РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.06.2021Справа № 910/5347/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., за участю секретаря судового засідання Степов`юк С.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькхліб», м. Хмельницький

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо», м. Київ

про стягнення 414 699,76 грн,

Представники сторін:

від позивача: не з`явилися;

від відповідача: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницькхліб» (далі - ТзОВ «Хмельницькхліб»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (далі - ТзОВ «Гіппо»/відповідач) про стягнення 414 699,76 грн, у тому числі: 319 063,69 грн - основного боргу, 68 034,87 грн - пені, 16 272,25 грн - інфляційних втрат та 11 328,95 грн - 3% річних, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки №010919-01/1г від 01.09.2019.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 05.04.2021 позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 26.04.2021.

21.04.2021 до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

26.04.2021 у підготовче засідання представники сторін не з`явились, при цьому, представник відповідача про причини неявки суд не повідомив.

Суд відклав підготовче засідання на 17.05.2021.

14.05.2021 та 17.05.2021 на електронну пошту та до канцелярії суду надійшли аналогічні клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника.

17.05.2021 у підготовче засідання представники сторін вдруге не з`явилися, відповідач про причини неявки суд не повідомив.

Суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 07.06.2021.

07.06.2021 у судове засідання представники сторін не з`явилися. ТзОВ «Гіппо» про причини неявки суд не повідомило, відзиву на позовну заяву не надало, при цьому, було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення судового розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хмельницькхліб» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (далі - покупець) укладено договір поставки № 010919-01/1г, відповідно до якого постачальник зобов`язався передавати товар у власність покупця відповідно до замовлень покупця, а покупець зобов`язався приймати його та проводити оплату за товар на умовах даного договору.

Згідно п. 1.2. та п. 1.3. договору поставка товару здійснюється на підставі накладної (их) згідно замовлення покупця, яка (і) є невід`ємною частиною договору. Загальна вартість даного договору становить суму всіх накладних на відпуск товару, виписаних протягом терміну дії даного договору.

Пунктом 5.4. договору встановлено, що оплата за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт, встановлений п. 5.5. даного договору, здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника протягом 25 днів з дати поставки товару.

В п. 5.5. договору сторони погодили, що заборгованість покупця за поставлений постачальником товар, яка зберігається за покупцем без застосування до нього відповідальності за невиконання зобов`язань по договору та складає суму (ліміт заборгованості) в розмірі 1 000,00 грн, у т.ч. ПДВ. Вказаний ліміт заборгованості повинен бути погашений (сплачений) у випадку розірвання або закінчення терміну дії даного договору після підписання сторонами акту звірки.

У відповідності до п. 8.2.1. договору за порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4. даного договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день протермінування.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання. Дія договору продовжується на один рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про розірвання не пізніше, ніж за 5 днів до закінчення дії договору (п. 9.1. договору).

Матеріали справи не містять будь-яких доказів про те, що договір припинив свою дію, зокрема заяв про розірвання договору, відтак, станом на час розгляду справи договір поставки № 010919-01/1г від 01.09.2019 є чинним.

На виконання умов цього договору, позивач поставляв, а відповідач приймав товар, що підтверджується товарно-транспортними накладними, які містяться в матеріалах справи.

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково, внаслідок чого у ТзОВ «Гіппо» утворилась заборгованість в сумі 319 063,91 грн, що підтверджується банківськими виписками та підписаним між сторонами актом звірки взаємних розрахунків.

12.01.2021 позивач направив на адресу відповідача претензію №2 від 12.01.2021 на суму 319 063,69 грн.

Проте, ТзОВ «Гіппо» відповіді на претензію не надало, заборгованість не погасило.

Отже, внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений товар, позивач просить суд стягнути з ТзОВ «Гіппо» борг у розмірі 319 063,91 грн, пеню в сумі 68 034,87 грн, 3% річних у розмірі 11 328,95 грн та інфляційні втрати в сумі 16 272,25 грн, нараховані на суму боргу за період з 26.10.2019 по 31.12.2020.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом вище встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 010919-01/1г, відповідно до якого позивач поставляв, а відповідач приймав товар, проте за поставлений товар ТзОВ «Гіппо» розраховувалось частково, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість в сумі 319 063,69 грн, що підтверджується матеріалами справи, а також підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків.

Статтею 530 ЦК України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, пунктом 5.4. договору встановлено, що оплата за поставлений товар сум у розмірах, понад ліміт, встановлений п. 5.5. даного договору, здійснюється покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника протягом 25 днів з дати поставки товару.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи встановлене вище та приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі, суд дійшов висновку, що ТзОВ «Гіппо» порушено умови договору поставки та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості у розмірі 319 063,69 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 68 034,87 грн, 3% річних у розмірі 11 328,95 грн та інфляційні втрати в сумі 16 272,25 грн, нараховані на суму боргу за період з 26.10.2019 по 31.12.2020.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до п. 8.2.1. договору за порушення термінів розрахунків, передбачених п. 5.4. даного договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день протермінування.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 ГК України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат і встановив, що позивачем допущено арифметичну помилку у визначенні розміру пені та інфляційних втрат.

Так, за розрахунком суду, належними до стягнення є суми пені у розмірі 68 020,73 грн, 3% річних у розмірі 11 328,95 грн та інфляційних втрат у розмірі 15 593,05 грн.

Згідно статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькхліб» задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіппо» (01042, місто Київ, провулок Новопечерський, будинок 19/3, корпус 2, кабінет 33; ідентифікаційний код 32650231) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькхліб» (29018, Хмельницька область, місто Хмельницький, вулиця Тернопільська, будинок 8; ідентифікаційний код 42987745) 319 063 (триста дев`ятнадцять тисяч шістдесят три) грн 69 коп. - основного боргу, 68 020 (шістдесят вісім тисяч двадцять) грн 73 коп. - пені, 11 328 (одинадцять тисяч триста двадцять вісім) грн 95 коп. - 3% річних, 15 593 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто три) грн 05 коп. - інфляційних втрат та 6 210 (шість тисяч двісті десять) грн 01 коп. - судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено: 08.06.2021.

Суддя В.В. Бондарчук