ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2021 р. м. Київ Справа № 911/152/21

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за первісним позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Ярмакова, буд. 1)

про стягнення 532872,97 грн. заборгованості за договором № 9202/18-ТЕ(Т)-17 від 30.11.2018 р., у тому числі 442852,02 грн. основного боргу, 33599,73 грн. пені, 24535,87 грн. 3% річних, 31885,35 грн. інфляційних втрат,

секретар судового засідання: Павлюк В.Г.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом: Бурзаковська Т.В. (довіреність № 14-52 від 02.02.2021 р., свідоцтво адвоката ПТ № 2179 від 05.09.2018 р.);

від відповідача за первісним позовом: не з`явився.

Обставини справи:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі НАК Нафтогаз України, позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква (далі КЕВ м. Біла Церква, відповідач) про стягнення 532872,97 грн. заборгованості за договором № 9202/18-ТЕ(Т)-17 від 30.11.2018 р., у тому числі 442852,02 грн. основного боргу, 33599,73 грн. пені, 24535,87 грн. 3% річних, 31885,35 грн. інфляційних втрат.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір постачання природного газу № 9202/18-ТЕ(Т)-17 від 30.11.2018 р., згідно з яким відповідачеві було поставлено природний газ на загальну суму 548872,04 грн., що підтверджується актом приймання-передачі від 31.12.2018 р. Проте, Квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква оплата за природний газ була здійснена частково, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 442852,02 грн. основного боргу, 33599,73 грн. пені, 24535,87 грн. 3% річних, 39518,79 грн. інфляційних втрат і судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.01.2021 р. було відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

29.01.2021 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання № 39/5-810-21 від 29.01.2021 р. (вх. № 2178/21 від 29.01.2021 р.), за змістом якого позивач просить суд розглядати справу за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.02.2021 р. було постановлено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 911/152/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.03.2021 р.

Підготовче засідання відкладалось.

16.02.2021 р. до господарського суду Київської області, під час перебування судді Бабкіної В.М. у відпустці, від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква надійшла зустрічна позовна заява № 423 від 11.02.2021 р. (вх. № 3682/21 від 16.02.2021 р.) до Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України про визнання недійсною частини укладеного сторонами договору № 9202/18-ТЕ(Т)-17 від 30.11.2018 р., а саме пунктів 7.2 та 9.3, якими встановлено відповідальність споживача у вигляді пені за прострочення оплати та 5-річний строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних.

Також 16.02.2021 р. до господарського суду Київської області від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква надійшов відзив № 423 від 11.02.2021 р. (вх. № 3697/21 від 16.02.2021 р.) на первісний позов, в якому Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква зазначає, що останній є неприбутковою організацією, а саме - установою Збройних Сил України, створеною Міністерством оборони України, тому всі розрахунки за надані послуги здійснюються через Державну казначейську службу у міру бюджетного зобов`язання, відповідно до законодавства та наявності документів, які підтверджують цільове направлення коштів на підставі договору, додаткових угод, актів приймання-передачі газу. Серед іншого, відповідач зазначає, що позивач не звертався до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква протягом двох років з вимогою про оплату основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з чим відповідач, який не був обізнаним з відповідними штрафними санкціями, не мав можливості оплатити борг до заявлення позивачем позову до суду. Окрім того, відповідач, посилаючись на позицію Верховного Суду з приводу застосування судом механізму зменшення неустойки за відсутності відповідної заяви, вважає, що суд повинен за відповідних обставин зменшити розмір штрафних санкцій на власний розсуд.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.02.2021 р. було прийнято зустрічну позовну заяву Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква № 423 від 11.02.2021 р. (вх. № 3682/21 від 16.02.2021 р.) для спільного розгляду з первісним позовом у справі № 911/152/21, вимоги за вказаною зустрічною позовною заявою об`єднано в одне провадження з первісним позовом у даній справі.

04.03.2021 р. до господарського суду Київської області від представника позивача за первісним позовом надійшла заява № 39/5-1741-21 від 02.03.2021 р. (вх. № 5128/21 від 04.03.2021 р.) про зменшення розміру позовних вимог. За змістом заяви АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України зазначає, що під час здійснення первісного розрахунку заборгованості була допущена арифметична помилка щодо розрахунку інфляційних втрат, у зв`язку з чим вважає за необхідне зменшити розмір позовних вимог та просить суд стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України заборгованість у загальній сумі 532872,97 грн., у тому числі 442852,02 грн. основного боргу, 33599,73 грн. пені, 24535,87 грн. 3% річних, 31885,35 грн. інфляційних втрат, та здійснювати подальший розгляд справи № 911/152/21 із врахуванням даної заяви.

У судовому засіданні 04.03.2021 р. протокольною ухвалою судом було прийнято заяву представника первісного позивача про зменшення позовних вимог і подальший розгляд позовних вимог постановлено здійснювати в редакції заяви первісного позивача № 39/5-1741-21 від 02.03.2021 р. (вх. № 5128/21 від 04.03.2021 р.), а саме про стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України заборгованості у сумі 532872,97 грн., у тому числі 442852,02 грн. основного боргу, 33599,73 грн. пені, 24535,87 грн. 3% річних, 31885,35 грн. інфляційних втрат за договором № 9202/18-ТЕ(Т)-17 від 30.11.2018 р.

Окрім того, у вказаній вище заяві АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України просило суд повернути останньому 114,50 грн. судового збору за подання позову у даній справі, у зв`язку із поданням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.03.2021 р. було повернуто Акціонерному товариству Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з Державного бюджету України судовий збір у сумі 114,50 грн., сплачений та перерахований згідно з платіжним дорученням № від 28.12.2020 р.

12.03.2021 р. до господарського суду Київської області від представника позивача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив № 39/5-1965-21 від 08.02.2021 р. (вх. № 5932/21 від 12.03.2021 р.) на первісний позов, за змістом якої АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України вважає відзив відповідача необґрунтованим, оскільки останнім не наведено підстав, які б спростовували аргументи, наведені у позовній заяві. Серед іншого, позивач зазначає, що відсутність коштів на рахунках або фінансування не є підставою для уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором. Водночас, відповідач у відзиві визнає неналежне виконання ним зобов`язань. Також АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України зазначало, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин.

Окрім того, на переконання позивача, відповідач взагалі не обгрунтовує свою правову позицію стосовно наявності підстав для зменшення пені. При цьому, НАК «Нафтогаз України» забезпечує всі галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як підприємство державного сектору економіки є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ, а як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України. Відтак, АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України просить суд задовольнити первісні позовні вимоги у повному обсязі.

12.03.2021 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву № 39/5-1961-21 від 12.03.2021 р. (вх. № 5924/21 від 12.03.2021 р.), в якому АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України вважає зустрічні позовні вимоги безпідставними та не доведеними належними та допустимими доказами, оскільки позивач за зустрічним позовом не обґрунтував, в чому саме оскаржувані пункти договору суперечать нормам законодавства. Поряд з цим, відповідач за зустрічним позовом зазначає, що договір відповідає вимогам чинного законодавства та був схвалений зустрічним позивачем при його укладанні. З огляду на викладене, АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову.

05.05.2021 р. до господарського суду Київської області засобами електронного зв`язку від представника позивача за первісним позовом надійшов лист № 39/5-3400-21 від 05.05.2021 р. (вх. № 10455/21 від 05.05.2021 р.), відповідно до якого АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України надає суду докази направлення відповідачу на електронну адресу відповіді на відзив № 39/5-1965-21 від 12.03.2021 р. та відзиву на зустрічний позов № 39/5-1961-21 від 12.03.2021 р. з додатками у справі № 911/152/21.

У судовому засіданні 06.05.2021 р. представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) зазначав про надання суду всіх наявних у первісного позивача доказів, що мають значення для вирішення спору, а також про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті; представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) у судове засідання не з`явився. Водночас, про дату, час і місце судового засідання всі учасники процесу були повідомлені належно в порядку, передбаченому ГПК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.05.2021 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.05.2021 р.

У судовому засіданні 27.05.2021 р. представник позивача за первісним позовом зазначала про можливість розгляду первісного позову за відсутності представника відповідача за первісним позовом; представник відповідача за первісним позовом у судове засідання не з`явився. Водночас, про дату, час і місце судового засідання всі учасники процесу були повідомлені в порядку, передбаченому ГПК України.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом зазначала про наявність підстав для залишення зустрічного позову без розгляду, з огляду на неявку позивача за зустрічним позовом у судове засідання з розгляду справи по суті без поважних причин.

У судовому засіданні 27.05.2021 р. було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали про залишення зустрічного позову без розгляду з огляду на приписи ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

У судовому засіданні 27.05.2021 р. з розгляду справи по суті в частині первісного позову представник первісного позивача позовні вимоги АТ НАК Нафтогаз України підтримувала в повному обсязі та заперечувала проти клопотання відповідача за первісним позовом щодо зменшення пені на підставі ст. 233 Господарського кодексу України, наголошуючи, зокрема, на тому, що: 1) пеня може бути зменшена, якщо вона перевищує розмір збитків, яких у даній справі не встановлено; 2) позивач просить суд стягнути з відповідача 33589,73 грн. пені, яка становить лише 7,58 % від простроченої суми основного боргу (442852,02 грн.) у даній справі; 3) позивач також є збитковим підприємством, яке фінансується з бюджету.

У судовому засіданні 27.05.2021 р. за наслідками розгляду по суті справи в частині первісного позову було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника первісного позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

30.11.2018 р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (на даний час - Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) (постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква (споживач) було укладено договір № 9202/18-ТЕ(Т)-17 постачання природного газу, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п. 1.3 договору за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно УКТЗЕД ) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на митну територію України.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що постачальник передає споживачу за період з 01.12.2018 р. по 31.12.2018 р. (включно) природний газ в кількості 80,00 тис. куб. м.

Відповідно до п. 3.8 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

Відповідно до п. 5.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 5.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з умовами п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.12.2018 р. до 31.12.2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

На виконання умов договору постачання природного газу № 9202/18-ТЕ(Т)-17 від 30.11.2018 р., НАК «Нафтогаз України» було поставлено Квартирно-експлуатаційному відділу м. Біла Церква природний газ на загальну суму 548872,04 грн., що підтверджується актомприймання-передачі природного газу від 31.12.2018 р., підписаним повноважними представниками сторін та скріпленим їх печатками.

Зазначена обставина сторонами справи не заперечується.

Відповідачем було частково оплачено поставлений НАК «Нафтогаз України» газ в сумі 106020,02 грн., що підтверджується, зокрема, листом відповідача № 41577 від 27.12.2018 р., в якому КЕВ м. Біла Церква просило НАК «Нафтогаз України» перераховані кошти в сумі 106020,02 грн. зарахувати за договором № 9202/18-ТЕ(Т)-17 від 30.11.2018 р., внаслідок чого у КЕВ м. Біла Церква утворилась заборгованість в сумі 442852,02 грн., у зв`язку з несплатою якої НАК «Нафтогаз України» і звернулась з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з приписами ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За своєю правовою природою правочин, який відбувся між позивачем та відповідачем, є договором поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем не був оплачений на користь позивача природний газ в сумі 442852,02 грн.

Відповідач у своєму відзиві заперечував проти нарахування пені, 3% та інфляційних втрат, а також відзначав, що несвоєчасне погашення заборгованості перед позивачем сталося не з вини КЕВ м. Біла Церква, оскільки відповідач є неприбутковою організацією, а саме установою Збройних Сил України, створеною Міністерством оборони України, а тому всі розрахунки за надані послуги здійснюються через Державну казначейську службу України у міру взяття бюджетного зобов`язання, відповідно до законодавства та наявності документів, які підтверджують цільове направлення коштів, на підставі договору, додаткових угод та актів приймання-передачі газу.

При цьому, обставина наявності заборгованості відповідача перед первісним позивачем у сумі 442852,02 грн. КЕВ м. Біла Церква не заперечувалася.

Отже, факт порушення відповідачем зобов`язань з оплати отриманого природного газу судом встановлений та по суті відповідачем не заперечений і не спростований.

З огляду на викладене, вимога первісного позивача про стягнення з первісного відповідача заборгованості за договором № 9202/18-ТЕ(Т)-17 від 30.11.2018 р., з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості в сумі 442852,02 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, первісним позивачем заявлено до стягнення з КЕВ м. Біла Церква 33599,73 грн. пені, 24535,87 грн. 3% річних та 31885,35 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення оплати.

Згадуваним пунктом 7.2 договору встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 5.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

У силу вимог ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що заявлений до стягнення розмір пені було визначено позивачем в сумі 33599,73 грн., нарахованій на заборгованість відповідача, з урахуванням часткової оплати за період з 26.01.2019 р. до 25.07.2019 р. на суму 442852,02 грн. в сумі 33599,73 грн., і він є обґрунтованим та арифметично вірним.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 24535,87 грн. 3% річних та 31885,35 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено позивачем у сумі 24535,87 грн., нарахованій на заборгованість відповідача, з урахуванням часткової оплати за період з 26.01.2019 р. до 30.11.2020 р. на суму 442852,02 грн. в сумі 24535,87 грн., і він є обґрунтованим та арифметично вірним.

Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем, становить 31885,35 грн., нарахованих на заборгованість відповідача, з урахуванням часткової оплати за період з 01.02.2019 р. до 30.11.2020 р. на суму 442852,02 грн., і він є обґрунтованим та арифметично вірним.

Отже, за результатами перевірки судом розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат, наданих позивачем, враховуючи заявлені позивачем в позовній заяві періоди, суд дійшов висновку, що вказані розрахунки є вірними, відповідають умовам договору та нормам законодавства України.

З огляду на викладене, вимоги первісного позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню судом у розмірах, визначених первісних позивачем.

Водночас, як зазначалось вище, первісний відповідач вказував на наявність підстав, за якими суд має зменшити розмір нарахованої позивачем пені.

У свою чергу, первісний позивач просив суд відмовити у вказаному зменшенні розміру пені, наголошуючи на тому, що позивач просить суд стягнути з відповідача 33589,73 грн. пені, яка становить лише 7,58 % від простроченої суми основного боргу у даній справі, а також на тому, що позивач також є збитковим підприємством, яке фінансується з бюджету.

Зокрема, первісний позивач просить суд при розгляді питання щодо зменшення пені врахувати наступне.

У момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору.

При цьому, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема, кінцевих споживачів, або відсутність у боржника прибутку, відсутність коштів на рахунках.

На переконання позивача, відповідач взагалі не обгрунтовує свою правову позицію стосовно наявності підстав для зменшення пені.

Натомість, станом на 01.01.2020 р. торгова дебіторська заборгованість (основним видом діяльності підприємства первісного позивача є продаж газу) перед позивачем з боку споживачів становила 49,533 млрд. грн., і має тенденцію до зростання.

Станом на 31.03.2020 р., відповідно до консолідованого звіту позивача, розмір короткострокових позик складає 41,335 млрд.грн., довгострокових - 7,142 млрд.грн. Всього - 48,477 млрд.грн. (дана інформація є публічно-доступною, повний текст звітності розміщено на офіційному сайті http://www.naftogaz.сom). Наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2018/2019, 2019/2020 та 2020/2021 років.

При цьому, НАК «Нафтогаз України» забезпечує всі галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як підприємство державного сектору економіки є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ, а як наслідок - відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу, спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України. Прибуток НАК «Нафтогаз України» отримує від інших видів діяльності, не пов`язаних з постачанням природного газу теплогенеруючим підприємствам та підприємствам, які забезпечують природним газом побутових споживачів. Таким чином, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2020-2021 р.р. Держава, покладаючи на НАК «Нафтогаз України» спеціальні обов`язки з постачання природного газу, не виконує свої зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи збитки.

Крім того, на переконання первісного позивача відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо, а відсутність коштів на рахунках або фінансування не є винятковим випадком та підставою для уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку щодо відсутності підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення пені з огляду на наступне.

До матеріалів справи первісним відповідачем не додано жодного документу, який би міг свідчити на користь наявності підстав для зменшення штрафних санкцій, зокрема, будь-яких документів на підтвердження скрутного матеріального становища відповідача та неможливості здійснення ним вчасної оплати за поставлений первісним позивачем природний газ.

Матеріали справи також не містять будь-яких доказів на підтвердження будь-яких намагань відповідача виконати зобов`язання за договором вчасно.

Поряд з цим, дослідивши позиції учасників процесу, суд відзначає, що Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Згідно з частиною 2 статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі - відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд відзначає, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

При цьому слід враховувати, що правила ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Суд бере до уваги правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013, про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Зменшення суми пені є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Отже, вирішуючи у даній справі питання щодо можливості зменшення, на думку відповідача, суми пені, що заявлена до стягнення позивачем, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З матеріалів справи слідує, що наведені первісним відповідачем доводи не свідчать про виключність зазначених ним обставин та про вжиття будь-яких заходів відповідачем для недопущення порушення зі свого боку господарського зобов`язання з оплати вартості природного газу.

Таким чином, відповідачем не доведено наявності виняткових обставин, що можуть бути підставою для зменшення розміру пені.

Разом з тим судом встановлено, що порушення відповідачем умов договору № 9202/18-ТЕ(Т)-17 від 30.11.2018 р. щодо оплати отриманого природного газу свідчить про тривале невиконання відповідачем умов договору, оскільки заборгованість за поставку газу у грудні 2018 року була оплачена лише частково, інша частина заборгованості є предметом розгляду у даній справі.

Також судом враховано, що АТ "НАК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки. При цьому, значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств та несвоєчасність оплати контрагентів перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків та може впливати на якість і своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що заявлений до стягнення розмір пені не є надмірним відносно суми простроченого зобов`язання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені.

Відтак, вимоги первісного позивача про стягнення з відповідача 33599,73 грн. пені підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі, а загалом первісні позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України підлягають задоволенню у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи документів та доводів учасників процесу була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення первісного позову не спростовує.

Судові витрати зі сплати судового збору за первісним позовом відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача за первісним позовом.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Первісний позов Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Ярмакова, буд. 1, код 08167863) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Ярмакова, буд. 1, код 08167863) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) 442852 (чотириста сорок дві тисячі вісімсот п`ятдесят дві) грн. 02 коп. основного боргу, 33599 (тридцять три тисячі п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 73 коп. пені, 24535 (двадцять чотири тисячі п`ятсот тридцять п`ять) грн. 87 коп. 3% річних, 31885 (тридцять одну тисячу вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 35 коп. інфляційних втрат та 7993 (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто три) грн. 10 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 10.06.2021 р.

Суддя В.М. Бабкіна