ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" травня 2021 р. Справа №926/311/20
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Бонк Т.Б.,
Суддів Матущака О.І.,
Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Борщ І.О.,
за участю представників сторін:
позивачів: не з`явились,

відповідача: Баланецького О. (на засадах самопредставництва),

прокурора: Лупійчук Б.В.,

третьої особи: не з`явився,

розглянувши апеляційну скаргу Чернівецької міської ради від 22.12.2020 №01/02-18-11022/1 (вх. суду від 05.01.2021 №01-05/67/21)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.12.2020 (суддя Гончарук О.В., повний текст рішення складено 14.12.2020, м. Чернівці)

у справі № 926/311/20

за позовом: виконуючого обв`язки військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі:

-Міністерства оборони України, м. Київ

-Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці, м. Чернівці

до відповідача: Чернівецької міської ради, м. Чернівці

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів: Головного Управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, м. Чернівці

про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У лютому 2020року виконуючий обов`язки військового прокурора Чернівецького гарнізону звернувся в інтересах держави в особі Міністерства оборони України(позивач1) та КЕВ міста Чернівці(позивач2) до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Чернівецької міської ради про визнання незаконним рішення 68 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 05.03.2019 №1652 "Про розгляд звернень юридичних та фізичних осіб щодо надання дозволів на виготовлення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі, що знаходяться в постійному користуванні, визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань" в частині прийняття підпунктів 9., 9.1, 9.2 про відмову КЕВ міста Чернівці у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: вул. Ленківська, 4, орієнтовною площею 1,5000 га для розміщення та постійної діяльності Збройних сил України, у зв`язку з невідповідністю містобудівної документації (територія садових товариств, що підлягають переведенню під житлову садибну забудову), про їх резерв для учасників бойових дій та про визначення Управлінню містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради надати пропозиції щодо її подальшого використання.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №203/7 від 21.07.1987 «Про відведення земельних ділянок» з землекористування Чернівецької КЕЧ району (правонаступником якого є КЕВ м. Чернівці) вилучено земельну ділянку площею 0,50га по вул.Оріхівській,29 і замість неї відведено земельну ділянку площею 1,5га по вул.Ленківській для господарських потреб. Відтак прокурор вказує, що зазначена земельна ділянка на вул. Ленківській перебуває у безстроковому і безоплатному користуванні КЕВ м.Чернівці та відповідно до ст. 77 ЗК України належить до земель оборони. З метою виконання складеного Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних Сил України та Західним територіальним КЕУ Плану виконання заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки по підпорядкованим КЕВ КЕЧ (районів) на 2019рік, яким передбачено оформлення технічної документації із землеустрою, зокрема і щодо земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 площею 1,5000га на вул. Ленківській, 4 у м.Чернівці, 08.01.2019 КЕВ м.Чернівці як постійний землекористувач звернувся до міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки для розміщення та постійної діяльності ЗСУ. За результатом розгляду вказаної заяви міською радою прийнято рішення №1652 від 05.03.2019 про відмову позивачу2 у надання дозволу на складання проекту землеустрою у зв`язку з невідповідністю містобудівній документації (територія садових товариств, що підлягають переведенню під житлову забудову) та відповідно до п.п. 9.1,9.2 цього рішення вирішено зарезервувати таку земельну ділянку для учасників бойових дій.

Посилаючись на ст. 13, ч. 5 ст. 20, ст.ст.92,95,96 ЗК України, ст. 2 ЗУ «Про використання земель оборони», ст.ст. 1, 2,3 ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» прокурор вважає вказане рішення відповідача незаконним, оскільки міська рада розпорядилась земельною ділянкою на власний розсуд всупереч законодавству. Разом з тим, оскільки ні МОУ, ні КЕВ протягом тривалого часу не вживали жодних заходів для здійснення захисту порушених інтересів держави у сфері земельних відносин, так як спірна земельна ділянка є власністю держави і її незаконне використання іншими особами позбавляє державу права користуватись належним їй майном, прокурор на підставі ч. 3 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» звернувся з вказаним позовом до суду.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 03.12.2020 у справі № 926/311/20 позов задоволено. Визнано незаконним рішення 68 сесії VII скликання Чернівецької міської ради від 05.03.2020 №1652 «Про розгляд звернень юридичних та фізичних осіб щодо надання дозволів на виготовлення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі, що знаходяться в постійному користуванні, визнання такими, що втратили чинність окремих пунктів рішень з цих питань» в частині прийняття п.п. 9., 9.1, 9.2 про відмову КЕВ м. Чернівці у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. Ленківська, 4, орієнтовною площею 1, 5000га для розміщення та постійної діяльності Збройних сил України. Присуджено до стягнення з відповідача на користь Військової прокуратури Західного регіону України 2 102,00грн судового збору.

При прийнятті рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка належить до земель оборони державної форми власності, а відтак, приймаючи оспорюване рішення, міська рада безпідставно в порушення права державної власності вчинила розпорядчі дії щодо цієї ділянки. Суд відхилив доводи відповідача про недоведеність прокурором підстав для подання позову в інтересах держави в особі позивачів, вказавши, що ухвалою Господарського суду Чернівецької області у справі №926/979/19 аналогічний позов прокурора залишено без розгляду. В подальшому, зазначену ухвалу залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.07.2019 та постановою Верховного Суду від 22.10.2020, проте, з моменту набрання рішення законної сили, Міністерство оборони України та КЕВ м. Чернівці, не зважаючи на неодноразові звернення до них прокуратурою гарнізону з листами про необхідність вжиття заходів представницького характеру, не вжили жодних заходів для відновлення своїх порушених прав та інтересів у спірних правовідносинах.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Чернівецька міська рада(відповідач) не погодилась з рішенням суду першої інстанції, оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель державної власності, оскільки прокурор не надав жодних доказів реєстрації права на земельну ділянку чи видачі державного акта на користь КЕВ м.Чернівці, на ній не розташовано будівель чи споруд державної власності. У зв`язку з чим вважає, що власником спірної ділянки виступає територіальна громада м.Чернівців в особі міської ради, до повноважень якої належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності. Зазначає, що підставою для відмови позивачу2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної ділянки було те, що відповідно до викопіювання з Генерального плану м.Чернівців, затвердженого рішенням міськради №1171 від 27.03.2014, земельна ділянка площею 1,5000га на вул. Ленківська,4, відноситься до територій садових товариств, що підлягають переведенню в зони садибної житлової забудови (зона-Ж1), що унеможливлює надання її для діяльності ЗСУ. Вважає, що сама обставина звернення КЕВ до міської ради щодо отримання земельної ділянки додатково свідчить про те, що позивач2 сам усвідомлює відсутність у нього прав на цю земельну ділянку.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Прокурор зазначає, зокрема, що на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №203/7 від 21.071987 спірна земельна ділянка відведена Чернівецькій КЕЧ району замість вилученої у неї земельної ділянки державної власності, а тому у позивача2 наявне законне право на оформлення технічної документації із землеустрою на неї. При цьому вказує, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 №1-17/2005 юридичні особи з підстав не переоформлення права постійного землекористування на право власності або право користування не можуть втрачати раніше надане їм право постійного користування земельною ділянкою. Посилаючись на ч. 5 ст. 20 ЗК України, відповідно до якої земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно з ЗУ «Про використання земель оборони», вважає, що міська рада незаконно відмовила позивачу2 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та, безпідставно вважаючи себе власником такої, вирішила її зарезервувати для потреб інших осіб.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача.

Подальший рух справи викладено в ухвалах апеляційного суду.

Ухвалою від 11.05.2021 з урахуванням розумних строків розгляд справи відкладено на 25.05.2021.

У судовому засіданні 25.05.2021 представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та надав усні пояснення.

Прокурор заперечив доводи апеляційної скарги та надав усні пояснення.

Інші учасники справи не забезпечили явки своїх представників в судове засідання.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :
Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів № 203/7 «Про відведення земельних ділянок» від 21.07.1987 вилучено з землекористування Чернівецької КЕЧ району (правонаступник - КЕВ м. Чернівці) земельну ділянку площею 0,50 га по вул. Оріхівській, 29. Замість вилученої земельної ділянки вирішено відвести Чернівецькій КЕЧ району земельну ділянку площею 1,5 га на вул. Ленківській, 4 для господарських потреб (том 1.а.с. 16).

Наказом начальника Чернівецького гарнізону №22 від 08.07.2003 «Про закріплення земельних ділянок за військовими частинами та установами Чернівецького гарнізону» з метою упорядкування питань щодо ефективного використання земель, наданих для потреб ЗСУ, вирішено закріпити за військовою частиною А-1028 земельну ділянку військового містечка №197 площею 1,5га (том 1,а.с. 83).

Відповідно до акту приймання передачі основних заходів від 07.12.2006 ВЧ А-1028 передала КЕВ м.Чернівці земельну ділянку площею 1,5га на вул. Ленківській,4 у м Чернівці (том 1.а.с. 87-88).

Згідно з даними, внесеними до форми 405Б (відомість щодо розбіжностей в обліку земельних ділянок, які числяться за Міністерством оборони України по КЕВ м. Чернівці, станом на 01 жовтня 2017 року) та форми 405 (відомість наявності та використання земель оборони Міністерства оборони України, станом на 01 січня 2019 року) земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 на вул. Ленківська, 4 площею 1,5га відведена для користування КЕВ м. Чернівці.

Відповідно до доданої до листа ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області від 26.03.2019 №0-24-0.21-1278/2-19 інформації про земельні ділянки, які обліковуються за МОУ та території Чернівецької області та потребують внесення до Державного земельного кадастру, до переліку таких земельних ділянок належить земельна ділянка площею 1,500га на вул. Ленківській (том 1,а.с.94).

Західне територіальне Квартирно-експлуатаційне управління МОУ звернулось до начальників КЕВ, КЕЧ з листом № 303/23/1/149/37 від 14.01.2019, в якому з вимогою щодо негайного звернення до органів місцевого самоврядування з метою отримання дозволів про розроблення технічної документації із землеустрою земельних ділянок оборони, у тому числі земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 площею 1,5000 га, що знаходиться на вул. Ленківській, 4 у м. Чернівці (том 1,а.с. 27-28).

Листом № 61 від 08.01.2019 КЕВ м. Чернівці звернувся до Чернівецької міської ради з проханням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 площею 1,5000га, за адресою: вул. Ленківська,4 м.Чернівці, для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України. До вказаного листа КЕВ додало рішення Чернівецького МВК від 21.07.1987 №203/7.

Відповідно до п. 9 рішення 68 сесії VII скликання Чернівецької міської ради № 1652 від 05.03.2020 «Про розгляд звернень юридичних та фізичних осіб щодо надання дозволів на виготовлення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі, що знаходяться в постійному користуванні, визнання такими, що втратили чинність, окремих пунктів рішень з цих питань» відмовлено КЕВ м. Чернівці у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою Ленківська,4, орієнтовною площею 1,5000га, для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України у зв`язку з невідповідністю містобудівній документації (територія садових товариств, що підлягають переведенню під житлову садибну забудову).

Згідно з пунктами 9.1 та 9.2 цього рішення вирішено вказану земельну ділянку зарезервувати для учасників бойових дій, а Управлінню містобудування та архітектури департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради визначено надати пропозиції щодо її подальшого використання (том 1.а.с. 31).

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Згідно з ч. 1 ст. статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з частиною першою статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Частиною другою вказаної статті ЗК України визначено, що право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади.

За приписами ч. 4 вказаної статті до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі оборони.

Відповідно до частини першої статті 77 ЗК України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Статтею 1 Закону України "Про використання земель оборони" передбачено, що землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, визнаються землями оборони. Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог ЗК України (стаття 2 цього Закону).

Спеціальні положення ЗК України та законодавства, яке регулює правовий режим земель оборони, передбачають належність земельних ділянок до земель оборони фактично за їх суб`єктною ознакою - надання їх для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15).

Відповідно до статті 14 Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.

Відповідно до абзацу 3 частини п`ятої статті 20 ЗК України земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".

Частиною першою статті 2 Закону України "Про використання земель оборони" передбачено, що військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України (стаття 4 вказаного Закону).

Як вбачається з матеріалів даної справи, рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради народних депутатів № 203/7 «Про відведення земельних ділянок» від 21.07.1987 з землекористування Чернівецької КЕЧ району (правонаступник - КЕВ м. Чернівці) вилучено земельну ділянку площею 0,50 га по вул. Оріхівській, 29, натомість замість вилученої земельної ділянки вирішено відвести Чернівецькій КЕЧ району земельну ділянку площею 1,5 га на вул. Ленківській, 4 для господарських потреб.

Відповідно до ст. 16 ЗК Української РСР, в редакції, чинній на момент прийняття рішення № 203/7, надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок

вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею.

Отже, зі змісту вказаного рішення органу місцевого самоврядування вбачається проведення обміну земельними ділянками між державою в особі Чернівецького КЕЧ, в якої вилучено земельну ділянку 0,50га по вул. Орехівській,29, та територіальною громадою в особі органу місцевого самоврядування, який за рахунок вилученої ділянки вирішив відвести позивачу2 земельну ділянку площею 1,5 га на вул. Ленківській, 4 для господарських потреб.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи доказів, в подальшому спірна земельна ділянка наказом начальника Чернівецького гарнізону №22 від 08.07.2003 була закріплена за військовою частиною А-1028, а відповідно до акту приймання передачі основних заходів від 07.12.2006 передана КЕВ м.Чернівці.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що з 22.07.1987 спірна земельна ділянка перебуває у безстроковому та безоплатному користуванні позивача2, та відповідно до ст. 77 ЗК України належить до земель оборони державної форми власності.

При цьому, як вірно вказав суд першої інстанції, перебування земельної ділянки у державній власності також підтверджується відомостями, внесеними до облікових документів КЕВ м. Чернівці та Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, зокрема, даними внесеними до форми 405Б (відомість щодо розбіжностей в обліку земельних ділянок, які числяться за Міністерством оборони України по КЕВ м. Чернівці, станом на 01 жовтня 2017 року) та форми 405 (відомість наявності та використання земель оборони Міністерства оборони України, станом на 01 січня 2019 року).

Посилання скаржника на те, що прокурор не надав доказів реєстрації права на спірну земельну ділянку чи видачі державного акта на користь КЕВ м.Чернівці, а тому відсутні підстави для висновку, що вона відноситься до земель державної власності, колегія суддів відхиляє, оскільки наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його визначено законом (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі 5017/2972/2012, від 16.02.2021 у справі №916/2783/17).

Твердження скаржника про те, що факт звернення КЕВ до міської ради щодо отримання земельної ділянки додатково свідчить про те, що позивач2 сам усвідомлює відсутність у нього прав на цю земельну ділянку колегія суддів також відхиляє як безпідставні, оскільки відповідно до передбаченого ч. 1 ст. 123 ЗК України порядку надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування ( в редакції, чинній на момент звернення КЕВ до відповідача із заявою від 08.01.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки) надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (ч. 2 вказаної статті).

За приписами ч. 3 вказаної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Згідно з ч.ч.1 -3 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч. 4 вказаної статті).

Отже, оскільки відомості про спірну земельну ділянку не були внесені до Державного земельного кадастру (що підтверджується листом ГУ Держгеокадастру у Чернівецькій області від 26.03.2019 №0-24-0.21-1278/2-19), така ділянка не є сформована відповідно до вимог ст. 79-1 ЗК України, з урахуванням встановленої вищевказаної ст. 123 ЗК України процедури позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Однак, за результатом розгляду такого звернення, відповідач прийняв оспорюване у даній справі рішення, яким відмовив позивачу у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв`язку з невідповідністю містобудівній документації (територія садових товариств, що підлягають переведенню під житлову садибну територію) та вирішив зарезервувати таку ділянку для потреб інших осіб. Разом з тим, відповідач не надав суду жодних належних доказів на підтвердження перебування спірної земельної ділянки у користуванні садових товариств, не надав жодних доказів перебування такої земельної ділянки у комунальній власності.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міноборони є уповноваженим державою органом управління військовим майном, в тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про оборону України» передбачено, що Міноборони як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань.

Водночас статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За приписами пунктів «а» та «в» статті 12 ЗК України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, прийнявши оспорюване рішення, безпідставно вчинив розпорядчі дії щодо спірної земельної ділянки, яка належить до земель оборони державної форми власності, а відтак і про обгрунтованість заявлених прокурором в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ міста Чернівці позовних вимог.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.12.2020 у справі № 926/311/20 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський су
П О С Т А Н О В И В :
1. Апеляційну скаргу Чернівецької міської ради від 22.12.2020 №01/02-18-11022/1 (вх. суду від 05.01.2021 №01-05/67/21) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.12.2020 у справі № 926/311/20- залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.06.2021

Головуючий (суддя-доповідач): Т.Б. Бонк
Судді
О.І. Матущак
Г.Г. Якімець