ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року Справа № 915/324/21

м.Миколаїв

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс»

(АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 40812723, електронна адреса представника позивача: ІНФОРМАЦІЯ_1)

до відповідача: Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча

компанія «Енергоатом»

(01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код 24584661)

в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція»

Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

(55001, Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ; ідентифікаційний код 20915546)

Суддя Ткаченко О.В.

Секретар судового засідання Сулейманова С.М.

Представники:

від позивача: представник не з`явився,

від відповідача: Шень С.І. за довіреністю,

СУТЬ СПОРУ: стягнення 231316,46 грн,

15.03.2021р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №11-03/21 від 11.03.2021р., в якій просить суд стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» вартість поставленого за договором №23-121-01-20-06616 від 02.12.2020р. товару в сумі 230880,0 грн., та нарахованих 3% річних в розмірі 436,46 грн., зазначивши в резолютивній частині про продовження нарахування 3% річних на суму основного боргу до моменту остаточного виконання рішення суду, а також стягнення з відповідача судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 18.03.2021р. було прийнято позовну заяву ТОВ «Південьбудресурс», відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 15.04.2021р.

15.04.2021р. від відповідача до суду надійшов відзив на позов та клопотання про поновлення процесуального строку для надання відзиву на позов. Відповідач у відзиві проти позову заперечує, зазначаючи, що позивачем невірно визначено час початку відліку строку для нарахування 3% річних з огляду на те, що такий строк має відліковуватись після 45 робочих днів з дати реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних в силу умов п.2.2 договору. У зв`язку з цим відповідач просить суд в цій частині позов залишити без задоволення. Судом прийнято поданий відзив та враховано при розгляді справи.

Ухвалою суду від 15.04.2021р. підготовче засідання було відкладено на 12.05.2021р.

19.04.2021р. від позивача до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просить суд стягнути з відповідача вартість поставленого за договором товару в сумі 230880,0 грн., судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

23.04.2021р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідач не зазначив у відзиві будь-яких заперечень щодо стягнення вартості поставленого товару в розмірі 230880,0 грн., а викладені у відзиві заперечення стосуються лише нарахування позивачем 3% річних. Позивач зазначає, що він зменшив заявлені позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача лише суму основного боргу та судові витрати.

12.05.2021р. від відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, в якому відповідач зазначає, що провівши аналіз документів, які долучені до позовної заяви можна дійти наступного висновку: вартість адвокатських послуг про надання правничої допомоги має неспівмірний розмір з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних адвокатом робіт, так як наявна мінімальна кількість підготовлених документів, долучених до матеріалів справи; проведено мінімум аналітичної роботи адвокатом; витрати на правову допомогу не співмірні зі складністю справи, ціною позову та ін.; заявлена сума у розмірі 8000,0 грн. витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності. У зв`язку з викладеним, відповідач просив суд зменшити витрати на правничу допомогу до 1000,0 грн.

Ухвалою суду від 12.05.2021р. було прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 01.06.2021р.

Позовні вимоги розглядуються господарським судом з урахуванням їх зменшення позивачем.

Представник позивача в судове засідання не з`явився.

В судовому засіданні представник відповідача підтримує заявлене клопотання, просить суд зменшити витрати на професійну правничу допомогу.

У судовому засіданні 01.06.2021р. судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд, -

встановив:

02 грудня 2020 року за №53-123-01-20-06616 між державним підприємством національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі заступника генерального директора відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС», як покупцем, та товариством з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс», як постачальником, був укладений договір на постачання товару, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати покупцю, а останній зобов`язався прийняти та сплатити товар код CPV 44160000-9 по ДК 021:2015-Магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби (трубка латунна), у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1, що є невід`ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару - не раніше 2019 року (п.1.1 договору).

Відповідно до умов п. 2.1 договору, загальна вартість товару є твердою та складає 230880,0 грн. з ПДВ.

Умовами п. 2.2 договору його учасники узгодили, що за даним договором оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання товару згідно специфікації №1 (додаток №1 до договору) та виконання постачальником умов п.п.3.2, 5.1 цього договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховується.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що з товаром постачальник надає покупцю: видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно УКТ ЗЕД по-позиційно (для платників ПДВ); електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄРПН у встановленому чинним законодавством порядку в електронній формі з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про довірчі послуги» у строки, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН; документ, підтверджуючий якість товару (згідно ТС.0.0905.0327)

Відповідно до п.5.1 договору приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкцій П-6 «Про порядок приймання продукції по кількості» і П-7 «Про порядок приймання продукції по якості», СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції АЕС».

Договір вступає в силу з моменту підписання обома сторонами та скріплення печаткою та діє до 31.12.2021р. (п.п.12.1, 12.2 договору).

Відповідно до специфікації №1 учасники договору узгодили види, технічні характеристики, кількість та вартість поставляємого товару (а.с.21).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар (труба латунна ДКРНП Л68*1*4000) на загальну суму 230880,0 грн., що підтверджується наданою суду копією видаткової накладної №36 від 09.12.2020р. (а.с. 22), податкової накладної №36 від 09.12.2020р..

Станом на дату розгляду справи строк оплати настав.

Відповідач, в порушення умов договору, за поставлений товар розрахувався не розрахувався та заборгованість складає 230880,0 грн.

