ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2021 р. Справа№ 910/9522/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 31.05.2021

за апеляційною скаргою Київського казенного експериментально протезно-ортопедичного підприємства

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 (повний текст складено 28.01.2021)

у справі № 910/9522/20 (суддя - Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвапол»

до Київського казенного експериментально протезно-ортопедичного підприємства

про стягнення 4 293 304, 25 грн,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвапол» (далі - ТОВ «Інвапол») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського казенного експериментально протезно-ортопедичного підприємства (далі - Казенне підприємство) про стягнення 4 293 304, 25 грн.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №1/14 від 30.01.2014 щодо своєчасної оплати поставленої продукції.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2021 задоволено позовні вимоги. Стягнуто із Казенного підприємства на користь ТОВ «ІНВАПОЛ» основну заборгованість в розмірі 3 953 595, 20 грн, 220 271, 80 грн - 3 % річних, інфляційні втрати в розмірі 119 437, 25 грн, судовий збір в розмірі 64 399, 56 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що позивачем доведено факт поставки товару за договором. Однак, відповідач не виконав свій обов`язок по оплаті товару у повному обсязі. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача основної суми заборгованості за поставлений товар та 3 % річних і інфляційних втрат.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Казенне підприємство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того, скаржником заявлено клопотання про витребування у позивача доказів, зокрема, документів на підтвердження поставки товару (видаткові накладні, паспорти якості, документ, який підтверджує сертифікацію товару, тощо).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Казенного підприємства, встановлено учасникам справи строк для подачі відзивів та заяв. Справу призначено до розгляду на 26.04.2021.

05.04.2021 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшли пояснення щодо клопотання про витребування доказів, в яких сторона просила відмовити у задоволенні клопотання про витребування доказів. Заперечуючи проти клопотання, позивач вказував, що нові докази можуть бути прийняті, якщо особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин. При цьому скаржник, під час розгляду справи судом першої інстанції не надавав жодних заяв по суті та заяв з процесуальних питань (зокрема, щодо неможливості подання будь-яких доказів).

У судовому засіданні оголошувалася перерва, зокрема, 26.04.2021 до 17.05.2021, а 17.05.2021 перерву було оголошено до 31.05.2021.

У судове засідання 31.05.2021 з`явилися представники сторін - позивача та відповідача.

Щодо заявленого скаржником клопотання про витребування доказів.

Порядок подання доказів унормовано ст. 80 ГПК України, відповідно до ч. 1 - 4 якої учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Порядок поновлення процесуальних строків урегульовано ст. 119 ГПК України, відповідно до ч. 1 якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За приписами ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Водночас, заявником взагалі не зазначено про неможливість надання таких доказів самостійно та доказів неможливості звернення з відповідним клопотанням до суду першої інстанції (матеріалами справи підтверджується обізнаність сторони про провадження), не зазначено, в чому полягає винятковість випадку. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення відповідного клопотання без задоволення на підставі ст. 81 ГПК України. Водночас, суд апеляційної інстанції оглянув надані на виконання ухвали суду апеляційної інстанції, всі надані позивачем оригінали документів, додані до позовної заяви.

У судовому засіданні учасники справи надали пояснення, суд з`ясував обставин справи та дослідив докази, в тому числі зазначені оригінали.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду - скасувати. Представник позивача проти доводі апеляційної скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Казенне підприємство не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що змістом п. 8.1. договору поставки № 1/14 від 30.01.2014 встановлено, що договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.12.2018 року. Строк дії договору поставки № 1/14 від 30.01.2014 закінчився 31.12.2018 року. А відтак суд першої інстанції проігнорував факт закінчення строку дії договору та необґрунтовано прийшов до висновку про те, що поставка в 2020 році здійснена на виконання договору та про те, що поставка товару взагалі відбулась.

Також скаржник вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що спірне зобов`язання з оплати товару могло виникнути лише після виконання позивачем всіх обов`язків з поставки, встановлених договором, які позивачем виконані не були. Так, відповідно до п. 4.1, п. 4.2 договору будь-якій поставці товару на підставі договору має передувати замовлення відповідача, і лише після цього позивач здійснює поставку товару. Без узгодження обставин щодо того чи замовлявся спірний товар (існування та узгодження сторонами замовлення) у відповідача не міг виникнути обов`язок з прийняття спірного товару. Однак в матеріалах справи немає жодного замовлення відповідача.

Скаржник вказує, що він не брав участь у розгляді справи у суді першої інстанції з поважних причин, відтак заявив клопотання про витребування у позивача замовлення відповідача на поставку товару.

На переконання скаржника, судом першої інстанції не було враховано, що позивачем не надано до суду в підтвердження викладених за змістом позову доводів, документів, що вказані в п. 4.4. договору, зокрема жодних документів про якість та сертифікацію спірного товару. В матеріалах справи також відсутні докази отримання відповідачем документів на виконання п. 4.4. договору. Єдиними доказом на які позивач посилається, як на підтвердження поставки є копії видаткових накладних за січень - травень 2020 року.

Крім того, скаржник вважає, що надані видаткові накладі, що містяться в матеріалах справи, підписані невстановленою та не уповноваженою особою, оскільки підпис на даних актах відрізняється від підпису директора Казенного підприємства Страшного Сергія Андрійовича.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

26.04.2021 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в строк, встановлений судом та з доказами надсилання іншому учаснику справи. Відзив прийнято до розгляду в порядку ст. 263 ГПК України.

Позивач вказує, що за відсутності заяви, повідомлення про розірвання договору від будь-кого зі сторін протягом 2019 та 2020 років, строк дії договору автоматично продовжується на кожен рік відповідно за принципом «мовчазної згоди». Окрім цього, скаржник самостійно вчиняв дії з визнання такого правочину, зокрема, в період з 19.05.2020 по 05.06.2020 здійснив три оплати товару за даним договором (250 000, 00 грн за платіжним дорученням № 4017, 51 297, 00 грн - платіжне доручення № 4019, 100 736, 00 грн - платіжне доручення № 4050). Після переказу вказаних коштів скаржником не було вчинено жодних дій щодо повернення цих коштів як помилково перерахованих. Наведене, на переконання сторони, є схваленням такого правочину.

Також позивач зазначає, що після відкриття провадження у дані справі на адресу сторони надійшло повідомлення від скаржника від 05.10.2020 № 1611/01, відповідно до якого останній повідомив про намір врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди.

Позивач вважає хибним висновок скаржника про те, що у нього не міг виникнути обов`язок з прийняття поставленого товару. Так, позивач вказує, що усі наявні в матеріалах копії видаткових накладних щодо поставки товару підписані особою, яка здійснювала прийом такого товару від скаржника, а також скріплені печаткою Казенного підприємства. Відповідачем здійснено часткову оплату. Такі дії свідчать про дійсність таких документів та волевиявлення скаржника на прийняття такого товару.

Крім того, позивач вказує, що в матеріалах справи наявні копії специфікації до договору, які за своїм змістом є аналогічними з вказаними видатковими накладними, які теж підписані уповноваженою особою від скаржника - директором С.А. Страшним, та скріплені печаткою Казенного підприємства. Специфікації за своїм змістом є аналогічними з вказаними видатковими накладними. При цьому скаржник прямо не зазначає, що ним не визнається факт поставки товарів або що такої не відбувалося взагалі.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 30.01.2014 між ТОВ «Інвапол», як постачальником та Казенним підприємством, як покупцем було укладено договір поставки № 1/14 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець - прийняти й оплатити товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим договором.

Постачальник зобов`язується поставляти товар окремими партіями в кількості і асортименті, визначених у видаткових накладних та заявках покупця, що є невід`ємними частинами даного договору (п. 1.2. договору).

Пунктом 2.1. договору визначено, що асортимент та ціна на товар, що поставляється, визначаються на підставі видаткових накладних постачальника, погоджених покупцем, які є невід`ємною частиною даного договору.

Загальна сума договору складає суму всіх видаткових накладних, що є невід`ємною частиною договору (п. 2.4. договору).

Відповідно до п. 4.4. договору моментом здійснення поставки товарів постачальником є їх отримання покупцем з відповідною відміткою в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (товарно-транспортна накладна, видаткова накладна). Разом з товаром покупцю повинні передаватись належні товару документи, що підтверджують його якість і безпеку, включаючи сертифікати, якісні посвідчення, ветеринарні довідки/свідоцтва (оригінали або копії , завірені печаткою постачальника).

Згідно з п. 5.1. договору покупець оплачує поставлені товари за цінами, вказаними у замовленні та товаросупроводжувальній документації, на умовах даного договору в порядку і формах, які не суперечать чинному законодавству України.

Розрахунки за поставлений постачальником товар здійснюються протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки товару (п. 5.2. договору).

Абзацом 1 п. 6.1. договору визначено, що постачальник зобов`язаний постачати покупцю товари в межах наявного у нього асортименту та на умовах даного договору.

Покупець зобов`язаний прийняти та оплатити поставлені товари відповідно до вимог даного договору (абз. 1 п. 6.3. договору).

Пунктом 7.1. договору визначено, що недотримання умов даного договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.12.2018 (п. 8.1. договору). В разі, якщо за тридцять днів до закінчення строку дії договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його, то дія договору автоматично продовжується на один рік на тих же умовах (п. 8.2. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 11.01.2020 по 27.05.2020 постачальник поставив покупцю товарів на загальну суму 4355 628, 20 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 15 від 11.01.2020, № 16 від 15.01.2020, № 22 від 28.01.2020, № 71 від 04.02.2020, № 72 від 05.02.2020, № 73 від 07.02.2020, № 77 від 12.02.2020, № 80 від 17.02.2020, № 84 від 25.02.2020, № 93, 91, 92, 94 від 02.03.2020, № 96 від 05.03.2020, № 100 від 11.03.2020, № 109 від 17.03.2020, № 110, 111, 114 від 18.03.2020, № 115 від 26.03.2020, № 116 від 01.04.2020, № 165 від 06.05.2020, № 168 від 08.05.2020, № 174 від 20.05.2020, №176 від 27.05.2020, № 177 від 26.05.2020, № 177 від 26.05.2020.

Позивач, звертаючись до господарського суду, зазначив, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання щодо сплати вартості товару, частково, а саме в розмірі 404 307, 17 грн, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 3 953 595, 20 грн.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися правовідносини з поставки товару. Спір у справі стосується наявності або ж відсутності підстав для стягнення заборгованості за поставлений товар.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника щодо припинення дії договору з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Як вбачається з умов договору, сторони в порядку ст. 6278 Цивільного кодексу України узгодили, що у разі, якщо за тридцять днів до закінчення строку дії договору жодна сторона не виявить бажання розірвати його, то дія договору автоматично продовжується на один рік на тих же умовах (п. 8.2. договору). Доказів звернення однієї із сторін з вимогою розірвати договір матеріали справи не містять. До того, ж в матеріалах справи наявні специфікації, видаткові накладні, платіжні доручення та лист покупця (щодо можливості мирового урегулювання правовідносин), що підтверджує факт наявності правовідносин за договором між сторонами. А тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовідносини за договором автоматично продовжувалися на кожний наступний рік в порядку, передбаченому п. 8.2. договору.

Нормою ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 Цивільного кодексу України). Одностороння відмова від зобов`язання, в силу ст. 525 Цивільного кодексу України, не допускається.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 11.01.2020 по 27.05.2020 постачальник поставив покупцю товарів на загальну суму 4355 628, 20 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 15 від 11.01.2020, № 16 від 15.01.2020, № 22 від 28.01.2020, № 71 від 04.02.2020, № 72 від 05.02.2020, № 73 від 07.02.2020, № 77 від 12.02.2020, № 80 від 17.02.2020, № 84 від 25.02.2020, № 93, 91, 92, 94 від 02.03.2020, № 96 від 05.03.2020, № 100 від 11.03.2020, № 109 від 17.03.2020, № 110, 111, 114 від 18.03.2020, № 115 від 26.03.2020, № 116 від 01.04.2020, № 165 від 06.05.2020, № 168 від 08.05.2020, № 174 від 20.05.2020, №176 від 27.05.2020, № 177 від 26.05.2020, № 177 від 26.05.2020.

Також з матеріалів справи вбачається, що покупець частково виконав свої зобов`язання та здійснив часткову оплату товару, що підтверджується платіжним дорученням № 4017 від 19.05.2020, згідно з яким Казенне підприємство перерахувало на рахунок ТОВ «Інвапол» кошти у розмірі 250 000, 00 грн, платіжним дорученням № 4019 від 21.05.2020, яким перераховано 51 297, 00 грн, платіжним дорученням № 4050 від 05.06.2020, яким перераховано 100 736, 00 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що наведені накладні не можуть вважатися належним доказом поставки, оскільки вони не підписанні керівником підприємства з огляду на таке.

Умови договору не містять положень про підписання видаткових накладних виключно керівником Казенного підприємства, доказів відповідного застереження у статутних документах скаржником також не надано.

Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) встановлено порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Відповідно до п. 2.1. первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно з п. 2.5. Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.

Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Аналіз наведених норм положення свідчить що приймання матеріальних цінностей може здійснюватися на підставі письмового договору, довіреності, акту органу юридичної особи, тощо.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, видаткові накладні окрім підпису представника покупця скріплені печаткою підприємства. До того ж, в матеріалах справи наявні специфікації до договору поставки, перелік товару, який повністю відповідає переліку товару, зазначеному в накладних (аналогічні позиції). Специфікації підписано директором С.А. Страшним і також скріплено печаткою підприємства. Питання невідповідності (підробки) підпису скаржником не порушувалося ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

Крім того, скаржником було здійснено часткову оплату поставленого товару, що підтверджується платіжними дорученнями з призначеннями платежу: «оплата за стопи», «мат спінений анти бак». Наведені позиції відповідають товару, зазначеному в накладних. Доказів, на підтвердження перерахування коштів за іншими правочинами або за інший період, скаржником не надано.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що надані позивачем докази на підтвердження здійснення поставки товару більш вірогіднішими, аніж заперечення скаржника, які фактично зводяться до формальної незгоди з якістю товару, встановлення особи підписанта. При цьому стороною чітко не заперечується факт поставки. З наведених причин відхиляються доводи скаржника про відсутність його замовлень, оскільки наявні специфікації за своїм змістом відповідають замовленню, а надані накладні - підтвердженням такої поставки.

Посилання скаржника на відсутність документації стосовно якості товару відхиляється судом як необґрунтоване з огляду на таке.

Правові наслідки передання товару неналежної якості передбачено ст. 678 Цивільного кодексу України, згідно з ч. 1, 2 якого покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Однак, жодних звернень до продавця з претензіями щодо якості поставленого товару покупцем не виставлялося. Доказів зворотного - про заперечення стосовно якості товару, матеріали справи, в розумінні ст. 73 - 80 ГПК України, не містять. Посилання на таку обставину лише на стадії апеляційного перегляду, більше ніж через рік з моменту поставки не може свідчити про добросовісну поведінку контрагента. А тому посилання скаржника у такій частині визнаються безпідставними.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача 3 953 595, 20 грн заборгованості за поставлений товар та правомірно задовольнив позов у вказаній частині.

Крім суми основної заборгованості позивачем також було заявлено до стягнення із відповідача 3 % річних у розмірі 220 271, 80 грн та інфляційні втрати в розмірі 119 437, 25 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу є такими, що заявлені правомірно.

Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції (яким здійснено перерахунок матеріальних втрат) щодо того, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 119437, 25 грн та 3 % річних у сумі 220 271, 80 грн за заявлені періоди.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ТОВ «Інвапол» про стягнення заборгованості за договором поставки.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київського казенного експериментально протезно-ортопедичного підприємства на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі № 910/9522/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі № 910/9522/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 07.06.2021

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич