вказаного висновку спростовує твердження ліквідатора про відсутність доказів здійснення оцінки майна банкрута та відсутність доказів залучення суб`єкта оціночної діяльності для здійснення оцінки майна банкрута.

До матеріалів справи також наданий Протокол № 1 проведення аукціону з продажу спірного майна банкрута на Товарній біржі "Правопорядок".

У частинах 3 та 10 статті 30 Закону про банкрутство в редакції, що застосовується до спірних правовідносин, встановлено, що у разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна банкрута ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно із Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Отже, порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно із Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", а продаж майна банкрута оформляється договорами купівлі-продажу, які укладаються між ліквідатором і покупцем відповідно до законів України.

Закон України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" застосовується саме до порядку проведення аукціону, а подальше оформлення результатів аукціону має відбуватись з дотриманням вимог Цивільного законодавства.

Отже, посилання ліквідатора на те, що в даному випадку, крім укладення договору-купівлі продажу, обов`язково повинен бути акт приймання-передачі майна є недоречними.

Посилання на те, що без підписання акту приймання-передачі та здійснення оплати ОСОБА_1 не набув права власності на спірне майно не відповідає положенням законодавства, оскільки згідно ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України в редакції, що застосовується до спірних правовідносин, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України в редакції, що застосовується до спірних правовідносин, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Викладене дало підстави суду першої інстанції дійти висновку, що ліквідатором не доведено порушень щодо неналежного оформлення результатів аукціону, оскільки між продавцем - ліквідатором банкрута - фізичної особи - підприємця Солонар Віталія Івановича арбітражним керуючим Фоміним Г.В. та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, який було нотаріально посвідчено, що відповідає вимогам чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" продаж об`єктів малої приватизації на аукціоні полягає у передачі права власності покупцю, який запропонував у ході торгів найвищу ціну.

Пунктом 5 статті 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" договір купівлі-продажу є підставою для внесення коштів у банківську установу на обумовлений договором рахунок як оплату за придбаний об`єкт приватизації. Покупець зобов`язаний внести зазначені платежі протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Однак, всупереч вимогам ч. 1 ст. 655 ЦК України та п. 5 ст. 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" покупець за договором купівлі-продажу від 10.09.2010 не виконав зобов`язання по сплаті вартості придбаного нерухомого майна.

З пункту 2.1 Договору купівлі-продажу від 10.09.2010, зареєстрованого за №2222, вбачається, що покупець ( ОСОБА_1 ) сплатив готівкою 181700,00 грн. в повному обсязі за придбаний об`єкт аукціону до нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього договору арбітражному керуючому Фоміну Гранту Валерійовичу.

Відповідно до вимог ст. 48 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19.01.2013) одночасно з прийняттям заяви про порушення справи про банкрутство громадянина-підприємця господарський суд накладає арешт на майно громадянина-підприємця, за винятком майна, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України не може бути звернено стягнення, та майна, що перебуває у заставі з підстав, не пов`язаних із здійсненням такою особою підприємницької діяльності.

Наслідки визнання громадянина-підприємця банкрутом встановлені, крім ч. 5 ст. 48 Закону про банкрутство , також і ст. 23 Закону про банкрутство.

За приписами ч. 7 ст. 47 Закону про банкрутство, яка встановлює особливості формування ліквідаційної маси банкрута - громадянина - підприємця, у разі визнання громадянина-підприємця банкрутом до складу ліквідаційної маси не включається, зокрема, майно громадянина-підприємця, на яке згідно з чинним законодавством України не може бути звернено стягнення.

Відповідно до ч. 7 ст. 48 Закону про банкрутство, продажу підлягає все майно громадянина-підприємця за винятком майна, що не включається до складу ліквідаційної маси.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у вказаній редакції), ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження:

приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження;

виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута;

здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством;

аналізує фінансове становище банкрута;

виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута;

з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю тощо.

Ліквідатор у справі про банкрутство має самостійний статус як особа, що за рішенням суду зобов`язана належним чином виконувати свої повноваження в ході ліквідаційної процедури, зокрема ті, що направлені на формування ліквідаційної маси боржника та задоволення вимог кредиторів. В момент введення ліквідаційної процедури та з призначенням ліквідатора до нього переходять права органу управління боржником.

Таким чином, підписуючи спірний договір купівлі-продажу, арбітражний керуючий Фомін Г.В., який виконував обов`язки ліквідатора ФО П Солонар В.І. у справі № 39/66-09, підтвердив отримання коштів від покупця квартири в сумі 181 700,00 грн.

Однак, подальше невнесення коштів у банківську установу свідчить саме про недотримання ліквідатором своїх обов`язків, підтверджує вихід ліквідатора за межі принципів добросовісності та законності, а отже в такому випадку відповідальність має нести саме ліквідатор, який допустив порушення.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно із статтею 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід, припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

З огляду на це, право власності за договором купівлі-продажу від 10.09.2010 року, перейшло до покупця - ОСОБА_1 з моменту укладення договору купівлі-продажу і підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів від 10.09.2010 року, який є в матеріалах справи.