Відповідач свої зобов`язання в цій частині за договором не виконав, вартість отриманого товару не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За нормами статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати в тому числі з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

На підставі ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, а також статті 193 Господарського кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на дату розгляду справи, відповідач не надав суду доказів, що спростовують твердження позивача або докази сплати основного боргу за спірний період.

Натомість, із наданої відповідачем копії довідки №95 від 02.04.2021р. про взаємні розрахунки між ВП ЮУ АЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» та ТОВ «Південьбудресурс» за період з 01.12.2020р. по 02.04.2021р. вбачається, що станом на 02.04.2021р. за ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП ЮУ АЕС існує заборгованість перед ТОВ «Південьбудресурс» за поставлені товари в сумі 230880,0 грн.

Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений, але не оплачений товар у сумі 230880,0 грн. є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

12.05.2021р. до господарського суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги (вх. № 7120/21), в якому відповідач просить суд витрати на професійну правничу допомогу зменшити до 1 000, 00 грн.

Клопотання мотивоване тим, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,0 грн. не підтверджуються документально та не співмірні із складністю справи.

Відповідач зазначає, що адвокатом проведено мінімум аналітичної роботи адвоката; витрати на професійну правничу допомогу не співмірні зі складністю справи та ціною позову; заявлена сума у розмірі 8000,0 грн. за професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності.

Розглянувши питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова КАС ВС від 11.06.2020р. у справі № 821/227/17).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 21.04.2021 по справі № 906/1179/20; від 19.04.2021 по справі № 21/96(10).

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова КГС ВС від 21.04.2021 по справі № 906/1179/20).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанови об`єднаної палати КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19; від 22.11.2019 у справі № 902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19; додаткова постанова КГС ВС від 01.11.2018 у справі № 911/3650/17; постанова КГС ВС від 26.03.2019 у справі № 904/1798/18).

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»; рішення у справі "Баришевський проти України"; рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України"; рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").

За висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 ГПК України) (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 по справі № 925/1137/19).

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17, від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18, від 09.07.2019 у справі № 923/726/18, від 26.02.2020 у справі № 910/14371/18 та від 13.10.2020 у справі № 922/3706/16).

Законодавством передбачено надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, яка сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права (постанова КГС ВС від 15.04.2021 у справі № 910/7540/19).

Аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (постанова КАС ВС від 16.04.2020 у справі 727/4597/19).

Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень ч. 4 ст. 134 КАС України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним (постанова КАС ВС від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19).

Відповідно до умов п. 1.1 договору про надання правової допомоги від 04.03.2021р. №04-03/21, клієнт уповноважив адвокатське об`єднання на представництво його законних прав та інтересів, надавши адвокатському об`єднанню у повному обсязі без винятків та обмежень права, передбачені ст. ст. 55, 59 Конституції України, ст. ст. 42, 46, 47, 56, 58 Кримінального процесуального кодексу України, ст. ст. 27, 44 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 271 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 22, 28 Господарського процесуального кодексу України, ст. 10 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Зазначений перелік нормативно-правових актів не є вичерпним та може бути розширений з метою найбільш ефективної реалізації захисту прав та законних інтересів клієнта.

Умовами п.1.2 даного договору, його учасники узгодили, що адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання щодо виконання функцій представника та надання правової допомоги для захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта в будь-яких справах, що стосуються клієнта, а клієнт зобов`язується виплатити адвокатському об`єднанню винагороду за надання правової допомоги та компенсацію фактичних витрат з виконанням договору.

Відповідно до умов п.4.1 договору, за надання юридичної допомоги клієнт зобов`язується виплатити гонорар адвокатському об`єднанню в розмірі, погодженому сторонами та оформленому окремою письмовою угодою.

Судом встановлено, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення витрат в суді, а саме представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява №11-03/21 від 11.03.2021р. з додатками (розрахунки відсотків річних); заява №22-03/21-04 від 22.03.2021р.; заява №14-04/21 від 14.03.2021р. про зменшення розміру позовних вимог; відповідь на відзив №20-04/21 від 20.04.2021р. Всі документи підписані представником позивача адвокатом Лохматовим А.О.

Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній справі витрати на правову допомогу в сумі 8000,0 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Щодо посилань відповідача на неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, то суд зазначає наступне. Приписами ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання. Відповідачем, в порушення ст. 74 ГПК України не подано суду жодного доказу на підтвердження обставин саме неспівмірності витрат, зокрема не подано жодних доказів на підтвердження існуючих ставок адвокатського гонорару, що дозволяло б суду оцінити вказані обставини. Враховуючи вищевикладене, судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на вищезазначене, суд вбачає обґрунтованими та підтвердженими понесені позивачем ТОВ «Південьбудтранс» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,0 грн.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги з урахуванням зменшення задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені якого діє відокремлений підрозділ «Южно-Українська атомна електрична станція» (01032, м.Київ, вул. Назарівська, 3, адреса відокремленого підрозділу: 55001, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс» (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 40812723, рахунок IBAN НОМЕР_1 у АТ «Райффайзен Банк Аваль» вартість поставленого за договором №53-121-01-20-06616 від 02.12.2020р. товару в розмірі 230880,0 грн., 3469,75 грн. судового збору та 8000,0 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складений та підписаний суддею « 03» червня 2021 року.

Суддя О.В. Ткаченко