Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.06.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/281/21
Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику представників сторін справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн Карго Партс",

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Фірма Грандтавербуд",

про стягнення заборгованості в сумі 134 786 грн 61 к., з них: 123 552 грн 96 к. - основний борг, 4672 грн 30 к. - пеня, 4607 грн 66 к. - 12% річних, 1953 грн 69 к. - інфляційні

без виклику представників сторін

установив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн Карго Партс" (далі позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Фірма Грандтавербуд" (далі відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 134 786 грн 61 к., з них: 123 552 грн 96 к. - основний борг, 4672 грн 30 к. - пеня, 4607 грн 66 к. - 12% річних, 1953 грн 69 к. - інфляційні.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 06.04.2021 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем по справі подано клопотання за вх. № 6543/21 від 06.05.2021 про продовження строку для подачі заяв по суті у даній справі.

Ухвалою від 11.05.2021 Господарський суд Івано-Франківської області відмовив у задоволенні клопотання ТзОВ "Будівельна Фірма Грандтавербуд" про продовження строку для подачі заяв по суті у даній справі.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Як вбачається із ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчинення нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 9 ст. 165 ГПК України, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

При розгляді даної справи суд також керується положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Розглянувши та дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

22 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн Карго Партс" (по договору - постачальник/по справі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна Фірма Грандтавербуд" (по договору - покупець/ по справі - відповідач) укладено договір за № 17800-09/2020 (надалі по тексту - Договір), згідно умов якого постачальник, зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність покупцю запчастини, експлуатаційні матеріали та автомобільні шини (надалі по тексту - Товар), а покупець, зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати товар та оплачувати його (пункт 1.1. Договору).

За умовами пунктів 1.2., 1.3. та 1.4. Договору номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальна кількість, ціна за одиницю товару, що передаються за цим Договором, термін та умови передачі визначаються у рахунках-фактурах (рахунках на оплату), товарних (видаткових) накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на товар, які є невід`ємною частиною Договору та остаточно узгоджується сторонами на кожну окрему партію товару. Загальна сума договору складається із вартості переданого товару, що відповідає сумі всіх товарних (видаткових) накладних, та сумарної вартості наданих послуг, зазначених в Актах виконаних робіт, здійснених протягом дії даного Договору.

Поставка товару здійснюється за погодженням сторін на умовах пункту 2.3. Договору:

1) ЕХW (франко завод; назва місця: склад постачальника (правила «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року) - Товар переходить у власність покупця з моменту його передачі покупцю на складі постачальника. Доказом передачі товару постачальником у власність покупця є належним чином оформлена товарна (видаткова) накладна;

2) РСА (франко-перевізник) (правила «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року) - товар переходить у власність покупця з моменту передачі товару постачальником перевізнику на складі постачальника. Вибір перевізника здійснюється покупцем на власний розсуд. З моменту передачі Товару перевізнику обов`язки постачальника перед покупцем вважаються виконаними у повному обсязі та належним чином, а ризики загибелі, втрати пошкодження або знищення Товару переходять до покупця. Доказом передачі товару перевізнику є належним чином оформлених товарної (видаткової) накладної та товарно-транспортної накладної, що разом засвідчують факт передачі постачальником товару покупцю.

Згідно з пунктом 2.4., 2.5. Договору, погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується у товарних (видаткових) накладних і рахунках на оплату, що являються невід`ємними складовими даного Договору, без складання специфікацій. Покупець, підписуючи товарну (видаткову) накладну, виявляє згоду на прийняття товару відповідно до попередньої домовленості із постачальником та позбавляється права заявляти щодо невідповідності поставленого товару за кількістю, номенклатурою, асортиментом та ціною. Сторони домовилися, що уповноважуючи певну особу на прийняття товару від постачальника, у тому числі перевізника, покупець тим самим уповноважує таку особу підписувати відповідні документи на товар: товарні (видаткові) накладні, товарно-транспортні накладні тощо.

Згідно п. 2. 6 Договору датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженими представниками Сторін товарної (видаткової) накладної, що засвідчує прийняття товару покупцем від постачальника.

Розділом 3 Договору сторони визначили порядок розрахунків. Так, за домовленістю сторін товар продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу в межах кредитного ліміту. Кредитним лімітом вважається сума, на яку постачальник може поставити товар на умовах домовленого відтермінування. В залежності від загальної суми щомісячних замовлень покупця, постачальник визначає суму кредитного ліміту (пункт 3.2. Договору). У випадку продажу товару на умовах попередньої оплати постачальник одночасно з підтвердженням замовлення надає покупцю рахунок на оплату (пункт 3.3. Договору). Якщо продаж товару здійснюється на умовах відстрочення платежу в межах кредитного ліміту, термін такого відстрочення зазначається у товарній (видатковій) накладній. У такому разі товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно на підставі рахунку на оплату, який надається Постачальником Покупцю разом з товарною (видатковою) накладною. Підписання Покупцем або уповноваженою ним особою на прийняття Товару товарної (видаткової) накладної є належним підтвердженням факту отримання ним рахунку на оплату (пункт 3.4. Договору). Оплата Товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальнику (пункт 3.6. Договору). Зобов`язання покупця за цим Договором щодо оплати поставленого товару вважається виконаним з моменту зарахування коштів на рахунок постачальника (пункт 3.7. Договору). Сторони домовились, що в разі прострочення платежу з боку покупця постачальник має право припинити подальші відвантаження на його адресу до отримання повної оплати за відвантаженими, але не оплаченими в строк партіями товару, а також перейти до роботи з покупцем на умовах 100% попередньої оплати (пункт 3.8. Договору).

За умовами пункту 4.3. Договору покупець зобов`язаний прийняти товар та здійснити відповідні розрахунки згідно з розділом 3 даного Договору.

Відповідно до пунктів 5.2., 5.3. Договору за порушення грошового зобов`язання за цим Договором більше 3-х календарних днів, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу за весь період такого прострочення. У разі прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим Договором, винна сторона несе відповідальність, встановленої статтею 625 ЦК України, а саме: той хто прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити на користь іншої Сторони за Договором суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12% річних від простроченої суми.

Згідно з пунктами 8.2. та 8.4. сторони домовились, що Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2020 року з можливістю його пролонгації, оскільки якщо протягом 1-го місяця до закінчення терміну дії даного Договору жодна зі сторін не заявить про намір змінити його умови або припинити його дію, Договір вважається продовженим на 1 календарний рік і так рік за роком.

Договір скріплений підписами уповноважених осіб та печатками обох Сторін.

На виконання зобов`язань за Договором позивачем за видатковими накладними від 27.10.2020 № 36, від 28.10.2020 №54, від 28.10.2020 №84, від 29.10.2020 № 86 та від 12.11.2020 №96 відповідачу був відвантажений товар на загальну суму 226 178,34 грн. на умовах відтермінування строку його оплати.

Як убачається із змісту видаткових накладних, строк відтермінування оплати товару був визначений: до 17.11.2021 - по ВН №36 від 27.10.2020; до 18.11.2020 - по ВН №54 від 28.10.2020; до 18.11.2020 - по ВН № 84 від 28.10.2020; до 19.11.2020 - по ВН № 86 від 29.10.2020; до 03.12.2020 - по ВН № 96 від 12.11.2020.

Разом із згаданими вище видатковими накладними відповідачу були вручені рахунки на оплату отриманого товару від 27.10.2020 №1, від 28.10.2020 № 8, від 28.10.2020 № 9, від 29.10.2020 № 4 та від 12.11.2020 № 8 відповідно.

Відвантажений позивачем товар прийнятий відповідачем без зауважень і заперечень, а видаткові накладні підписані уповноваженою особою відповідача.

В окреслений період відповідачем було повернуто позивачу товар на суму 102 625,38 грн., що підтверджується накладними про повернення: від 30.10.2020 N9 14, від 30.10.2020 №17, від 05.11.2020 №88, від 05.11.2020 №89, від 05.11.2020 № 95, від 16.11.2020 № 38 та від 25.11.2020 № 56. Жодної оплати в рахунок отриманого товару відповідачем не здійснювалося.

Вказані вище дії з боку відповідача призвели до виникнення боргу перед позивачем у розмірі 123 552,96 грн., що і стали підставою для звернення позивача з позовом до суду шляхом стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 123 552,96 грн. несплачених останнім (відповідачем по справі) за отриманий ним товар, а також пені в сумі 4 672,30 грн., 12-ти процентів річних у сумі 4 607,66 грн. та втрат від інфляції в сумі 1 953,69 грн., що загалом становить заборгованість в сумі 134 786,61 грн.

За наведеного суд виходить з наступного.

Предметом даного позову виступають майнові вимоги позивача по справі щодо стягнення з відповідача суми основного боргу та штрафних санкцій внаслідок порушення останнім договірних зобов`язань по своєчасній оплаті поставленого товару.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 175 Господарського кодексу України (надалі по тексту - ГК України) визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до частини першої статті 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В спірному випадку між сторонами виникли зобов`язання на підставі Договору від 22.10.2020 № 17800-09/2020, який за правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина шоста статті 265 ГК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Згідно з статтею 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що, за загальним правилом, обов`язок Покупця оплатити Товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на Товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено іншого строку оплати.

Як вже наголошувалося вище, протягом жовтня-листопада 2020 року постачальником, відповідно до умов Договору, було продано покупцю товар з відтермінуванням строку його оплати, а покупцем отримано цей товар на загальну суму 226178 грн 34 к., що підтверджується вищезгаданими видатковими накладними.

Відтак, у відповідача виник обов`язок щодо оплати отриманого товару, а у позивача, відповідно, виникло право вимоги такої оплати.

Проте відповідач свого обов`язку щодо повного розрахунку за отриманий ним товар у визначений строк не виконав, чим порушив обов`язкові до виконання зобов`язання за Договором.

Обставини нездійснення відповідачем на користь позивача повної оплати отриманого товару в межах узгодженого сторонами Договору строку призвели до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості у розмірі 123 552 грн 96 к.

Зобов`язання , в силу вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у пункті 1 статті 193 ГК України.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Докази погашення заборгованості на суму 123 552 грн 96 к. станом на момент винесення рішення у суду відсутні.

Отже, вимога позивача про стягнення основної заборгованості на суму 123 552 грн 96 к. є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу, а саме: суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Поняття неустойки (штрафу, пені) розкрито у статті 549 ЦК України.

Так, законодавець визначив, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається (частина перша статті 231 ГК України).

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (частина четверта статті 231 ГК України).

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити (повернути) грошові кошти, але неправомірно не сплачує (не повертає) їх, врегульовані статтею 625 ЦК України. У цьому разі боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розділом 5 Договору передбачена відповідальність сторін. Зокрема, за порушення грошового зобов`язання за цим Договором більше 3-х календарних днів, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу за весь період такого прострочення (пункт 5.2. Договору). У разі прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим Договором, винна сторона несе відповідальність, встановленої статтею 625 ЦК України, а саме: той хто прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити на користь іншої сторони за Договором суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12% річних від простроченої суми (пункт 5.3. Договору).

Відповідно до поданого позивачем розрахунку за неналежне виконання відповідачем зобов`язань по спірному договору поставки позивачем нараховано пеню в сумі 4672 грн 30 к., 12- річних в сумі 4607 грн 66 к. та 1953 грн 69 к. - інфляційні.

Суд здійснивши перевірку нарахування пені, 12-річних та інфляційні прийшов до висновку про арифметично вірне їх нарахування, правомірне та таке, що підлягає задоволенню.

З огляду на вимоги частин 1,3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

З аналізу наведеного вище, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в цілому та таких, таких, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням приписів ст. 129 ГПК України судовий збір по справі слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача.

Щодо заявленого клопотання позивачем у позовній заяві про відшкодування йому понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11 200 грн 00к. та витрати, які очікує понести в розмірі 10 200 грн 00к., то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, в підтвердження своїх вимог щодо витрат на правову допомогу позивач подав до суду такі докази: копію Договору про надання правової ( правничої) допомоги №31/03/2021-1ПД від 31.03.2021 року, копію Додаткової угоди від 29.03.2021 до Договору про надання правової (правничої) допомоги №31/03/2021-1ПД від 31.03.2021 року, довіреність від 31.03 2021, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія МК №001709 від 08.11.2019, опис наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги №31/03/2021-1ПД від 31.03.2021, відповідно до якого загальна сума юридичних витрат складає 11 200 грн 00к., копію платіжного доручення №645 від 02.04.2021 на суму 11 200 грн 00к.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього Закону).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що його позов підлягає задоволенню, а у разі наявності заперечень відповідача щодо співрозмірності заявленої суми компенсації також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

З урахуванням вказаних вище обставин, а також положення п. 1 ч.4 ст.129 ГПК України - дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11 200 грн 00к., у зв`язку з їх доведеністю.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікував понести у даній справі, зокрема в розмірі 10 200 грн 00к., то суд вважає за правільне залишити їх без розгляду, виходячи з наступного.

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В спірному випадку справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В порушення вказаної вище норми Господарського процесуального кодексу України, позивач по справі не надав суду доказів понесення ним витрат на правову допомогу в розмірі 10 200 грн 00к., та заяв про їх надання у визначений строк з урахуванням строків щодо розгляду справи в спрощеному провадження - не заявив.

Відповідно до абз. 3 ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у разі неподання доказів понесення витрат на правову допомогу протягом встановленого строку така заява (про відшкодування витрат на правову допомогу) залишається без розгляду.

За наведеного вище з урахуванням обставин по справі та норм права, у суду відсутні правові підстави для задоволення витрат на правову допомогу в розмірі 10 200 грн 00к., які очікував понести позивач додатково по справі.

Керуючись 13, 74, 77, 86, 123, 129, 176, 202, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Фірма Грандтавербуд" (вул. А. Сахарова, буд. 34, м. Івано-Франківськ, код 43084157) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн Карго Партс" (вул. Закревського, 16, м. Київ, код 37141112) - 134 786 грн 61 к. (сто тридцять чотири тисячі сімсот вісімдесят шість гривень шістдесят одна копійка) - заборгованості, з них: 123 552 грн 96 к. (сто двадцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят дві гривні дев`яносто шість копійки)- основний борг, 4672 грн 30 к. (чотири тисячі шістсот сімдесят дві гривні тридцять копійки) - пеня, 4607 грн 66 к. (чотири тисячі шістсот сім гривень шістдесят шість копійки) - 12% річних, 1953 грн 69 к. (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят три гривні шістдесят дев`ять копійки) - інфляційні, 2 270 грн 00к. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) - судового збору та 11 200 грн 00к. - витрат на професійну правову допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційну скаргу може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О. М. Фанда