ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2021 р. м.Київ Справа№ 910/16296/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Дикунської С.Я.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Cалій І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 12.01.2021

у справі № 910/16296/20 ( суддя Карабань Я.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 5 735, 71 доларів США, що еквівалентно 162 757, 73 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 5 735, 71 доларів США, що еквівалентно 162 757, 73 грн, у зв`язку із втратою вантажу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не забезпечив схоронності вантажу під час його перевезення за залізничною накладною №44728079 у вагонах №95353827 та №95311148, посилається на ст.15, 166, 22, 909, 918, 924 Цивільного кодексу України, ст.1, 7, 224, 225, 307, 308, 314 Господарського кодексу України, ст.24, 110, 111, 113-115, 129 Статуту залізниць України.

Короткий зміст заперечень проти позову

Відповідач проти позову заперечував, вказуючи, що спірні вагони №95353827 та №95311148 прибули в непошкодженому стані комерційні акти залізницею не складались, а зазначені вагони з вантажем було прийнято позивачем без зауважень, жодних заяв про складання комерційних актів про нестачу від позивача не надходило, а тому залізниця звільняється від відповідальності за нестачу вантажу.

Також зазначає, що комерційний акт про нестачу вантажу або скарга про відмову у складанні такого акту є незалежними в розумінні ст. 77 Господарського процесуального кодексу України доказами нестачі вантажу. Наявність вказаних доказів є обов`язковою умовою для подання позову до про нестачу вантажу, однак такі документи позивачем не надані.

Короткий зміст відповіді на відзив

Від позивача (Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД") надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечує проти обставин викладених у відзиві та зазначає, що вантаж було втрачено з вини відповідача та саме він має відшкодовувати збитки.

Відповідач на виконання вимог ст.. 52, 129 Статуту, п. 4 Правил складання актів зобов`язаний був перевірити масу вантажу та скласти комерційний акт, однак в цьому було необґрунтовано відмовлено.

Вказує на ті обставини, що Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області складено акт експертизи №120-0671, який підтверджує недостачу у вагонах є результатом втрати вантажу відповідачем під час перевезення.

У відповідності до ст. 924 Цивільного кодексу України, ст.. 314 Господарського кодексу України, ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", пунктів 105, 110, 113, 114 Статуту залізниць України та умов Договору №99-38234181/2020-001 відповідач є відповідальним за збереження вантажу.

Твердження відповідача про те, що жодних заяв про складання комерційного акту про нестачу вантажу від вантажоодержувача не надходило, є невірним, що спростовується доказами: Листом ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" №560 від 27.07.2020, Листом ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" №537 від 29.07.2020.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2021 у справі №910/16296/20 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення суми грошових коштів у розмірі 5 735, 71 доларів США, що еквівалентно 162 757, 73 грн. - задоволено повністю.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД" (04071, місто Київ, вулиця Ярославська, будинок 58, ідентифікаційний код 38234181) 5 735 (п`ять тисяч сімсот тридцять п`ять) доларів США 71 цент, що еквівалентно 162 757 (сто шістдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят сім) грн 73 коп. збитків та судовий збір у розмірі 2 439 (дві тисячі чотириста тридцять дев`ять) грн 89 коп.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що факт нестачі вантажу був встановлений Регіональною Торгово-промисловою палати Миколаївської області за результатами проведеної експертизи вагонів з вантажем, про що експертом Регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області був складений акт експертизи №120-0671 від 29.07.2020. Відповідно до акту експертизи нестача вантажу у вагоні № 95353827 склала 19 950 кг, у вагоні № 95349148 - 13 500 кг, а разом - 33 450 кг.

У відповідності до ст.113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, недостачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що недостача виникла з незалежних від неї причин, а відповідачем на виконання п.113 Статуту не надано доказів виникнення нестачі з причин, які від неї не залежали, в зв`язку з чим покладено цивільно-правову відповідальність за втрату вантажу в процесі перевезення на відповідача.

Стосовно розміру збитків розрахований позивачем, суд першої інстанції прийшов до висновку про його обґрунтованість, стягнення завданих неправомірними діями перевізника вантажу збитків в розмірі дійсної його вартості, а саме в сумі 5 735, 71 доларів США, що еквівалентно 162 757, 73 грн по курсу НБУ 28, 3762 грн за долар США станом на день пред`явлення позову - 20.10.2020.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 12.01.2021 по справі № 910/16296/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- спірні вагони № 95353827 та № 95311148 прибули на станцію призначення 25.07.2020 у непошкодженому вигляді, без ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення, тому відповідні комерційні акти про нестачу вантажу не складались, що не було взято до уваги судом першої інстанції. Тому на підставі ст..111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за нестачу вантажу у вагонах № 95353827 та № 95311148;

- суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував, що комерційний акт про нестачу вантажу або скарга про відмову в складанні такого акту є належним доказом нестачі вантажу у розумінні ст. 77 Господарського процесуального кодексу України. Наявність вказаних доказів є обов`язковою умовою для подання позову до відповідача, однак позивачем дані докази не надано;

- у порушення законодавчих норм, під час розгляду справи, ухвалення рішення суд першої інстанції не детально дослідив наявні в матеріалах докази та задовольнив позовні вимоги за відсутності обов`язкових доказів, а саме скарги на відмову в складанні комерційного акту передбачено п. б ст.130 Статуту залізниць України.

Короткий зміст заперечень проти апеляційної скарги

09.03.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду згідно з приписами ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

Зокрема, відповідач посилався на те, що:

- Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області 29.07.2020 було розпочато проведення експертизи за результатами, якої складено акт експертизи №120-0671, проте, відповідачем не забезпечено участь свого представника під час проведення експертного дослідження, а акт експертизи є належним доказом у відповідності до ст. 76, 79 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджує недостачу вантажу;

- твердження відповідача стосовно того, що позивачем не надано скаргу на відмову в складанні комерційного акту, не відповідають дійсності, оскільки ст. 130 Статуту залізниць України не містить імперативної норми відносно того, що відсутність скарги на відмову в складанні комерційного акту є підставою для звільнення перевізника від відповідальності за втрату вантажу. Дане тлумачення норми відповідачем суперечить нормам ст. 924 Цивільного кодексу України, ст. 314 Господарського процесуального кодексу України, ст. 23 Закону України " Про залізничний транспорт".

Враховуючи вищевикладене, позивачем доведено та підтверджено збитки, що спричинені під час перевезення вантажу, а відповідачем не спростовано надані позивачем докази та не доведено, що втрата вантажу сталась не з вини перевізника.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Станік С.Р., судді Тищенко О.В., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/16296/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2021 у справі №910/16296/20, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Закон України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" набрав чинності 17.07.2020.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 23.07.2020 позивачем (Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД") згідно залізничної накладної № 44728079 відправлено зі станції Веселий Поділ одержувачу - ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" на станцію призначення Миколаїв-Вантажний вантаж насипом - пшеницю загальною масою 688600 кг, у тому числі по вагонах:

№ 95524237 - маса тари 21000 кг, маса вантажу 69950 кг;

№ 95530689 - маса тари 20900 кг, маса вантажу 69850 кг;

№ 95527040 - маса тари 21150 кг, маса вантажу 69850 кг;

№ 95455051 - маса тари 21500 кг, маса вантажу 69800 кг;

№ 95451183 - маса тари 21850 кг, маса вантажу 69700 кг;

№ 95353827 - маса тари 21700 кг, маса вантажу 69900 кг;

№ 95390852 - маса тари 21200 кг, маса вантажу 69750 кг;

№ 95349148 - маса тари 20350 кг, маса вантажу 65000 кг;

№ 95331062 - маса тари 21100 кг, маса вантажу 70000 кг;

№ 95311148 - маса тари 20650 кг, маса вантажу 64800 кг.

Відповідно до матеріалів справи, то з оригіналу накладної № 44728079 на станції відправлення Веселий Поділ вантаж був прийнятий відповідачем без зауважень.

24.07.2020 на станції Знам`янка відбулось контрольне зважування маси вантажу у вищезазначених вагонах на динамічних тензометричних вагонних вагах станції, які використовуються для виявлення невідповідності маси вантажу, порушень технічних умов навантаження та кріплення вантажів, згідно якого невідповідності маси вантажу, порушень технічних умов навантаження та кріплення вантажів, зокрема, у вагонах № 95353827 та № 95311148 виявлено не було, що підтверджується листом Виробничого підрозділу "Знам`янська дирекція залізничних перевезень" від 01.10.2020 за № 1555.

25.07.2020 вантаж прибув на станцію призначення Миколаїв-Вантажний та був виданий представнику вантажоодержувача 26.07.2020

Відповідно до пункту 8 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5083 (надалі - Правила видачі вантажів) датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Пунктом 23. Правил видачі вантажів передбачено, що у разі вивантаження на місцях загального користування вимога щодо перевірки маси вантажів може бути заявлена письмово одержувачем до початку вивантаження. Вимога щодо перевірки маси вантажу у вагонах, що подаються на під`їзну колію, може бути заявлена в момент приймання вагонів у пункті, встановленому договором.

Тобто, одержувач вантажу - ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" мав право заявити вимогу до залізниці щодо перевірки маси вантажу у вагонах до моменту розвантаження вказаних вагонів у пункті, що встановлений у договорі, а саме на території ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" за адресою: м. Миколаїв, вул. 1-ша Слобідська, буд. 122.

У відповідності до Акту розбіжності ваги по брутто № 24 за період 27.07.2020 17:30 год.- 27.07.2020 20:00 год., який складено одержувачем вантажу ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" при зважуванні вагонів-зерновозів на залізничних вагах встановлена різниця ваги вантажу в двох вагонах:

- у вагоні № 95349148 вага при прибутті склала 71 850 кг, у накладній 85 350 кг, різниця - 13 500 кг;

-у вагоні № 95353827 вага при прибутті склала 71 600кг, у накладній 91 600 кг, різниця - 20 000 кг.

Як підтверджується матеріалами справи, представниками ПрAT "Миколаївський комбінат хлібопродуктів", 27.07.2020 складено акт про те, що у вагонах № 95349148 та № 95353827, що прибули на територію ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" о 17:30, виявлено розходження у вазі вантажу, а також при огляді виявлена наявність у нижніх розвантажувальних люках сторонні предмети та затиснутий вантаж.

27.07.2020 вантажоодержувач звернувся до начальника станції Миколаїв-Вантажний з листом за № 560 від 27.07.2020 з проханням провести комісійну перевірку та видачу вантажу у вагонах № 95349148 та № 95353827, що прибули на адресу ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" зі станції відправлення Веселий Поділ (відправник ТОВ "Зерно-Агротрейд" згідно накладної № 44728079), який отримано представником відповідача 28.07.2020 о 14.30 год., про що свідчить відповідна відмітка.

Листом за № 412/М від 28.07.2020 заступник начальника станції Миколаїв - Вантажний повідомив вантажоодержувача про відсутність підстав для комісійної перевірки маси вантажу у вагонах № 95349148 та № 95353827.

Як було встановлено судом першої інстанції, то позивач зазначав, у зв`язку із відмовою начальника станції Миколаїв-Вантажний скласти комерційний акт, вантажотримувач - ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" 28.08.2020 звернувся до Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області із заявкою на проведення експертизи вантажу - пшениці, який прибув у вагонах № 95349148 та № 95353827 згідно залізничної накладної № 44728079 від 23.07.2020.

29.07.2020 ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" звернувся до начальника станції Миколаїв-Вантажний з листом № 573 з проханням бути присутнім на комісійній перевірці та видачі вантажу у складі комісії Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області у вагонах № 95349148 та № 95353827, що прибули на адресу ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" зі станції відправлення Веселий Поділ (відправник ТОВ "Зерно-Агротрейд" згідно накладної №44728079), даний лист отримано представником відповідача цього ж дня - 29.07.2020 та зареєстровано за вхідним № 213.

Згідно акту розбіжності ваги по брутто № 28 за період 29.07.2020 08:00 - 29.07.2020 20:00, який складено представниками вантажовідправника, вантажоодержувача, Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікорн Мерітайм" зафіксовано різницю по брутто масою - 33 400 кг.

Відповідно до акту загальної форми № 31 за період 29.07.2020 19:00 год. по 29.07.2020 20:00 год., який складений представниками позивача, вантажоодержувача, Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікорн Мерітайм" зафіксовано нестачу вантажу масою 33 450 кг у вагонах № 95349148 та № 95353827, відправлених згідно залізничної накладної № 44728079 від 23.07.2020.

29.07.2020 експертом Миколаївської регіональної торгово-промислової палати Гончаренко С.В. за участі позивача, вантажоодержувача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнікорн Мерітайм" складено акт експертизи №120-0671. Запрошені для прийняття участі у комісійній перевірці та видачі вантажу, згідно повідомлення листом № 573 від 29.07.2020 представники станції Миколаїв вантажний не з`явилися.

Відповідно до акту експертизи, складеного за результатами перевірки кількості вантажу у вагонах № 95349148 та № 95353827, завантаженого пшеницею насипом, маса вантажу згідно наданої залізничної накладної - 134 900 кг, вагони опломбовані непорушними пломбами ЗПП відтиск пломб відповідає даним, вказаним у накладній.

При зовнішньому огляді розвантажувальних бункерів експертом встановлено:

- у вагоні № 95353827 на третьому розвантажувальному бункері від сходів, з протилежної сторони від штурвалів, в місці прилягання кришки до корпусу бункера виявлено зазор на довжині 55 см, у якому є зажаті зерна пшениці та на середньому розвантажувальному бункері, з протилежної сторони від штурвалів, в місці прилягання кришки до корпусу бункера виявлено зазор на довжині 40 см, який затиснутий кусками екструдованого полістирола помаранчевого кольору, видно зерна пшениці;

- у вагоні № 95349148 зі сторони штурвалів в нижній частині в місці прилягання кришки до корпусу бункера середнього розвантажувального люка виявлено зазор на довжині 60 см, який затиснутий кусками поліетилену та травою, у щілинах видно затиснуті зерна пшениці.

При знятті пломб ЗПП у присутності експерта та огляді поверхні і місткості вантажу через завантажувальні люки виявлено:

-у вагоні № 95353827 між третім та четвертим, між другим та третім люками від сходів є конусоподібні поглиблення вантажу у вигляді воронок (порожнин) на довжині близько 5,70 м та завглибшки візуально кожна до 1,20 м від поверхні вантажу вниз, у бік третього та другого розвантажувальних люків (з протилежної сторони від штурвалів), які мають зазори з затиснутими зернами пшениці, та механічний вплив;

-у вагоні № 95349148 між другим та третім люками від сходів є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) на довжині близько 3,50 м та завглибшки візуально до 1,40 м від поверхні вантажу, з чітко визначеною смугою по ширині вагону, характерний для стікаючого вантажу вниз, у бік середнього розвантажувального люка (зі сторони штурвалів), який має механічний вплив, зазор з затиснутим зерном пшениці.

Візуально вільний простір у вагонах дозволяє помістити нестачі вантажу.

Як було встановлено судом першої інстанції та зазначено в акті експертизи, на прохання замовника експертизи проведено зважування вагонів у присутності експерта Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області за результатами якого встановлено, що за документами вага вантажу у вагонах № 95349148 та № 95353827 складає 134 900 кг, а фактично після переважування виявилось - 101 450 кг, що на 33 450 кг менше ніж вказано у залізничній накладній № 44728079 від 23.07.2020.

Обставини, які встановив суд першої інстанції, спір у даній справі виник з підстав неналежного, на думку позивача, виконання відповідачем зобов`язання щодо схоронності вантажу під час його перевезення за залізничною накладною №44728079, у зв`язку чим позивачем було понесено збитки в розмірі 5 735, 71 доларів США, що еквівалентно 162 757, 73 грн, які він просить стягнути з відповідача.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд, в межах доводів апеляційних скарг, дійшов наступних висновків.

За змістом ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

У відповідності до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно п.п.1, 2, 3 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст.306 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Відповідно до ч.3 ст.308 Господарського кодексу України вантажовідправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 918 Цивільного кодексу України передбачено, що завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 6 квітня 1998 року (надалі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

За змістом п. 5 Статуту залізниць України нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до п. 8 Статуту залізниць України перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

Згідно зі ст. 5 Статуту, на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: Правила перевезення вантажів; Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України; інші нормативні документи.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно з п. 9.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 411 від 20.12.1996, рухомий склад, а також спеціальний самохідний рухомий склад має утримуватися в експлуатації у справному стані, що забезпечує безперебійну роботу, безпеку руху, охорону праці, і своєчасно проходити планово-попереджувальні види ремонту і технічного обслуговування. Запобігання появі несправностей і забезпечення встановлених строків служби рухомого складу має бути головним у роботі осіб, відповідальних за його технічне обслуговування і ремонт.

Пунктом 12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України передбачено, що забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

При цьому відповідно до п. 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до ст. 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Частинами 1, 2, 5 ст. 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

В свою чергу, залізнична накладна № 44728079 від 23.07.2020 свідчить про укладення між позивачем (відправник) та відповідачем (перевізник) договору перевезення вантажу на користь вантажоодержувача - ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів".

У відповідності до пп. а) п.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Положенням п.113 Статуту залізниць України передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно до ст. 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вантажоодержувачем згідно із залізничною накладною №447280793 є ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів".

Відповідно до приписів ст. 133 Статуту, передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

На залізничній накладній одержувачем ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" здійснено переуступний підпис про надання відправнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Зерно-Агротрейд", права на пред`явлення до перевізника позову.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем, який є вантажовідправником, завантажено у № 95349148 та № 95353827 складає 134 900 кг насипом вантаж пшеницю та передано залізниці для перевезення, що відображено у залізничній накладній №44728079 від 23.07.2020.

Під час переважування вагонів № 95349148 та № 95353827, одержувачем по масі брутто було виявлено ознаки недостачі вантажу, а саме: виявлено ознаки нестачі вантажу в розмірі 33 500 кг.

Судом першої інстанції було встановлено, що вантажоодержувачем було виявлено нестачу вантажу у вагонах № 95349148 та № 95353827 у загальному розмірі 33 500 кг. і невідкладно повідомлено залізницю про ці обставини з проханням провести комісійну перевірку та видачу вантажу, скласти комерційні акти.

За змістом ст. 129 Статуту залізниць України комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

За приписами статті 53 Статуту залізниць України та згідно з пунктом 30 Правил видачі вантажів у разі потреби встановлення розміру або причини недостачі, псування або пошкодження вантажу і суми, на яку знижено його вартість, залізниця за власною ініціативою чи на вимогу одержувача запрошує експертів. Експертиза проводиться в присутності начальника станції, його заступника або іншого уповноваженого начальником станції працівника. Одночасно з викликом експерта станція повідомляє про це одержувача, який має право взяти участь в експертизі вантажу.

Натомість у разі, якщо станція призначення ухиляється від пред`явлення вантажу до експертизи, у тому числі на письмову вимогу одержувача, останній має право оскаржити таку відмову і сам пред`явити вантаж до експертизи, повідомивши про час її проведення станцію призначення. У разі відсутності доказів такого повідомлення акт експертизи, складений без участі відповідного представника залізниці, не може вважатися належним доказом у господарському спорі.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 52 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457, на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі, у критих вагонах без пломб або у разі прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Однак, як підтверджується матеріалами справи, для перевезення зерна використовувались залізничні вагони, вагони в комерційно придатному стані, а відтак передбачений вказаною вище статтею обов`язок залізниці перевіряти масу, кількість місць і стан вантажу - відсутній, про що в матеріалах справи наявні акти загальної форми. ГУ-23, якими не встановлено втрати вантажу при огляді вагонів, вагони прибули у справному стані, у зв`язку з чим відповідачем обґрунтовано не складались комерційні акти про нестачу вантажу. Крім того, за залізничною накладною вагонів № 95349148 та № 95353827, видача вантажу відбулась без зауважень 26.07.2020.

Листом за № 412/М від 28.07.2020 підтверджується, що заступник начальника станції Миколаїв - Вантажний повідомив вантажоодержувача про відсутність підстав для комісійної перевірки маси вантажу у вагонах № 95349148 та № 95353827, у зв`язку, зокрема, з обставинами технічної справності вагонів, їх огляду на коліях станції за участю агента комерційної станції та представника вантажоодержувача, ЗПП відправника у наявності, не пошкоджені, відбитки відповідають вказаним у перевізних документах, інших комерційних несправностей при передачі вагонів не виявлено. Вагони прийняті від станції без зауважень.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується, що залізницею було доставлено до станції призначення та видано вантаж у відповідності до ст. 52 Статуту, а підстави для складання комерційного акту на підставі ст. 129 Статуту - були відсутні з огляду технічної справності вагонів, їх огляду на коліях станції за участю агента комерційної станції та представника вантажоодержувача, ЗПП відправника у наявності, не пошкоджені, відбитки відповідають вказаним у перевізних документах, інших комерційних несправностей при передачі вагонів не виявлено.

Згідно з п. 16 Правил складання актів (ст. 129 Статуту залізниць України), у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях незагального користування - протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень (далі - Дирекція) безпосередньо або через начальника станції. При поданні скарги через начальника станції або безпосередньо начальнику Дирекції одержувачу видається розписка про прийняття скарги.

Згідно з п. 17 Правил складання актів (ст. 129 Статуту залізниць України), начальник Дирекції на скаргу про відмову від складання комерційного акта (акта загальної форми) або про неправильне його оформлення повинен дати мотивовану відповідь по суті скарги: стосовно швидкопсувних вантажів - протягом доби, а стосовно інших вантажів - не пізніше триденного терміну після отримання скарги. У разі обгрунтованості скарги начальник Дирекції дає розпорядження про складання комерційного акта (акта загальної форми) або про переоформлення акта. У цьому разі плата за зберігання вантажу, а також за користування вагоном (контейнером) протягом часу затримки складання акта з одержувача не стягується.

Відповідно до статті 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Приписами ст. 924 Цивільного кодексу України, ст. 314 Господарського кодексу України, ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Водночас, згідно з підпунктом а) ст. 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Згідно до ст. 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складання комерційного акту відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами відсутність його вини у втраті вантажу, у той же час позивачем доказів протилежного не подано. Посилання позивача на те що відповідач відмовився складати комерційний акт, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки повідомлення ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" про складення комерційного акту було направлено відповідачу 27.06.2020 та 29.06.2020, тобто після фактичного прийняття вантажоодержувачем вагонів, а також з урахуванням того, що підстави для складання комерційного акту на підставі ст. 129 Статуту - були відсутні.

При цьому, оформлені позивачем документи в підтвердження понесення ним збитків, і які додані ним до позову, зокрема Акт експертизи № 120-0671 від 29.07.2020, не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження наявності вини відповідача у обумовлених законом підстав для відшкодування за рахунок відповідача збитків у заявленому до стягнення розмірі. Крім того, у вказаному Акті також експертами зазначено інформацію, що за результатами перевірки кількості вантажу у вагонах № 95349148 та № 95353827 встановлено, що завантаженого пшеницею насипом, маса вантажу згідно наданої залізничної накладної - 134 900 кг, вагони опломбовані непорушними пломбами ЗПП відтиск пломб відповідає даним, вказаним у накладній, що узгоджується з відомостями, наведеними у листі начальника станції Миколаїв - Вантажний № 412/М від 28.07.2020

Ураховуючи наведене, оскільки факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу та наявність його вини у втраті вантажу не доведено належними засобами доказування в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність обумовлених законом підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків за втрачений вантаж в сумі 5 735, 71 доларів США, що еквівалентно 162 757, 73 грн по курсу НБУ 28, 3762 грн за долар США станом на день пред`явлення позову.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Оскільки, у відповідності до ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а позивачем належним чином не доведено та не надано доказів вини відповідача.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, як таке, що прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, яке в свою чергу унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, за визначеними позивачем підставами та предметом позову.

Наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи є документально обґрунтованими та такими, що не належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи, а також без врахування підстав позову.

Твердження позивача, зазначені у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях, спростовуються матеріалами справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, найшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, рішення суду першої інстанції ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, а також при ухваленні рішення судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином: судовий збір за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а судовий збір за подачу позову залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2021 у справі №910/16296/20 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2021 у справі №910/16296/20- скасувати.

3. Ухвалити нове рішення.

4. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення суми грошових коштів у розмірі 5 735, 71 доларів США, що еквівалентно 162 757, 73 грн. -відмовити повністю.

5. Судовий збір за подачу позову залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД"

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНО-АГРОТРЕЙД" (04071, місто Київ, вулиця Ярославська, будинок 58, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5, ) 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

7. Матеріали справи №910/16296/20 повернути до Господарського суду міста Києва, доручивши останньому видати накази на виконання даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.Я. Дикунська

О.В. Тищенко