Статтею 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Крім того, суд зазначає, що лише факт нездійснення покупцем оплати за придбане майно не є підставою для визнання договору недійсним, доведення такого факту є підставою для розірвання договору купівлі-продажу або стягнення вартості майна.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, факт недійсності правочину, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає законність і добросовісність такого набуття.

Згідно з постановою Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі №911/3848/15 заявник при зверненні до господарського суду, який розглядає справу про банкрутство, з вимогою про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених за наслідком проведення аукціону, з продажу майна боржника в ліквідаційній процедурі, повинен довести належними і допустимими доказами обставини проведення з порушенням вимог чинного законодавства України оспорюваного аукціону з відчуження майна банкрута, результати якого оформлено оспорюваними договорами.

Отже, колегія суддів вважає, що ліквідатором у апеляційній скарзі не доведено і не надано доказів, які б свідчили про порушення вимог чинного законодавства України з відчуження майна банкрута, результати якого оформлено договором купівлі-продажу і спростували б його дійсність.

Враховуючи, що спірний договір укладений за результатами проведення аукціону з продажу майна в процедурі банкрутства, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах (аукціоні), яка складається з підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмових повідомлень про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна), продажу майна (забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - учасника прилюдних торгів (аукціону)), та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів (аукціонів), складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, аукціон є правочином, та доказуванню підлягає порушення процедури підготовки та проведення такого аукціону.

Так, ліквідатор посилається на відсутність доказів оповіщення через засоби масової інформації про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна.

Такі докази на даний час, дійсно, відсутні, однак, суд приймає до уваги, що договір купівлі-продажу спірної квартири був укладений 10.09.2010, арбітражного керуючого Данченка А.С. призначено ліквідатором ФО П Солонар В.І. в даній справі 02.12.2015, а заява про визнання недійсним договору подана лише 02.10.2019.

Тобто, на час звернення ліквідатора з даною заявою до суду пройшло 9 років з дати проведення та оформлення результатів аукціону з продажу майна банкрута.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" за заявами №№ 22083/93, 22095/93; пункт 570 рішення від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" за заявою № 14902/04).

Отже, твердження ліквідатора про відсутність доказів оповіщення через засоби масової інформації про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна є необґрунтованими, оскільки лише відсутність таких доказів у матеріалах справи № Б-39/66-10 та в матеріалах даної справи не може свідчити про те, що такого оголошення дійсно не було. Так, у ліквідатора в справі № Б-39/66-10 був обов`язок надати суду документи, що підтверджують продаж майна банкрута, такі документи подаються раком з кінцевим звітом, який у справі № Б-39/66-10 не був поданий, оскільки провадження у справі припинено з інших підстав.

Інші докази в сукупності свідчать про те, що ліквідатор - арбітражний керуючий Фомін Г.В. в межах справи № Б-39/66-10 виявив майно банкрута, отримав висновок суб`єкта оціночної діяльності про вартість такого майна, уклав угоду з Біржею, якою був проведений аукціон з продажу майна та обраний переможець аукціону, з переможцем аукціону був укладений договір купівлі-продажу майна, Фоміним Г.В. отримані кошти за продану квартиру.

Несумлінне виконання Фоміним Г.В. обов`язків ліквідатора ФО П Солонар В.І. щодо перерахування отриманих коштів на ліквідаційний рахунок або безпосередньо іпотекодержателю проданої квартири не є підставою для визнання аукціону та договору купівлі-продажу квартири недійсними.

Ліквідатором доказів порушення правил підготовки та проведення аукціону з продажу спірної квартири не надано, ліквідатором не доведено, що аукціон з продажу спірної квартири та договір купівлі-продажу трикімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. за реєстровим № 2222, не відповідає вимогам чинного законодавства та відмовляє в задоволенні заяви ліквідатора.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейським судом з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (Заява N4909/04) вказано, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 (Заява N4241/03) Європейським Судом зазначено, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Отже, ліквідатором, всупереч вищенаведених норм права, не було подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в апеляційній скарзі, а наведені доводи не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.

Твердження ліквідатора, викладені ним в апеляційній скарзі, визнано судом необґрунтованими, в ході апеляційного провадження скаржником не спростовано висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі суду. Будь-яких інших обставин, що могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, апелянтом не наведено.

За результатами апеляційного перегляду ухвали місцевого господарського суду колегією суддів не було встановлено наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч. 2 ст. 277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч. 3 цієї ж норми є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що на момент винесення ухвали господарським судом відсутнє порушення процесуального права, на яке посилається апелянт та було правомірно постановлено рішення у формі ухвали з дотриманням правил передбачених ст. 232 ГПК України. У зв`язку із цим дана ухвала є законною, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281-284 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ліквідатора ФОП Солонар В.І. арбітражного керуючого Данченко А.С. на ухвалу Господарського суду Харківської області від 12 квітня 2021 року по справі №5023/1123/12 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 12 квітня 2021 року по справі №5023/1123/12 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 08.06.2021 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Слободін М.М.

Суддя Хачатрян В.С.