ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" червня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/416/21

За позовом: Малого приватного підприємства «ЕРІДОН» (08143, Київська область, Києво-Святошинський р-н, с. Княжичі, вул. Воздвиженська, буд.46; адреса для листування: 03191, м. Київ, а/с 50, код ЄДРПОУ - 19420704, електронна адреса: , )

До відповідача: Фермерського господарства «ЛАВАНДА» (68510, Одеська обл., Тарутинський р-н, с. Петрівка, вул. Кірова, 11, , електронна адреса: , )

про стягнення

Та за зустрічним позовом: Фермерського господарства «ЛАВАНДА» (68510, Одеська обл., Тарутинський р-н, с. Петрівка, вул. Кірова, 11, , електронна адреса: , )

До відповідача: Малого приватного підприємства «ЕРІДОН» (08143, Київська область, Києво-Святошинський р-н, с. Княжичі, вул. Воздвиженська, буд.46; адреса для листування: 03191, м. Київ, а/с 50, код ЄДРПОУ - 19420704, електронна адреса: , )

про визнання недійсним договору

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Луцюк Р.П.

Представники сторін:

Від МПП «ЕРІДОН»: Боровик Б.М. - на підставі ордеру серії АІ №1087533 від 10.02.2021р.;

Від ФГ «ЛАВАНДА»: Панов В.С.- на підставі довіреності №001 від 08.01.2021р.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Мале приватне підприємство (далі - МПП) «ЕРІДОН», звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фермерського господарства (далі - ФГ) «ЛАВАНДА» про стягнення заборгованості у розмірі 123 200 грн 03 коп., інфляційних втрат у розмірі 616 грн, 48 % річних у розмірі 15 877 грн 61 коп., процентів за користування товарним кредитом у розмірі 11 908 грн 21 коп. та пені у розмірі 3 969 грн 40 коп.

Ухвалою суду від 23.03.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 16.03.2021р.

05 березня 2021р. до Господарського суду Одеської області надійшла зустрічна позовна заява ФГ «ЛАВАНДА» до МПП Фірми «ЕРІДОН» про визнання недійсним Договору поставки №2209/20/20 від 31.01.2020р., укладеного між ФГ «ЛАВАНДА» та МПП Фірмою «ЕРІДОН».

Ухвалою суду від 10.03.2021р. зустрічну позовну заяву залишено без руху. 15 березня 2021р. до суду надійшла заява Фермерського господарства «ЛАВАНДА» про усунення недоліків зустрічної позовної заяви.

Ухвалою суду від 16.03.2021р. прийнято зустрічну позовну заяву, об`єднано первісний позов та зустрічну позовну заяву та здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, відкладено підготовче засідання на 06.04.2021р.

Протокольною ухвалою суду від 06.04.2021р. відкладено підготовче засідання на 27.04.2021р. Протокольною ухвалою суду від 27.04.2021р. закрито підготовче провадження у справі №916/416/21 та призначено справу до розгляду по суті на 18.05.2021р.

Ухвалою суду від 18 05.2021р. відкладено судове засідання щодо розгляду справи по суті на 03.06.2021р.

Представник позивача у судових засіданнях підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав зазначених у позовні заяві.

Відповідач відзив на позовну заяву МПП Фірми «ЕРІДОН» про стягнення з ФГ «ЛАВАНДА» заборгованості у розмірі 123 200 грн 03 коп., інфляційних втрат у розмірі 616 грн, 48 % річних у розмірі 15 877 грн 61 коп., процентів за користування товарним кредитом у розмірі 11 908 грн 21 коп. та пені у розмірі 3 969 грн 40 коп. до суду не надав.

Зустрічну позовну заяву ФГ «ЛАВАНДА» просить суд задовольнити з підстав, викладених у тексті зазначеної заяви.

МПП Фірми «ЕРІДОН» проти зустрічної позовної заяви про визнання недійсним Договору поставки №2209/20/20 від 31.01.2020р., укладеного між ФГ «ЛАВАНДА» та МПП Фірмою «ЕРІДОН» заперечує з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву, що надійшов до суду 29.03.2021р., та у письмових поясненнях, що надійшли до суду 30.04.2021р.

Позивач у справі - МПП Фірма «ЕРІДОН» зазначає, що на виконання Договору поставки №2209/20/20 від 31.01.2020р. та додатків до нього, згідно видаткових накладних, він передав, а ФГ «ЛАВАНДА» отримало товар.

Зокрема, на підставі додатку №2209/20/20/1 -МД/П від 24.03.2020р. та видаткової накладної №10706 від 03.04.3030р. було поставлено товар на суму 176 000 грн 04 коп. Згідно п.3 вказаного додатку товар підлягає оплаті у наступному порядку: 30% від загальної вартості товару Покупець сплачує на умовах передоплати у строк до 31.03.2020р., 70% від загальної вартості товару Покупець сплачує на кредиту оплату у строк до 01.09.2020р.

Але, як зазначає позивач, ФГ «ЛАВАНДА» здійснило оплату лише частково, у сумі 52 800 грн згідно платіжного доручення №239 від 02.04.2020р. таким чином, сума заборгованості становить 123 200 грн 03 коп.

Позивач також зазначив, що відповідно до положень ст.ст.526, 655, 712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України відповідач зобов`язаний був оплати товар у строки та на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п.6.2 Договору Покупець у разі несвоєчасної оплати товару повинен сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від вартості отриманого, але не оплаченого товару за кожний день прострочення.

За умовами п.6.8 Договору стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за договором поставки відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 років.

На підставі зазначених умов Договору позивач нарахував відповідачу пеню за період прострочення з 01.09.2020р. по 07.12.2020р. (98 днів), розмір якої за розрахунком позивача становить 3 969 грн 40 коп.

Також МПП Фірма «ЕРІДОН» зазначило, що згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п.6.7 Договору сторони домовилися, що в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати товару у відповідності до умов цього Договору, Покупець, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника компенсаційний платіж в розмірі 48% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст.625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Враховуючи зазначені умови Договору, позивач за первісним позовом нарахував ФГ «ЛАВАНДА» 48% річних за період прострочення з 01.09.2020р. по 07.12.2020р. (98 днів), що становить 15 877 грн 61 коп.

Крім того, позивач зазначив, що відповідно до ст.536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено Договором, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом, або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Згідно положень п.п. 4, 5 Додатку №2209/20/20-1-МД/П від 24.03.2020р. до Договору сторони передбачили, що у разі порушення Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару на строк більше 15 календарних днів, Покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь Постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого Покупцем товару.

На підставі вищенаведеного, позивачем було нараховано ФГ «ЛАВАНДА» 36% річних за користування товарним кредитом за період з 01.09.2020р. по 07.12.2020р. у розмірі 11 908 грн 21 коп., які він також просить стягнути на свою користь.

При цьому, МПП Фірмою «ЕРІДОН», вважає, що наданий ФГ «ЛАВАНДА» у якості підстави звільнення від відповідальності за Договором, сертифікат №5100-20-2015 про форм-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Торгово-промислової палати не є доказом дії обставин непереборної сили за Договором поставки №2209/20/20 від 31.01.2020р., укладеним між ФГ «ЛАВАНДА» та МПП Фірмою «ЕРІДОН», адже, цей сертифікат отримано на підтвердження дії обставин непереборної сили щодо обов`язку нарахувати податкові зобов`язання за травень 2020р. з податку на додатну вартість до ГУ ДПС в Одеській області, виходячи з бази оподаткування, визначеної з урахуванням п.189.1 ст.189 Податкового кодексу України, а саме: нарахувати податкові зобов`язання на результати врожаю озимої пшениці на площі 241,5 га та врожаю озимого ячменю на площі 74,5 га.

Відповідно ж до п.8.8.3 Договору поставки №2209/20/20 від 31.01.2020р. сторони домовилися, що підтвердженням форс-мажору є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України, яким засвідчене настання та тривалість форс-мажору.

Відповідач - ФГ «ЛАВАНДА», відзив на позовну заяву МПП Фірма «ЕРІДОН» до суду не надав.

06 квітня 2021р. до суду від ФГ «ЛАВАНДА» надійшла заява про приєднання до матеріалів справи у якості доказів копії довідки Гідрометеорологічного центру (не читаєма копія), листа Головного управління статистики в Одеській області від 12.05.2020р., протоколу №14 позачергового засідання комісії з питань технолого-екологічної безпеки та надзвичайної ситуації райдержадміністрації від 20.05.2020р., висновку про загибель посівів від 22.10.2020р., сертифікату №5100-20-2015 про форм-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Торгово-промислової палати.

При цьому, будь-яких клопотань щодо зменшення позовних вимог позивача за первісним позовом на підставі зазначених документів, зменшення судом нарахованих позивачем санкцій на підставі ст.551 Цивільного кодексу України, ст.231 Господарського кодексу України ФГ «ЛАВАНДА» до суду не надано.

Крім того, ФГ «ЛАВАНДА» подало до суду зустрічну позовну заяву, згідно якої просить суд визнати недійсним Договір поставки №2209/20/20 від 31.01.2020р., укладений між ФГ «ЛАВАНДА» та МПП Фірмою «ЕРІДОН».

В обґрунтування зустрічної позовної заяви ФГ «ЛАВАНДА» зазначає, що відповідно до п.6.7 Договору поставки №2209/20/20 від 31.01.2020р., в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати товару у відповідності до умов цього Договору, Покупець, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника компенсаційний платіж в розмірі 48% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст.625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

При цьому, відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначає ФГ «ЛАВАНДА», Верховним Судом 16.04.2020р. у справі №914/479/19 зроблено висновок, що вимоги ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України мають імперативний характер. Цією правовою нормою передбачено можливість сторін у договорі лише змінювати розмір процентів річних.

За таких обставин, позивач за зустрічним позовом зробив висновок про те, що сторони не мають права у договорі встановлювати будь-які інші компенсаційні платежі, які не передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Також, ФГ «ЛАВАНДА» послалося на ст.627 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а також на положення ч.ч.2,3 ст.6 Цивільного кодексу України, відповідно до яких сторони мають право врегулювати в договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

ФГ «ЛАВАНДА» вважає, що в Договір поставки №2209/20/20 від 31.01.2020р., укладений між ФГ «ЛАВАНДА» та МПП Фірмою «ЕРІДОН», включено несправедливі умови, які зазначені у ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: нарахування жорстких компенсаційних платежів.

Таким чином, посилаючись на положення ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України, позивач за зустрічним позовом вважає, що наявна невідповідність положень Договору принципам добросовісності, розумності, справедливості та рівності сторін у Договорі, до положень ч.2 ст.216 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання Договору поставки №2209/20/20 від 31.01.2020р. недійсним.

МПП Фірма «ЕРІДОН» проти зустрічного позову заперечує, посилаючись на те, що приписи ст.625 Цивільного кодексу України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нарахування процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскілки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, відповідач за зустрічним позовом зазначив, що відповідно до ст.536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч.5 ст.694 Цивільного кодексу України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

МПП Фірма «ЕРІДОН» зазначило, що у п.п.4,5 Додатку до Договору сторони встановили, що у разі порушення Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару на строк більше 15 календарних днів, Покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь Постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого Покупцем товару. Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли товар підлягав оплаті за умовами цього Додатку та закінчується днем повної оплати вартості отриманого товару.

Таким чином, відповідач за зустрічним позовом вважає, що проценти, визначені ст.536 Цивільного кодексу України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі, після настання терміну їх повернення. Поряд із цим, за порушення грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Як зазначає МПП Фірма «ЕРІДОН», аналогічної правової позиції у своїх рішеннях дотримується Верховний Суд, зокрема, у постановах від 10.09.2018р. у справі №908/24/18, від 18.12.2018р. у справі №908/639/18.

Враховуючи все викладене вище, МПП Фірма «ЕРІДОН» вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним Договору поставки №2209/20/20 від 31.01.2020р., укладеного між ФГ «ЛАВАНДА» та МПП Фірмою «ЕРІДОН».

Розглянув матеріали справи, заслухав представників сторін, судом встановлено, що 31.01.2020р. між МПП Фірма «ЕРІДОН» (Постачальник) та ФГ «ЛАВАНДА» (Покупець) був укладений Договір поставки №22098/20/20, відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах цього Договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцю продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість такого товару.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини щодо поставки товару.

Як вбачається з тексту зустрічної позовної заяви, ФГ «ЛАВАНДА» вважає, що наявні підстави для визнання недійсним Договору поставки №22098/20/20 від 31.01.2020р., у зв`язку із включенням до нього п.6.7, за умовами якого в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати товару у відповідності до умов цього Договору, Покупець, відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника компенсаційний платіж в розмірі 48% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст.625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

На думку позивача за зустрічним позовом, включення до умов Договору цього пункту суперечить положенням ст.625 Цивільного кодексу України у частині встановлення компенсаційного платежу, який не передбачений ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, а також положенням ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нарахування жорстких компенсаційних платежів.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

За приписами ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Суд вважає за необхідне зауважити, що ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, як вірно зазначив позивач за зустрічним позовом, згідно ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч.4 ст.179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, як вірно зауважив відповідач за зустрічним позовом, приписи ст.625 Цивільного кодексу України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем за зустрічним позовом вірно зроблено посилання на постанову Верховного суду від 16.04.2020р. у справі №914/479/19, у якій зазначено, що вимоги ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України мають імперативний характер. Цією правовою нормою передбачено можливість сторін у договорі лише змінювати розмір процентів річних. Право сторін у договорі забороняти та не застосовувати вимоги закону, встановлені ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, вказаною правовою нормою не передбачено.

Але, ФГ «ЛАВАНДА» зроблено власне трактування позиції Верховного Суду та зазначено, що сторони у договорі не мають право встановлювати будь-які інші компенсаційні платежі, які не передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

На думку суду, такий висновок позивача за зустрічним позовом суперечить положенням, зокрема, ст. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, які передбачають також можливість внесення до договору умов щодо нарахування боржнику процентів за користування чужими грошовими коштами, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Таким чином, встановлення у договорі іншого, ніж передбачений у ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, розміру процентів річних від простроченої суми, які боржник має сплатити у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання, жодним чином не суперечить положенням ст.625 Цивільного кодексу України.

Посилання позивача за зустрічним позовом на ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нарахування жорстких компенсаційних платежів, на думку суду, взагалі є недоречним, адже зазначений закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. При цьому, згідно п.22 ст.1 Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Отже, Закон України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на юридичних осіб і відсутні підстави для застосування цього Закону у якості аналогії закону.

Посилання позивача за зустрічним позовом на невідповідність положень Договору поставки №22098/20/20 від 31.01.2020р. принципам добросовісності, розумності, справедливості та рівності сторін у договорі положенням ч.2 ст.216 Цивільного кодексу України взагалі є незрозумілим, адже, згідно цієї норми законодавства якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Крім того, слід заважити, що відповідно до ст.217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Враховуючи зазначене, на думку суду, відсутні правові підстави для визнання недійсним Договору поставки №22098/20/20 від 31.01.2020р.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до п.9.2 Договору поставки №22098/20/20 від 31.01.2020р. він вступає в силу з моменту його підписання вповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2019р., а в частині проведення розрахунків за поставлений товар - до моменту проведення остаточних розрахунків. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Відповідно до п.1.2 Договору найменування, асортимент та кількість товару, який підлягає поставці за цим Договором, зазначаються в Додатках, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.2.3 Договору загальна вартість товару, що постачається за цим Договором, визначається Додатками та видатковими накладними, з врахуванням пункту 3.2. Договору. У випадку розбіжності даних у Додатках та у видаткових накладних щодо кількості, асортименту, ціни товару, перевагу має видаткова накладна.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що оплата товару здійснюється Покупцем в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором та Додатками до нього. У випадку поставки товару на умовах попередньої оплати, допускається оплата та поставка товару на підставі рахунку на попередню оплату, що містить істотні умови поставки, без укладення Додатків до цього Договору. Датою оплати товару вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника.

Відповідно до п.5.1 Договору умови та строки поставки товару зазначаються у Додатках до цього Договору або у рахунку на оплату, який містить істотні умови поставки.

Відповідно до матеріалів справи, 24.03.2020р. сторонами було підписано Додаток №2209/20/20/1-МД/П від 24.03.2020р. до Договору поставки №22098/20/20 від 31.01.2020р., відповідно до п.1 якого сторонами визначено, що відповідачу поставляється наступний товар: моноамонійфосфат (МАП) №-11% Р2О5 -52% в біг-бегах на суму 176 000 грн. 04 коп. з урахуванням ПДВ.

Пунктом 3 Додатку визначено, що оплата повної вартості товару, який постачається на умовах цього Додатку, здійснюється Покупцем з дотриманням умов п.п.3.2-3.3 Договору поставки, в наступному порядку: 30% від загальної вартості товару Покупець сплачує на умовах попередньої оплати в строк до 31.03.2020р. 70% від загальної суми вартості товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 01.09.2020р.

Згідно п.4 Додатку у разі відвантаження Постачальником товару без отримання від Покупця попередньої оплати, як це передбачено п.3 цього Додатку, такий товар буде вважатися поставленим Покупцю на умовах відстрочення оплати. У цьому разі Покупець зобов`язаний здійснити належний платіж в розмірі попередньої оплати за такий товар впродовж 15 календарних днів з моменту його отримання за видатковою накладною.

За матеріалами справи, відповідно до видаткової накладної №10706 від 03.04.2020р. МПП Фірма «ЕРІДОН було поставлено ФГ «ЛАВАНДА» товар на суму 176 000 грн. 04 коп., який було прийнято Покупцем без зауважень.

Отже, виходячи з умов п.4 Додатку до Договору, строк оплати товару сторонами встановлено до 01.09.2020р. Але, ФГ «ЛАВАНДА» лише частково оплачено товар згідно платіжного доручення №239 від 02.04.2020р. на суму 52 800 грн 01 коп. Доказів оплати решти отриманого товару відповідач до суду не надав.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У частині 1 ст. 174 Господарського кодексу України законодавець встановив, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати свої зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, виходячи з викладеного вище, наявні підстави для стягнення з ФГ «ЛАВАНДА» на користь МПП Фірма «ЕРІДОН» заборгованості у розмірі 123 200 грн 03 коп.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.6.2 Договору Покупець, у разі несвоєчасної оплати товару, повинен сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення від вартості отриманого але не оплаченого товару за кожний день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд встановив, що він не є вірним, у зв`язку з чим судом зроблено власний розрахунок пені, за яким розмір пені, за заявлений позивачем період становить 3 958 грн 56 коп., у зв`язку із чим вимога позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 3 969 грн 40 коп. підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.7. Договору встановлено, що в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати товару чи невиконання зобов`язань передбачених пунктами 3.2 та 3.3 цього Договору, Покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника компенсаційний платіж в розмірі 48% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст.625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

За приписами ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Перевіривши розрахунок 48% річних, наданий МПП Фірма «ЕРІДОН», суд встановив, що він не є вірним та стягненню підлягає 48% річних у розмірі 15 834 грн 23 коп.

Перевіривши наданий МПП Фірма «ЕРІДОН» розрахунок інфляційних втрат судом встановлено, що він не є вірним та за заявлений позивачем період розмір інфляційних втрат на суму заборгованості склав 3 479 грн 86 коп. Але, визначення ціни позову є правом позивача у справі, у зв`язку із чим задоволенню підлягає вимога позивача за первісним позовом щодо стягнення з ФГ «ЛАВАНДА» інфляційних втрат у розмірі 616 грн.

Відповідно до п.5 Додатку у разі порушення Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару на строк більше 15 календарних днів, Покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь Постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого Покупцем товару.

Відповідно до ст.536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного. Відповідно до ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Перевіривши розрахунок 36% річних за користування товарним кредитом, суд встановив, що він не є вірним, у зв`язку із чим судом здійснено власний розрахунок 36% річних, за яким стягненню підлягає 11 875 грн 68 коп.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог МПП Фірма «ЕРІДОН».

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача у відповідності до положень ст.129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Малого приватного підприємства Фірми «ЕРІДОН» до Фермерського господарства «ЛАВАНДА» про стягнення заборгованості у розмірі 123 200 грн 03 коп., інфляційних втрат у розмірі 616 грн, 48 % річних у розмірі 15 877 грн 61 коп., процентів за користування товарним кредитом у розмірі 11 908 грн 21 коп. та пені у розмірі 3 969 грн 40 коп. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства «ЛАВАНДА» (68510, Одеська обл., Тарутинський р-н, с. Петрівка, вул. Кірова, 11, , електронна адреса: , ) на користь Малого приватного підприємства «ЕРІДОН» (08143, Київська область, Києво-Святошинський р-н, с. Княжичі, вул. Воздвиженська, буд.46; адреса для листування: 03191, м. Київ, а/с 50, код ЄДРПОУ - 19420704, електронна адреса: , ) заборгованість у розмірі 123 200 грн 03 коп., 48% річних у розмірі 15 834 грн 23 коп., 36% річних за користування товарним кредитом у розмірі 11 875 грн 68 коп., інфляційні втрати у розмірі 616 грн, пеню у розмірі 3 958 грн 56 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 332 грн. 27 коп.

3. У задоволенні решти позову Малого приватного підприємства Фірми «ЕРІДОН» до Фермерського господарства «ЛАВАНДА» про стягнення - відмовити.

4. У задоволенні зустрічної позовної заяви Фермерського господарства «ЛАВАНДА» до Малого приватного підприємства Фірми «ЕРІДОН» про визнання недійсним Договору поставки №22098/20/20 від 31.01.2020р., укладеного між Фермерським господарством «ЛАВАНДА» до Малим приватним підприємством Фірми «ЕРІДОН» - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 04 червня 2021 р.

Суддя Н.В. Рога