ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2021 р. Справа№ 910/7190/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Реуцькій Т.О.

представники сторін у судове засідання не зявились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа - Гарант" та приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

на рішення господарського суду міста Києва від 06.08.2020 року

у справі №910/7190/20 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа - Гарант"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

про стягнення 78 959.77 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа - Гарант" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" 71 480.61 грн. страхового відшкодування, 5 607.13 грн. пені, 796.83 грн. 3% річних, 1 075.20 грн. збитків від інфляції, всього 78 959.77 грн. Крім того, просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000.00 грн., судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.09.2019 року о 09 - 50 по вул. Незалежності, 52 у м. Боярка Києво - Святошинського району Київської області трапилась дорожньо - транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення автомобіля "Isuzu", державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля "Ford Focus", державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю "Ford Focus", який був застрахований у позивача, ДТП відбулася з вини водія автомобіля "Isuzu", вартість відновлювального ремонту автомобіля " Ford Focus " становить 71 480.61 грн.. На виконання умов договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 28.05.2019 року №06-PR/01-900-00047 страхова компанія "Альфа - Гарант" виплатила страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 71 480.61 грн., цивільно - правова відповідальність водія автомобіля "Isuzu" ОСОБА_1 за шкоду, завдану майну третіх осіб, застрахована у приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна ", відповідач не задовольнив вимогу позивача на 71 480.61 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, обґрунтовуючи тим, що позивач виплатив страхове відшкодування з порушенням умов договору страхування, та не врахував коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу, позовні вимоги в частині стягнення пені та 3% річних, збитків від інфляції, судового збору безпідставні.

Рішенням господарського суду м.Києва від 06.08.2020 року позов задоволено частково: стягнуто з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" 71 480.61 грн. страхового відшкодування, 1 902.90 грн. судового збору, у іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовив.

Мотивуючи рішення господарський суд першої інстанції вказав на те, що твердження відповідача про виплату позивачем страхового відшкодування з порушенням умов договору страхування, бо позивачем не враховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу, не відповідає положенням п.6 договору страхування, яким передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться без врахування коефіцієнту фізичного зносу, та п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003, за яким значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ. При цьому зазначив, так як вимоги частини 2 статті 625 ЦК України про обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми не розповсюджується на правовідносини, що виникають, у зв`язку із заподіянням шкоди, у задоволенні цієї частини позову господарський суд першої інстанції відмовляє. Оскільки пунктом 36.5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено стягнення пені у відносинах між страховиком та страхувальником, а не між страховими компаніями, у цій частині позовних вимог також відмовлено. Також, оскільки позивачем не надано належних доказів понесених витрат на правничу допомогу, відмовлено у стягненні цих витрат.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду м. Києва від 06.08.2020 року позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішенням господарського суду м. Києва від 06.08.2020 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача 71 480.61 грн. основного боргу, 5 607.13 грн. пені, 796.83 грн. 3% річних, 1 075.20 грн. збитків від інфляції, всього 78 959.77 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000.00 грн., судовий збір.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги позивач вказав на те, що висновки господарського суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не відповідають вимогам закону. Зобов`язання страховиків у даному випадку є грошовим, так як зводиться до здійснення страхової виплати. Тому у разі прострочення його виконання настає відповідальність у вигляді пені та передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Відповідач також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішенням господарського суду м. Києва від 06.08.2020 року в частині задоволення позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити, стягнути з позивача судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 153.00 грн..

В обґрунтування поданої апеляційної скарги відповідач вказав, що висновки господарського суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог є безпідставними, так як при визначенні суми страхового відшкодування не ураховано коефіцієнт фізичного зносу, що є обов`язковим згідно з пунктом 15.4 договору добровільного страхування транспортних засобів між позивачем та застрахованою особою. При цьому зазначив, що позивач не довів необхідність заміни деталей, не надав належних доказів, акту виконаних робіт чи наряд - замовлення, які б підтверджували необхідність заміни чи ремонту тих чи інших деталей, які були включені до рахунку ТОВ «ВіДі-Край Моторз» на загальну суму 71 480.61 грн. Доводи відповідача щодо відсутності в матеріалах справи акту виконаних робіт, що підтверджував би здійснені відновлювальні роботи по пошкодженому транспортному засобу, залишені без уваги судом та не знайшли своєї оцінки у рішенні. Об`єм зобов`язань AT «СК «ІНГО» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначається безпосередньо нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Правовідносини по договору добровільного страхування між позивачем та його страхувальником не впливають на обов`язок відповідача щодо сплати страхового відшкодування, згідно положень Закону, відповідач сплачує страхове відшкодування з урахуванням зносу. Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Тому, розмір та порядок формування страхової виплати за договором добровільного страхування не має прямого впливу на розмір та порядок формування виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності, оскільки виплата страхового відшкодування за обов`язковими видами страхування чітко регламентована нормативно-правовими актами та має здійснюватись виключно на підставі відповідних норм чинного законодавства. В частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача у стягненні з відповідача 3% річних та збитків від інфляції, пені та витрат на професійну правничу допомогу рішення суду правомірне.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/7190/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Руденко М.А. (доповідач у справі), судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі №910/1527/20 та призначено справу до розгляду на 20.10.2020 року об 11-00.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2020 р. у справі клопотання відповідача було задоволено, призначено по справі №910/7190/20 судову автотоварознавчу експертизу. Проведення судової експертизи доручити провести Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6). Провадження у справи зупинено.

08.04.2021 року Київський науково дослідний інститут судових експертиз направив супровідним листом № 33043/20-54 від 30.03.2021 року матеріали справи та висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи у господарській справі №910/7190/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2021 року поновлено провадження у справі № 910/7190/20. Розгляд справи призначити на 18.05.2021.

13.05.2021 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшли пояснення по справі.

17.05.2021 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання, в якому просив суд здійснити розгляд апеляційних скарг у відсутності уповноваженого представника відповідача.

18.05.2021 у судове засідання, представники сторін не з`явились, про причини неявки представник позивача суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином. (а.с. 250,251).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, клопотання відповідача підлягає задоволенню, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними у справі доказами.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між позивачем та страхувальником 28.05.2019 року укладено договір №06-PR/01-900-00047 добровільного страхування наземного транспортного засобу, автомобіля "Ford Focus", державний номерний знак НОМЕР_2 .(а.с. 20-24)

В подальшому, 02.09.2019 року о 09 - 50 по вул. Незалежності, 52 у м. Боярка Києво - Святошинського району Київської області трапилась дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобіля "Isuzu", державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля "Ford Focus", державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Постановою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 23.09.2019 року у справі №369/12034/19 встановлено, що ДТП відбулася з вини водія автомобіля "Isuzu", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 .(а.с. 34)

Вартість відновлювального ремонту автомобіля "Ford Focus", пошкодженого внаслідок ДТП, згідно розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту від 20.09.2019 року №СТ/19/0288 склала 71 480.61 грн. (а.с. 35)

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/001519530 цивільно - правова відповідальність ОСОБА_1 за шкоду, завдану майну третіх осіб під час ДТП за участю автомобіля "Isuzu", державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована у відповідача, приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна ". (а.с. 38)

Платіжним дорученням від 20.09.2019 року №3319 (а.с. 37) позивач, товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа - Гарант", виплатило на підставі заяви страхувальника, відповідно до рахунку від 17.09.2019 року № 1053912, розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту від 20.09.2019 року №СТ/19/0288 (а.с. 36) отримувачу ТОВ "Віннер Автомотів", який здійснював ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, страхове відшкодування в розмірі 71 480.61 грн..

Відповідно до положень ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Згідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно з пунктом 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

При цьому, у відповідності до вимог частини другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Згідно з наведеною нормою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних та інфляційні не визнаються неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України і статті 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Отже, за змістом наведеної норми закону інфляційні втрати, нараховані на суму боргу, та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні кредитору матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, що належать до сплати кредиторові.

У правових висновках, викладених у постанові Великої Палати Верховного суду від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц провадження №14-16цс 18, Велика Палата визнала за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у Постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин (пункти 31, 32.2 постанови). Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України) (пункт 44 постанови). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (пункт 45 постанови).

З урахуванням положень ч.2 ст.625 ЦК України, пункту 36.5 ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 року позивач правильно здійснив розрахунок заявлених до стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, в межах можливого розміру за заявлений період, з урахуванням вимог чинного законодавства.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 71 480,61 грн., 3% річних в розмірі 796,83 грн. за період з 06.01.2020 по 20.05.2020, збитків від інфляції у розмірі 1075,20 за період з січня 2020 по квітень 2020, пені в сумі 5 607,13 грн. за період з 06.01.2020 по 20.05.2020рік (що розраховувалась за кожен період окремо) є правомірними.

Доводи апеляційної скарги відповідача про незаконне нарахування господарським судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення коефіцієнту фізичного зносу, недоведення необхідності заміни деталей, ненадання акту виконаних робіт чи наряд - замовлення, які б підтверджували необхідність заміни чи ремонту тих чи інших деталей, які були включені до рахунку ТОВ «ВіДі-Край Моторз» на загальну суму 71 480.61 грн., суд вважає безпідставними зважаючи на наступне.

Пунктом 6 договору страхування передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться без врахування коефіцієнту фізичного зносу.

Пунктом 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року визначено, що значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Окрім того, згідно висновком експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 33043/20-54 від 30.03.2021 року , загальна вартість ремонту становить 83 246,91 грн., в свою чергу розмір позовних вимог в частині вартості ремонту становить 71 480,61 грн., отже колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо стягнення страхового відшкодування в розмірі 71 480,61 грн. в межах позовних вимог відповідно до ч.2 ст. 237 ГПК України.

З урахуванням наведених вище вимог та того, що позивач надав докази на підтвердження своїх позовних вимог, використавши своє право і обов`язок надання доказів відповідно до ст.ст.42, 46, 74 ГПК України, відповідач таких доказів не надав, колегія суддів вважає доводи позивача у цій частині обґрунтованими, відповідача - такими, що не доведені належними та допустимими доказами.

Згідно з вимогами ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За таких обставин висновок господарського суду першої інстанції про розмір підлягаючих стягненню з відповідача 71 480.61 грн. за основною вимогою, пені в розмірі 5 607.13 грн., 3% річних в розмірі 796,83 грн., збитків від інфляції в розмірі 1 075.20 грн. є законним і обґрунтованим.

При вирішенні питання про обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу судова колегія виходить з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 цього Закону).

У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

Згідно з вимогами ст.126 ГПК України:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З урахуванням того, що суму гонорару за надання правничої допомоги позивач та адвокат погодили у відповідному завданні - дорученні №37 від 15.01.2020 року (а.с.45) до договору про надання правничої допомоги, адвокат надав правничу допомогу у повному обсязі, на підтвердження чого надано детальний розрахунок та опис робіт (наданих послуг), акт прийому - передачі наданої правничої допомоги, відповідно до платіжного доручення №11254 від 20.01.2020 року (а.с.46 ) за надану правничу допомогу позивач сплатив 5000,00 грн., колегія суддів вважає обґрунтованими доводи ТДВ СК "Альфа - Гарант" щодо необхідності стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000.00 грн., доводи ПрАТ АСК "Інго Україна" та висновок господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у цій частині - безпідставними.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки місцевого господарського суду, апеляційної скарги відповідача - не спростовують їх з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачем доведено обґрунтованість своєї апеляційної скарги, відповідачем - не доведено, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення господарського суду м. Києва від 06.08.2020 року у справі №910/7190/20 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 5 607.13 грн., 3% річних в розмірі 796.83 грн., збитків від інфляції в розмірі 1 075.20 грн., 5 000.00 грн. за професійну правничу допомогу, ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги у цій частині задовольнити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 253, 254, 269, 270, 273, 275, 277, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа - Гарант" на рішення господарського суду м.Києва від 06.08.2020 року у справі №910/7190/20 року задовольнити.

2. Скасувати рішення господарського суду м. Києва від 06.08.2020 року у справі №910/7190/20 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

3. Прийняти в цій частині нове рішення.

« Стягнути з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (01054, м.Київ, вул.Бульварно - Кудрявська, 33 код 16285602 ) на користь товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа - Гарант" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26 код 32382598 ) 5 607 грн. 13 коп. пені, 796 грн. 83 коп. трьох відсотків річних, 1 075 грн. 20 коп. збитків від інфляції, 5 000 грн. 00 коп. за професійну правничу допомогу»

5. У іншій частині рішення господарського суду м. Києва від 06.08.2020 року у справі №910/7190/20 року залишити без змін.

6. У задоволенні апеляційної скарги приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна " на рішення господарського суду м. Києва від 06.08.2020 року у справі №910/7190/20 року відмовити.

7. Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

8. Матеріали справи №910/7190/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 04.06.2021.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко