ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 року, м. Херсон, справа № 923/443/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом фізичної особи-підприємця Іцковича Євгенія Олександровича

до Управління естетики та зовнішньої реклами Херсонської міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міського комунального підприємства «Гарантія» Херсонської міської ради,

про стягнення 12 914 грн спричиненої шкоди,

за участю:

- секретаря судового засідання Бєлової О.С.,

- представників:

позивача Оніщенко В.І.,

відповідача Петренко Н.О.

третьої особи Міхеєвої М.В.,

у с т а н о в и в:

Дії та аргументи Позивача

05.04.2021 фізична особа-підприємець Іцкович Є.О. звернувся з позовом до Управління естетики та зовнішньої реклами Херсонської міської ради про стягнення 12 914 грн шкоди, спричиненої пошкодженням майна.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що:

- 24.12.2020 працівниками Відповідача були демонтовані з опори контактної електричної мережі МКП «Херсонелектротранс» дві рекламні конструкції, належні йому,

- за результатами демонтажу складені акти № 03-14-12/20 від 24.12.2020,

- за договором зберігання від 22.12.2020 Відповідач передав демонтовані конструкції МКП «Гарантія» за актом від 24.12.2020,

- внаслідок демонтажу була пошкоджена цілісність однієї із рекламних конструкцій,

- 09.02.2021 представниками Третьої особи складений акт про пошкодження, в якому відображено, що на рекламному боксі пошкоджена пластикова рекламна поверхня з написом, а саме розбите скло, в деяких місцях розірвана внутрішня електропроводка, пошкоджені з`єднання дротів, пошкоджено лайт-шнур та кріплення конструкції,

- на його замовлення складений кошторис ремонту та відновлення конструкції, зокрема, вартість такого відновлення складає 12 914 грн,

- із застосуванням положень статті 1166 Цивільного кодексу України Відповідач повинен сплатити спричинену шкоду, яка складає вартість відновлення рекламної конструкції.

Дії та аргументи Відповідача

Відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд у їх задоволенні відмовити з тих підстав, що:

- рішенням Виконавчого комітету Херсонської міської ради № 467 від 17.12.2019 затверджений перелік рекламних конструкцій, які підлягали демонтажу у зв`язку з незаконністю їх встановлення,

- до відповідного переліку була включена рекламна конструкція, яка знята за актом № 03-14-12/20 від 24.12.2020,

- демонтаж здійснювався залученим до таких робіт приватним підприємцем Білою Т.В., про що був складений акт № 03-14-11/20 від 24.12.2020,

- за договором зберігання від 22.12.2020, укладеним між ним та Третьою особою, демонтована рекламна конструкція передана на зберігання Третій особі,

- при передачі на зберігання був складений акт від 24.12.2020, в якому будь-яких пошкоджень рекламної конструкції не зафіксовано,

- складений в односторонньому порядку Третьою особою акт від 24.12.2020 не може підтверджувати пошкодження конструкції, оскільки він складався без участі представника Відповідача,

- в акті передачі майна на зберігання не ідентифікувалися рекламні конструкції за місцем їх зняття, а тому посилання Позивача на пошкодження конструкції, яка знята з певного місця є необґрунтованою.

Дії та аргументи Третьої особи

Міським комунальним підприємством «Гарантія» Херсонської міської ради подане до суду пояснення, за змістом якого ним підтримані позовні вимоги.

Третя особа зазначила, що:

- за договором зберігання вона зобов`язувалася лише зберігати майно у незалежності від його стану,

- складеним актом від 24.12.2020 його працівники зафіксували пошкодження однієї з рекламних конструкцій,

- діями її працівників не завдавалася шкода Позивачу.

Предмет спірних правовідносин

Для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

Зі змісту викладених позицій учасників справи слідує, що Позивач:

- неправомірними діями Відповідача визначає пошкодження цілісності рекламної конструкції при здійсненні демонтажу,

- наявність шкоди пов`язує із вартістю відновлювального ремонту рекламної конструкції,

- пошкодження цілісності рекламної конструкції при здійсненні демонтажу вважає наслідком необхідності застосування відновлювального ремонту рекламної конструкції на спірну суму.

У свою чергу, Відповідач зазначає, що:

- його дії не є протиправними, оскільки здійснені за наявного умислу самого Позивача по незаконному розміщенню рекламної конструкції, а тому були направлені на припинення порушення законодавства,

- його вина Позивачем не доведена, оскільки не надано доказів вчинення ним дій з пошкодження рекламної конструкції.

З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне окреслити питання, які є основними при вирішенні спору та на які повинен надати відповідь у рішенні.

Зокрема:

- чи є дії Відповідача з демонтажу рекламної конструкції неправомірними?

- чи є пошкодження рекламної конструкції наслідком дій Відповідача?

- чи існує вина Відповідача у завданій шкоді?

- чи відсутній умисел Позивача щодо існуючої шкоди?

- чи наявна майнова шкода внаслідок пошкодження?

- чи існує причинний зв`язок між пошкодженням цілісності рекламної конструкції та необхідністю застосування відновлювального її ремонту на спірну суму?

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою від 06.04.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою учасникам встановленні строки для подачі процесуальних заяв. Зокрема, Відповідачем поданий відзив на позов, а Третьою особою пояснення.

За результатами вирішеного клопотання ухвалою від 08.04.2021 суд призначив розгляд справи з викликом сторін.

У подальшому внаслідок повторного автоматизованого розподілу справи суд ухвалою від 27.04.2021 розгляд справи призначив на 08.06.2021.

Установлені судом обставини

17.12.2019 Виконавчий комітет Херсонської міської ради прийняв рішення № 467 «Про демонтаж рекламних засобів», яким зобов`язав суб`єктів господарювання, які незаконно встановили рекламні засоби, самостійно демонтувати їх (пункт 1). У разі відмови від самостійного демонтування Виконавчий комітет уповноважив Відповідача здійснити відповідні заходи демонтування (пункти 2.1. та 2.2.). Відповідача також зобов`язано забезпечити облік та зберігання рекламних засобів (пункт 2.3.).

Пунктом 10 «Переліку самовільно розташованих рекламних засобів, власники яких невідомі, та які підлягають демонтажу», складеного як додаток до вказаного рішення, передбачено рекламну конструкцію, яка знаходилася на розі вулиць Перекопської та Сакко і Ванцетті, на опорі, за змістом «Грінстоун, Готель».

Як слідує з «Положення про Управління естетики та зовнішньої реклами Херсонської міської ради», затвердженого рішенням Херсонської міської ради № 1589 від 18.11.2014:

- Управління є виконавчим органом міської ради підпорядкованим виконавчому комітету (пункт 1.1.),

- воно уповноважене здійснювати функції робочого органу із регулювання діяльності у галузі розміщення об`єктів реклами на території Херсонської міської ради (пункт 2.1.),

- одним із основних завдань Управління є забезпечення виконання рішень міської ради та її виконавчого комітету (пункт 2.3.2.),

- Управління має право співпрацювати з організаціями, які уповноважені на проведення монтажу (демонтажу) рекламних засобів та зовнішньої реклами (пункт 4.15).

Згідно із договором про надання послуг № 25 від 22.12.2020, укладеного між Відповідачем та приватним підприємцем Білою Т.В., Відповідач замовив послуги з демонтажу рекламних конструкцій, у тому числі відповідно до Переліку на розі вулиць Перекопська та Садовського.

22.12.2020 між Відповідачем та Третьою особою укладений договір зберігання демонтованих самовільно встановлених рекламних засобів. За умовами договору Третя особа зобов`язалася зберігати передане їй Відповідачем майно (пункт 1.1.). Третя особа також зобов`язалася видати на підтвердження прийняття майна Акт прийняття на зберігання майна (пункт 2.1.2.). Умовами договору передбачено зобов`язання Третьої особи вжити усіх заходів для збереження майна від знищення, пошкодження майна (пункт 2.1.7.). Поряд з цим, перед прийманням від Відповідача на зберігання майна Третя особа повинна здійснити його огляд з метою виявлення та фіксування пошкоджень на ньому (пункт 2.2.1.), а у разі виявлення пошкоджень скласти акт про пошкодження майна (пункт 2.2.2.).

Відповідно до Акту проведення демонтажу рекламного засобу № 03-14-11/20 від 24.12.2020 на виконання вказаного рішення Відповідачем здійснений демонтаж рекламного засобу на розі вулиць Перекопська та Садовського. Рекламний засіб мав зміст: «Грінстоун». Акт складений за підписами представника Відповідача та приватного підприємця Білої Т.В.

Як слідує з Акту від 24.12.2020 Відповідачем передані на зберігання Третій особі 2 рекламних засоби. За твердженнями учасників справи за цим Актом переданий і спірний рекламний засіб.

24.12.2020 працівниками Третьої особи складений Акт про пошкодження майна. В Акті відображено, що за результатами огляду отриманих рекламних конструкцій виявлено пошкодження на конструкції з маркуванням «Грінстоун», а саме: пошкоджена цілісність конструкції та розбита одна сторона конструкції.

Згідно з Актом дефектації рекламної конструкції, складеного 11.02.2021 фізичною особою-підприємцем Волковим С.С., визначені наступні дефекти:

- пошкоджено пластикову рекламну поверхню з написом: «кафе ресторан Грінстоун» - розбите скло,

- внутрішня електропроводка місцями порвана,

- пошкоджені з`єднання дротів,

- пошкоджено лайт шнур,

- пошкоджені кріплення рекламної конструкції.

Поряд з цим, в Акті вказано, що для відновлення цілісності рекламної конструкції необхідно здійснити:

- виготовлення нової пластикової рекламної поверхні з написами,

- заміну внутрішньої електропроводки з лайт шнурами,

- реставрування лако-фарбного покриття каркасу,

- фіксування пластикової поверхні на рекламній конструкції,

- реставрування кріплення конструкції.

Як слідує з Кошторису ремонту рекламної конструкції, складеного ФОП Волковим С.С., для відновлення рекламної конструкції потребується використати матеріали на суму 6 814 грн, виконати роботи на суму 5 850 грн, відшкодувати транспортні витрати на суму 250 грн, що у загальному складає 12 914 грн.

Оцінка суду установлених обставин та норм діючого законодавства

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Отже, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Стаття 1166 ЦК України встановлює, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1); особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2).

У постанові від 26.11.2019 у справі № 910/20261/16 Велика Палата Верховного Суду надала правовий висновок стосовно застосування статті 1166 ЦК України. Зокрема, у пункті 55 постанови Суд зазначив, що:

- підставою для відшкодування шкоди є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина,

- за відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає,

- особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини.

Аналогічний правовий висновок міститься у пункті 5.7. постанови Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 905/1926/18.

Частина 1 статті 1193 ЦК України передбачає, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується.

У постанові від 25.05.2018 по справі № 922/3413/17 Верховний Суд зробив висновок, що для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК (пункт 37).

Отже, відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Безпосередньо відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких віднесені: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У свою чергу, протиправною поведінкою є різновид правової поведінки, що характеризується як соціальне відхилення від норми, зловживання правом та правопорушенням; протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права; необхідною ознакою протиправності є нормативність, тобто закріплення моделі поведінки людини нормою права; протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права.

З урахуванням положень частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України на Позивача покладається обов`язок довести наявність майнової шкоди, протиправність поведінки Відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

На підставі тієї ж норми Відповідач повинен довести, що його дії не є протиправними та в них відсутня вина у заподіянні шкоди.

Надаючи оцінку правомірності дій Відповідача стосовно демонтажу рекламної конструкції суд зазначає, що на законодавчому рівні відсутні визначення «правової поведінки» та «правомірної поведінки». Проте, за загальновживаними у правовій теорії визначеннями «правова поведінка» це соціальна поведінка особи (дія або бездіяльність) свідомо вольового характеру, яка є врегульованою нормами права і спричиняє юридичні наслідки, а «правомірною поведінкою» є суспільно корисна правова поведінка особи (дія або бездіяльність), яка відповідає розпорядженням юридичних норм і охороняється державою.

Отже, вчинені дії з демонтажу рекламної конструкції є правомірними лише у тому випадку, коли вони вчинені у відповідності до положень діючого законодавства, повноважень Відповідача.

Так, у відповідності до наведеного Положення, яким регулюються повноваження Відповідача, він, будучи виконавчим органом міської ради, уповноважений здійснювати функції із регулювання діяльності у галузі розміщення об`єктів реклами. До його повноважень належить забезпечення виконання рішень виконавчого комітету та йому надане право співпрацювати з організаціями щодо демонтажу рекламних засобів.

У даному випадку при здійсненні демонтажу рекламної конструкції, яка належить Позивачу, Відповідач виконував рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради № 467 від 17.12.2019 щодо її демонтажу. Цим рішенням установлення рекламної конструкції визнане самовільним, тобто без належних на те правових підстав.

З метою практичного виконання рішення Відповідач уклав договір про надання послуг від 22.12.2020 з ФОП Білою Т.В., працівниками якої і здійснювався демонтаж.

Таким чином, дії Відповідача щодо проведення демонтажу являються правомірними, оскільки відповідають наявним повноваженням та направленні на реалізацію рішення вищестоящого виконавчого органу, яке є чинним і на даний час.

У цьому контексті дії Виконавчого комітету Херсонської міської ради та Відповідача щодо демонтажу рекламної конструкції відповідають також положенням статті 19 ЦК України.

Зокрема, норми цієї статті вказують на:

- наявне у особи право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань,

- самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства,

- способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням,

- способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства.

Отже, самозахист допускається за умов:

- має місце порушення цивільного права або небезпека його порушення,

- існує необхідність припинення (попередження) порушення власними силами,

- відбувається застосування заходів, які відповідають характеру порушення, тобто заподіяння шкоди порушнику чи іншій особі має бути санкціонованим законом, не виходити за межі дозволеного.

Зважаючи на можливість заподіяння шкоди цивільним правам інших осіб при застосуванні самозахисту (заподіяння шкоди майну, немайновим благам), самозахист допускається при дотриманні умов:

- заподіяна шкода має бути менш значною,

- реальна небезпека, яка загрожувала цивільним правам особи за цих обставин, не могла бути усунена іншими засобами.

Таким чином, застосування такого способу у вказаних межах звільняє від відповідальності за шкоду, заподіяну третій особі, яка порушила або порушує права та інтереси того, хто захищається.

З викладеного слідує, що Відповідач, здійснюючи організацію демонтажу самовільно установленої рекламної конструкції, на виконання рішення Виконавчого комітету, яке було направлене на забезпечення правопорядку у сфері розміщення об`єктів зовнішньої реклами у місті, діяв у межах самозахисту. Правомірність таких дій виключає його відповідальність за будь-яку можливу шкоду, яка завдана Позивачу за наслідками демонтажу рекламної конструкції.

Ані у позовній заяві, ані під час судового розгляду справи Позивач не вказав на конкретні дії або бездіяльність Відповідача, які стали наслідком пошкодження рекламної конструкції. Так, він не вказав, які дії Відповідача при демонтажу конструкції здійснені не у відповідності до законодавства. Ним також не доведено чи були наявні інші можливі способи демонтажу рекламної конструкції, які б унеможливили її пошкодження.

У цьому контексті суд вказує, що Відповідно до Акту проведення демонтажу рекламного засобу № 03-14-11/20 від 24.12.2020 демонтаж здійснювався спільно (комісійно) у складі одного працівника Відповідача та одного представника ФОП Білої Т.В. Чиї дії (бездіяльність) стали наслідком пошкодження конструкції Позивач не вказав та під час судового розгляду справи не довів.

Позивач також не довів чи дійсно пошкодження рекламного засобу відбулося саме в момент демонтажу, або пізніше (при його транспортуванні, завантаженні та вивантаженні, передачі на зберігання), тобто в період відповідальності Відповідача, оскільки ним не надані докази його цілісності до моменту проведення демонтажу. Відсутність в Акті проведення демонтажу та Акті передачі на зберігання відомостей про цілісність або пошкодження конструкції не вказує на фактичний її стан станом на час початку демонтажу, оскільки про це в них не зазначено.

Поряд з цим, Позивачем не доведені обставини відповідальності Відповідача за збереження конструкції після демонтажу.

Так, за договором зберігання від 22.12.2020 (відповідно до його пункту 2.2.2.) у разі виявлення пошкоджень майна складається акт про пошкодження. Зокрема, у складеному Акті від 24.12.2020 про передачу майна на зберігання МКП «Гарантія» відсутні посилання на наявність пошкодження майна, а безпосередньо Акт про пошкодження від 24.12.2020 складений без участі представника Відповідача. Складання такого Акту без представника Відповідача викликає сумнів у наявності пошкоджень при безпосередній передачі на зберігання та не доводить факту його відповідальності за таке пошкодження.

Таким чином, Позивачем не доведені конкретні дії, вчинені безпосередньо Відповідачем, які б вказували на пошкодження рекламної конструкції.

Поряд з цим, відсутність в Акті про передачу майна на зберігання Третій особі інформації про наявність пошкодження рекламної конструкції та її фіксація лише в Акті, складеному без присутності Відповідача після прийняття на зберігання, вказує на відсутність вини останнього у виявлених пошкодженнях.

Відсутність вини також проявляється у відсутності доказів пошкодження внаслідок конкретних дій Відповідача, оскільки демонтаж проводився не ним, а працівником ФОП Білої Т.В.

Наявні у договорі зберігання умови (пункти 2.2.1 та 2.2.2.) щодо здійснення огляду майна на предмет його цілісності та необхідності складення акту про пошкодження (у випадку його виявлення) при прийнятті на зберігання безпосередньо вказують на обов`язок Третьої особи скласти акт про пошкодження у випадку його виявлення.

Пунктами 1 - 3 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

У свою чергу, відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 по справі № 923/875/19 робив висновок щодо застосування вказаної статті, а саме вказав, що:

- стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, а тому необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу,

- тлумачення змісту статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Поряд з цим, у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 Верховний Суд зробив висновки що:

- принцип стандарту доказування передбачає покладання тягаря доказування на сторони,

- одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує,

- така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, оскільки в момент передачі майна на зберігання акт про пошкодження не складався, то із застосуванням принципу вірогідності доказів його відсутність вказує на більш переконливі посилання Відповідача на відсутність пошкоджень при передачі майна на зберігання, ніж посилання Позивача та Третьої особи на наявність пошкоджень при передачі, що зафіксовано в Акті, складеному після прийняття майна на зберігання без участі представника Відповідача.

Водночас, як зазначено судом, частина 1 статті 1193 ЦК України унеможливлює відшкодування шкоди у випадку наявності умислу потерпілого.

Зокрема, у даному випадку самовільне, без дозвільних документів, в порушення діючого законодавства встановлення Позивачем рекламної конструкції складає його умисел щодо завдання йому шкоди у випадку вжиття заходів з її демонтажу у примусовому порядку.

Умисел характеризується тим, що Позивач знав (або безумовно повинен був знати) про незаконність самовільного встановлення рекламної конструкції без дозвільних документів, а тому міг допускати настання негативних наслідків спричинення йому майнової шкоди за наслідками вжиття повноважними державними органами примусових заходів з її демонтажу, у тому числі і пошкодження при його проведенні.

Відтак, наявність такого умислу є підставою для застосування до спірних правовідносин частини 1 статті 1193 ЦК України.

У якості наявності матеріальної шкоди у сумі 12 914 грн Позивач вказав на складений Акт дефектації та Кошторис ремонту рекламної конструкції та зазначив, що ці докази є достатніми для її визначення.

Стаття 22 ЦК України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У пункті 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № № 265/6582/16-ц Суд надав правовий висновок стосовно застосування положень статті 1192 ЦК України. Зокрема, вказав, що положення цієї статті необхідно застосовувати для визначення розміру збитків відповідно до реальної вартості втраченого майна для їх відшкодування потерпілому за рахунок особи, яка завдала шкоди цьому майну.

Поряд з цим у пункті 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № № 910/4590/19 Суд надав правовий висновок стосовно застосування як положень статті 1192 ЦК України, так і частини 2 статті 22 ЦК України. Суд вказав, що змістом статті 1192, частини другої статті 22 ЦК України відшкодування шкоди здійснюється лише за умови доведення розміру заподіяної шкоди.

Отже, обов`язком Позивача є доведення реальності шкоди, яка йому завдана.

Як слідує з Кошторису ремонту рекламної конструкції для відновлення рекламної конструкції потребується використати матеріали на суму 6 814 грн, виконати роботи на суму 5 850 грн та відшкодувати транспортні витрати на суму 250 грн.

Проте, Кошторис не є належним та допустимим доказом реальності витрат на відновлення рекламної конструкції, оскільки він складений особою, яка не є спеціалістом у галузі товарознавства. Він не підтверджує безпосередніх витрат Позивача на вчинення дій з фактичного ремонту конструкції. Данні, які наведені у ньому стосовно вартості матеріалів, робіт та транспортних витрат, не підтвердженні відповідними доказами. При цьому суд зазначає, що Позивач не подавав до суду клопотання про проведення судової експертизи на предмет визначення вартості пошкодження рекламної конструкції.

На підставі викладеного суд висновує, що Позивачем не доведена наявність майнової шкоди внаслідок пошкодження майна. У зв`язку з цим ним також не доведений причинний зв`язок між пошкодженням цілісності рекламної конструкції та необхідністю застосування відновлювального ремонту на суму 12 914 грн.

Висновки за результатами судового розгляду

На підставі викладеного, суд установив, що:

- дії Відповідача щодо проведення демонтажу являються правомірними, оскільки відповідають наявним повноваженням та направленні на реалізацію рішення вищестоящого виконавчого органу, яке є чинним і на даний час,

- дії Відповідача є самозахистом цивільного права, а тому виключають будь-яку можливу шкоду, яка завдана Позивачу внаслідок демонтажу самовільної конструкції,

- Позивач не вказав та не довів які саме дії Відповідача стали наслідком пошкодження конструкції, а також чи дійсно пошкодження рекламного засобу відбулося в момент демонтажу, або пізніше (при його транспортуванні, завантаженні, вивантаженні, передачі на зберігання), тобто в період відповідальності Відповідача, оскільки ним не надані докази цілісності конструкції до моменту проведення демонтажу,

- Позивач не вказав та не довів, які дії Відповідача при демонтажу конструкції здійснені не у відповідності до законодавства,

- Позивач не довів чи були наявні інші можливі способи демонтажу рекламної конструкції, які б унеможливили її пошкодження,

- Позивач також не довів наявність умови відповідальності Відповідача за збереження конструкції після демонтажу, оскільки за договором зберігання від 22.12.2020 така відповідальність покладена на Третю особу,

- відсутність в Акті про передачу майна на зберігання Третій особі інформації про наявність пошкодження рекламної конструкції та її фіксація лише в Акті, складеному без присутності Відповідача, після прийняття на зберігання вказує на відсутність вини останнього у виявлених пошкодженнях,

- відсутність вини також проявляється у відсутності доказів пошкодження внаслідок конкретних дій Відповідача, оскільки демонтаж проводився не ним, а працівником ФОП Білої Т.В.,

- наявні у договорі зберігання умови щодо здійснення огляду майна на предмет його цілісності та необхідності складення акту про пошкодження (у випадку його виявлення) при прийнятті на зберігання безпосередньо вказують на обов`язок Третьої особи скласти акт про пошкодження у випадку його виявлення,

- в момент передачі майна на зберігання акт про пошкодження не складався, а тому із застосуванням принципу вірогідності доказів його відсутність вказує на більш переконливі посилання Відповідача на відсутність пошкоджень при передачі майна на зберігання, ніж посилання Позивача та Третьої особи на наявність пошкоджень при передачі, що зафіксовано в Акті, складеному після прийняття майна на зберігання без участі представника Відповідача,

- самовільне, без дозвільних документів, в порушення діючого законодавства встановлення Позивачем рекламної конструкції складає його умисел щодо завдання йому шкоди у випадку вжиття заходів з її демонтажу у примусовому порядку,

- його умисел характеризується тим, що він знав (або безумовно повинен був знати) про незаконність самовільного встановлення рекламної конструкції без дозвільних документів, а тому міг допускати настання негативних наслідків спричинення йому майнової шкоди за наслідками вжиття повноважними державними органами примусових заходів з її демонтажу, у тому числі і пошкодження при його проведенні,

- наявність умислу Позивача виключає можливість стягнення шкоди,

- наданий Позивачем Кошторис не є належним та допустимим доказом реальності витрат на відновлення рекламної конструкції, оскільки він складений особою, яка не є спеціалістом у галузі товарознавства. Він не підтверджує безпосередніх витрат Позивача на вчинення дій з фактичного ремонту конструкції. Данні, які наведені у ньому стосовно вартості матеріалів, робіт та транспортних витрат, не підтвердженні відповідними доказами,

- через недоведення Позивачем наявності майнової шкоди внаслідок пошкодження майна, ним не доведений причинний зв`язок між пошкодженням цілісності рекламної конструкції та необхідністю застосування відновлювального ремонту на суму 12 914 грн.

Таким чином, суд висновує, що Позивач не довів умови, за яких Відповідач відповідав би за визначену шкоду, а саме наявність неправомірних дій, шкоду, вину та причинний зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Отже, за наявних обставин та висновків позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у справі є витрати Позивача на сплату судового збору у сумі 2 270 грн (платіжне доручення № 68 від 30.03.2021), які згідно з приписами статті 129 ГПК України відносяться на нього.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 09.06.2021

Суддя М.К. Закурін