ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2021 р. Справа№ 826/4343/15

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 02.06.2021

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 (повний текст складено 08.02.2021)

у справі № 826/4343/15 (суддя - Нечай О.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк»

до 1. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Актабанк» Приходько Юлії Вікторівни,

2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічного акціонерного товариства «Актабанк»

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Міжнародний інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк») (перейменоване в Акціонерне товариство «Міжнародний інвестиційний банк» (далі - АТ «Міжнародний інвестиційний банк») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Актабанк» Приходько Юлії Вікторівни (далі - Уповноважена особа Фонду), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі -ФГВФО), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічного акціонерного товариства «Актабанк» (далі - ПАТ «Актабанк»), в якому просило: визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду, ФГВФО щодо відмови у поверненні на користь ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк» помилкового переказу в сумі 47 841, 00 грн; зобов`язати Уповноважену особу Фонду та ФГВФО вчинити дії щодо виплати (відшкодування) на користь ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк» помилкового переказу в сумі 47 841, 00 грн.

Позовні вимоги про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії обґрунтовані таким. Позивач вказував, що, звернувшись до Уповноваженої особи Фонду із листом від 17.02.2015 №404-3/ІІІ про повернення помилкового переказу в сумі 47 841,00 грн, відповідач 1 листом від 26.02.2015 № 1115/02/2015 повідомив позивача, що вимога про внесення до реєстру кредиторів до виконання не приймається, у зв`язку із пропуском строку на її подання, відповідно до ч. 2 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що і стало підставою для звернення до суду.

Справа розглядалася судами неодноразово в порядку адміністративного судочинства.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017, позовні вимоги ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк» було задоволено частково. Визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду щодо відмови у включенні ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк» до реєстру акцептованих вимог кредиторів на суму 47 841, 00 грн. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Актабанк», включивши до нього грошові вимоги ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк» у сумі 47 841, 00 грн та внести пропозиції щодо затвердження Виконавчою дирекцією ФГВФО таких змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 24.06.2020 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2017 скасовано, провадження у справі № 826/4343/15 закрито. Роз`яснено позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду та про його право протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Верховного Суду у від 19.08.2020 задоволено заяву позивача та передано справу № 826/4343/15 до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2020 прийнято справу до розгляду та відкрито провадження у справі № 826/4343/15, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

04.11.2020 позивачем було долучено до матеріалів справи примірник позовної заяви від 03.11.2020, в якій заявник просив визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду, ФГВФО щодо відмови у поверненні на користь ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк» помилкового переказу в сумі 47 841, 00 грн; зобов`язати ФГВФО вчинити дії щодо виплати (відшкодування) на користь ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк» помилкового переказу в сумі 47 841, 00 грн. Вимоги є ідентичними первісним за винятком того, що друга вимога заявлена тільки до ФГВФО, тоді як у первісний заяві така вимога заявлялася до обох відповідачів. Позивачем визначено такий суб`єктний склад сторін: відповідача 1 - Уповноважена особа Фонду, відповідач 2 - ФГВФО, третя особа - ПАТ «Актабанк». Обґрунтування позову аналогічне викладеному у первісній позовній заяві.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 у позові відмовлено. Судові витрати покладено на позивача.

Рішення обґрунтовано тим, що відповідачем 1 у цій справі помилково визначено Уповноважену особу Фонду, яка у господарському (цивільному) процесі не має самостійної процесуальної дієздатності (як суб`єкт владних повноважень). В господарських відносинах Уповноважена особа Фонду може діяти лише у якості органу управління банком, його представника. Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Так, суд встановив, що позивачем пред`явлено позов саме до Уповноваженої особи Фонду, а банк залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. А тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у позові у зв`язку з тим, що такий заявлено до неналежного відповідача.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, АТ «Міжнародний інвестиційний банк» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Міжнародний інвестиційний банк», встановлено учасникам справи строк для подачі відзивів та заяв. Справу призначено до розгляду на 12.05.2021.

12.05.2021 розгляд справи було відкладено до 02.06.2021.

У судове засідання 02.06.2021 з`явилися представники скаржника та ФГВФО. Розпорядник з припинення ПАТ «Актабанк» отримав кореспонденцію, що підтверджується повідомленням про вручення. Кореспонденція, надіслана до ПАТ «Актабанк» станом на момент розгляду справи до суду апеляційної інстанції не повернулася, а кореспонденція, надіслана на адресу розпорядника з припинення ПАТ «Актабанк» отримана 17.05.2021.

Крім того, представниця ФГВФО у судовому засіданні пояснила, що наразі ліквідація ПАТ «Актабанк» здійснюється безпосередньо ФГВФО.

У судовому засіданні присутні учасники справи надали пояснення, суд з`ясував обставин справи та дослідив докази.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду - скасувати. Представниця ФГВФО проти доводів апеляційної скарги заперечила та просила відмовити в її задоволенні.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

АТ «Міжнародний інвестиційний банк» не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що системний аналіз норми ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (як у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин так і в чинній редакції) вказує на те, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації Фонд (або його уповноважена особа) набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому банк зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб`єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

А тому, на переконання скаржника, у справі, що розглядається, позивач оскаржує дії Уповноваженої особи Фонду та дії ФГВФО, як органу управління банком, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів, також органу, до компетенції якого належить вирішення питання щодо повернення помилкового переказу. Заявник посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 910/9935/16 та зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції про невірне визначення відповідачів у справі.

Крім того, скаржник вказує, що закінченням технологічного циклу вважається дата зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому у готівковій формі (відповідне положення містилося і на момент виникнення спірних правовідносин, і на даний час). Оскільки кошти скаржника, які були перераховані як помилковий переказ, не входять до ліквідаційної маси, а є операцією щодо завершення технологічного циклу, датою завершення якої зарахування коштів на рахунок отримувача, то повернення таких коштів сприяє збереженню ліквідаційної маси ПАТ «Актабанк». Таким чином, черговість задоволення вимог кредиторів, яка визначена ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не поширюється на правовідносини, які виникли щодо обов`язку Уповноваженої особи Фонду та ФГВФО вжиття заходів відносно повернення помилкового переказу.

Також скаржник зазначає про необхідність застосування ст. 75 ГПК України та врахування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2014 у справі № 904/7053/14, яке є преюдицiальне для даного процесу. Вказане рішення суду свідчить про наявність немайнових вимог позивача до ПАТ «Актабанк» у зв`язку із заявленням позовних вимог немайнового характеру, тому наведене судом першої інстанції обґрунтування не є доказом того, що позивач є кредитором по відношенню до ПАТ «Актабанк» у відносинах, пов`язаних із повернення помилкового переказу.

Скаржник також зазначає, що помилково перераховані кошти є майном у розумінні статті першої Протоколу першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому право на повернення таких коштів має бути захищено.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

11.05.2021 до суду апеляційної інстанції від ФГВФО надійшов відзив на апеляційну скаргу без доказів надсилання іншим учасникам та з пропуском строку, встановленого судом. Водночас, заявник просив продовжити строк для подачі відзиву, мотивуючи це карантинними обмеженням та запровадженими у зв`язку з цим дистанційними умовами праці. Також 12.05.2021 від ФГВФО надійшли докази надсилання відзиву іншим учасникам. Суд апеляційної інстанції, враховуючи карантинні обмеження та запроваджені з цим обмеження в умовах праці, незначний пропуск строку, дійшов висновку про поважність причин пропуск строку та наявність підстав для його продовження. А тому відзив прийнято до розгляду в порядку ст. 263 ГПК України.

ФГВФО вказує, що позивач у своїй позовній заяві зазначає, що не є кредитором по відношенню до ПАТ «Астабанк», а тому на ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк» не розповсюджуються наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Однак таке твердження є необґрунтованим та безпідставним з огляду на наступне.

За визначенням ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов`язань. За визначенням п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний отримувач зобов`язаний протягом трьох робочих днів від дати надходження повідомлення банку-порушника про здійснення помилкового переказу ініціювати переказ еквівалентної суми коштів банку-порушнику, за умови отримання повідомлення цього банку про здійснення помилкового переказу.

Так, до моменту введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Актабанк», на вимогу позивача повернути помилковий переказ ПАТ «Актабанк» кошти не повернуло. У той же час, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2014 у справі № 904/7053/14, яке набрало законної сили 04.11.2014 зобов`язано ПАТ «Актабанк» перерахувати грошові кошти у розмірі 47 341, 00 грн на рахунок ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк». На підставі вказаного рішення видано наказ про примусове виконання. Відтак, оскільки ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк» має документально підтверджені вимоги до боржника - ПАТ «Актабанк» - щодо його майнових зобов`язань про повернення помилкового переказу, ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк» є кредитором ПАТ «АКТАБАНК», а тому з метою задоволення своїх вимог позивач мав звернутись до Уповноваженої особи протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, як встановлено ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2014 між ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» (далі - ПАТ «КБ «Експобанк») було укладено договір № 43 про надання послуг з інкасації коштів, на виконання якого ПАТ «КБ «Експобанк» виставило позивачу рахунок-фактуру № 53329 від 31.08.2014.

29.08.2014 оплату послуг ПАТ «КБ «Експобанк» за інкасацію за серпень 2014 у розмірі 47 841, 00 грн позивач помилково здійснив на рахунок ПАТ «Актабанк» № НОМЕР_1 , що підтверджується меморіальним ордером № 827592.

Як вказував скаржник, цього ж дня ним було направлено ПАТ «Актабанк» меморіальний ордер № 828228 від 29.08.2014 про повернення помилкового переказу в сумі 47 841,00 грн, однак вказані грошові кошти повернуто не було.

Як вбачається з матеріалів справи скаржник звертався до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ПАТ «Актобанк» про зобов`язання перерахувати помилково перераховані кошти.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2014 у справі №904/7053/14 позов задоволено. Зобов`язано ПАТ «Актабанк» перерахувати грошові кошти в сумі 47 841, 00 грн на рахунок № НОМЕР_2 ПАТ «Міжнародний інвестиційний банк».

05.11.2014 Господарським судом Дніпропетровської області було видано наказ про примусове виконання вказаного рішення.

Постановою правління Національного банку України від 16.09.2014 № 576 «Про віднесення ПАТ «Актабанк» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 16.09.2014 № 90 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Актабанк».

З матеріалів справи вбачається, що скаржником було направлено Уповноваженій особі Фонду лист від 17.02.2015 № 404-3/ІІІ, в якому позивач вимагав повернути помилковий переказ у сумі 47 841, 00 грн.

За результатами розгляду вказаного листа Уповноважена особа Фонду листом від 26.02.2015 № 1115/02/2015 повідомила позивача, що вимога про внесення до реєстру кредиторів до виконання не приймається, у зв`язку із пропуском строку подання вимоги до банку, відповідно до вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правовідносини у справі виникли у зв`язку з помилковим перерахуванням коштів та необхідністю їх повернення. Спір у справі стосується наявності підстав для їх повернення.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Указаним Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, у випадках, встановлених цим Законом (ч. 1 ст. 3 і п. 8 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення (ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку (п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

З моменту введення у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю банку, який зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та є самостійним суб`єктом господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Тому у цивільному (господарському) спорі щодо неналежності виконання банком зобов`язань за договором банківського вкладу після початку процедури виведення Фондом банку з ринку належним відповідачем є банк, а не Фонд.

Уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду (ч. 3 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку (ч. 8 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ГПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Оскільки уповноважена особа Фонду є працівником ФГВФО та діє від імені банку в межах повноважень ФГВФО, така особа у господарському процесі не має самостійної процесуальної дієздатності та може лише виступати представником банку у випадку пред`явлення до нього позову.

Втім у цій справі позивач двічі визначив відповідачами Уповноважену особу Фонду та ФГВФО, а не ПАТ «Актабанк», що бере участь у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Позов було пред`явлено позивачем в порядку адміністративного судочинства у березні 2015 року. У поданій до суду першої інстанції 04.11.2020 позовній заяві (в порядку господарського судочинства) склад відповідачів, позовні вимоги тощо позивачем не змінювались.

Тобто відповідачем у цій справі помилково визначено Уповноважену особу Фонду та ФГВФО, які у господарському (цивільному) процесі не мають самостійної процесуальної дієздатності (як суб`єкт владних повноважень). В господарських відносинах Уповноважена особа Фонду може діяти лише у якості органу управління банком, його представника.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 559/1777/15-ц, від 28.11.2018 у справі № 383/2/17, від 12.12.2018 у справі № 591/1272/18, від 23.01.2019 у справі № 639/5960/17, від 20.03.2019 у справі № 486/1459/17, від 20.30.2019 у справі № 161/4985/17, від 26.06.2019 у справі № 554/4702/18.

Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц; від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц; від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц; від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц та №372/51/16-ц.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч. 1, 2 і 48 ГПК України). Однак за власною ініціативою суд не може залучити до участі в справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем.

Позивачем пред`явлено позов саме до Уповноваженої особи Фонду та ФГВФО, а банк залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача. Тому посилання скаржника на те, що він оскаржує дії Уповноваженої особи Фонду (щодо не повернення коштів) не як суб`єкта владних повноважень, а як органу управління банком, і що, виходячи із суті позовних вимог, фактично стороною у такому спорі є банк, а не Уповноважена особа, не можуть бути застосовані у цій справі, яка переглядається.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові до неналежного відповідача.

Аналогічні за змістом та подібним суб`єктним складом висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 у справі №910/7122/17.

Водночас, суд апеляційної інстанції не може застосувати висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 05.02.2019 у справі № 910/9935/16, на який посилається скаржник з огляду на відмінність суб`єктного складу учасників справи (у наведеній справі банк відсутній взагалі, у даній банк є третьою особою) та різні предмети спору (у іншій справі - зобов`язання внести зміни до реєстру акцептованих кредиторів, у даній - зобов`язання вчинити дії щодо виплати коштів). До того ж, за загальним правилом, суд апеляційної інстанції враховує саме останні висновки Великої Палати Верховного Суду. Саме такий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 у справі №910/7122/17, враховано судом апеляційної інстанції. Крім того, суб`єктний склад учасників справи є подібним до даного, а саме: відповідачем є Уповноважена особа Фонду, а третьою особою - банк.

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника про те, що помилково перераховані кошти є майном у розумінні статті першої Протоколу першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, однак це не змінює необхідності дотримання вірного порядку звернення до суду.

З огляду на відмову в задоволенні позову у зв`язку з пред`явлення позову до неналежного відповідача інші доводи учасників справи не розглядаються.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Міжнародний інвестиційний банк» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Міжнародний інвестиційний банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 у справі № 826/4343/15 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 у справі №826/4343/15 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 07.06.2021

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич