ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2021 р. Справа № 917/481/21

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С. М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали

за позовною заявою Полтавське комунальне автотранспортне підприємство 1628, вул. Кагамлика,84, м. Полтава,

до Приватного підприємства "Втор-Пласт", вул. Червонофлотська, 15, м. Полтава, 36010,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

01.04.2021 року до господарського суду Полтавської області звернулося Полтавське комунальне автотранспортне підприємство 1628 з позовом до Приватного підприємства "Втор-Пласт" про стягнення заборгованості за договором поставки № б/н від 10.12.2018 року в розмірі 122 169,69 грн., з яких: 108 521, 30 грн. - основний борг, 8 751,55 грн. - інфляційні втрати, 4 896,84 грн. - 3% річних.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2021 року даний позов був переданий на розгляд судді Білоусову С.М.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що сторони перебували у договірних відносинах, проте, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором поставки від 10.12.2018 року не виконав, грошові кошти за поставлений товар в повній мірі не сплатив.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 05.04.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/481/21, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 5 ст. 176 ГПК України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Сторони були належним чином та завчасно повідомлені про покладені на них обов`язки, про що свідчать матеріали справи.

Ухвала суду від 05.04.2021 року, яка направлялися за адресою місцезнаходження відповідача згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулася до суду 15.04.2021 року (вх. № 7423) з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Суд зазначає, що згідно ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала надсилається учасникам судового процесу за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

До повноважень господарських судів не віднесено з`ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.06.2018 року у справі № 910/177797/17.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що повернення судового рішення із проставленням у поштовому повідомленні відмітки "адресат відсутній за вказаною адресою"", є підтвердженням відсутності особи - адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні, слід вважати днем вручення судового рішення в порядку, п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Відповідач відзив на позов чи будь-які заяви та клопотання суду не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

10.12.2018 року між Приватним підприємством "Втор-Пласт" (покупець) та Полтавським комунальним автотранспортним підприємством 1628 (постачальник) було укладено договір поставки № б/н за умовами якого постачальник зобов`язався поставити і передати у власність, а покупець зобов`язався прийняти і сплатити на умовах цього договору вторинну сировину (макулатуру та полімери), що іменується надалі як товар.

Відповідно до п. 3.1 договору товар поставляється постачальником партіями на умовах, обумовлених в додатках, самовивозом покупця.

Згідно п. 3.3 договору датою виконання постачальником зобов`язання по постачанню товару вважається: при постачанні автомобільним транспортом - дата прийняття товару на складі покупця. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в такому ж порядку. Інший порядок виконання зобов`язання по постачанню товару і (чи) переходу права власності на нього може бути встановлений в додатках до цього договору.

Позивач - Полтавське комунальне автотранспортне підприємство 1628, взяті на себе зобов`язання виконав: впродовж 2019 року здійснив поставку обумовлену договором продукцію на загальну суму 225 982,73 грн.

Відповідач - Приватне підприємство "Втор-Пласт", взяті на себе зобов`язання за договором поставки № б/н від 10.12.2018 року виконав не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 108 521,30 грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 122 169,69 грн., з яких: 108 521,30 грн. - основний борг, 8 751,55 грн. - інфляційні втрати, 4 896,84 грн. - 3% річних.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 Господарського кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 5.2 договору поставки № б/н від 10.12.2018 року порядок розрахунків - впродовж 15 (п`ятнадцяти) банківських днів від дати прийняття товару на складі покупця за наявності оригіналів або сканованих копій видаткових накладних на товар, підписаних уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 9.1 договору сторони погодили, що він набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Якщо за 20 діб до закінчення строку договору жодна із сторін не вимагає його припинення, договір вважається продовженим на тих же умовах, на один рік.

На виконання взятих на себе договірних зобов`язань Полтавське комунальне автотранспортне підприємство 1628 в період з 09.01.2019 року по 02.09.2019 року поставило Приватному підприємству "Втор-Пласт" макулатуру на загальну суму 225 982,73 грн., що підтверджується видатковими накладними (а.с. 16-42).

Відповідач, в свою чергу, порушив умови п. 5.2 договору, за яким оплата товару здійснюється впродовж 15 (п`ятнадцяти) банківських днів від дати прийняття товару на складі покупця.

Як вбачається з залучених до матеріалів справи платіжних доручень (а.с. 70-80) Приватне підприємство "Втор-Пласт" сплатило Полтавському КАП-1628 за макулатуру кошти на загальну суму 117 461,43 грн.

Відтак, станом на дату звернення до суду з даним позовом у відповідача виникла заборгованість в розмірі 108 521,30 грн. (225 982,73 грн. - 117 461,43 грн.).

Докази її сплати станом на дату винесення рішення у суду відсутні, отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.1 договору поставки № б/н від 10.12.2018 року сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за даною угодою винна сторона зобов`язана відшкодувати іншій стороні заподіяні збитки.

Оскільки, відповідно до видаткової накладної № 46528 остання поставка товару відбулася 02.09.2019 року, то відповідно до умов п. 5.2 договору кінцевою датою оплати за товар є 23.09.2019 року.

Відтак, на підставі ст. 625 ЦК України та п. 6.1 договору позивач заявив до стягнення з відповідача 8 751,55 грн. - інфляційних нарахувань та 4 896,84 грн. - 3 % річних.

Здійснивши за допомогою калькулятора "ЛІГА:ЗАКОН для всіх" перерахунок інфляційних втрат та 3 % річних, суд дійшов до висновку, що позов в частині стягнення 3% річних в розмірі 4 896,84 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 8 751,55 грн. в період з 24.09.2019 року по 26.03.2021 року є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписами ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Щодо судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволені повністю, суд приходить до висновку, що судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. слід покласти на відповідача.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 252 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Втор-Пласт" (вул. Червонофлотська, 15, м. Полтава, 36010, ) на користь Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628 (вул. Кагамлика,84, м. Полтава, ) заборгованості за договором поставки № б/н від 10.12.2018 року в розмірі 122 169,69 грн., з яких: 108 521, 30 грн. - основний борг, 8 751,55 грн. - інфляційні втрати, 4 896,84 грн. - 3% річних та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення складено та підписано 07.06.2021 року.

Суддя Білоусов С. М.