РІШЕННЯ

Іменем України

09 червня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/397/21
Господарським судом Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Солончевої О.П., за правилами спрощеного позовного провадження в відкритому судовому засіданні розглянуто справу

за позовом: фізичної особи-підприємця Пасічника Богдана Романовича,

АДРЕСА_1 ;

адреса для листування: АДРЕСА_2 ;

адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

до відповідача: фізичної особи-підприємця Ткачик Анни Олександрівни,

АДРЕСА_3 ;

адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

предмет спору: про стягнення 68291,20грн

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

У судовому засіданні 09.06.2021, Господарським судом Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

20.04.2021, надійшов позов фізичної особи - підприємця Пасічника Богдана Романовича до фізичної особи - підприємця Ткачик Анни Олександрівни про стягнення заборгованості в сумі 68291,20грн за перевезення вантажу згідно з договором-заявкою №19 від 19.11.2020 та міжнародною товаротранспортною накладною CMR №CZ Y 20131. Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасної оплати за надані послуги з міжнародного перевезення вантажу.

Ухвалою суду від 17.05.2021, після усунення недоліків, дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі №927/397/21 за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання по розгляду спору по суті призначено на 09.06.2021 об 11:30; сторонам установлено процесуальні строки для подання заяв по суті спору, зокрема відповідачу -15-ти денний строк з дня її вручення для подачі відзиву на позовну заяву, разом з доказами направлення цього документу на адресу позивача.

Відповідач проти заявленого позову не заперечив, правом на подачу відзиву на позов у порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) не скористався, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надіслав.

Ухвалою суду від 17.05.2021 відповідачу роз`яснено, що відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

09.06.2021, сторони в судове засідання по розгляду спору по суті не прибули, явку повноважних представників не забезпечили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином за адресами їх державної реєстрації згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень №№555, 547.

Позивач на адресу суду надіслав письмове клопотання б/н від 31.05.2021 про розгляд справи за наявними документами за відсутності його повноважного представника в судовому засіданні. Заявлений позов підтримав у повному обсязі. Враховуючи, що явка повноважного представника позивача в судове засідання обов`язковою не визнавалась, судом дане клопотання задоволено, про що внесено відповідний запис до протоколу судового засідання.

Частиною 1 статті 202 ГПК України встановлено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За пунктом 1 частини 3 вказаної статті, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи зокрема в разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За умовами частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Судом враховано, що відкладення справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення наявного спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду спору, однак явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, без пояснення причин, відзив на позов в установлений судом строк не надав, беручи до уваги, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження та явка представника відповідача в судове засідання обов`язковою не визнавалась, з огляду на зміст частини 9 статті 165, частини 2 статті 178, частини 1 статті 202 ГПК України, суд вважає, що неприбуття відповідача в судове засідання та неподання ним відзиву на позов не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами в передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (частина 1 та 2 статті 180 Господарського кодексу України, надалі - ГК України).

За частиною 7 статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частина 1 статті 205 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За частиною 2 статті 909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається в формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З матеріалів справи вбачається, що 19.11.2020, між позивачем - фізичною особою Пасічником Богданом Романовичем (надалі - ФОП Пасічник Б.Р., Перевізник за Договором) та відповідачем - фізичною особою - підприємцем Ткачик Анною Олександрівною (надалі - ФОП Ткачик А.О., Замовник - Експедитор за Договором) у простій письмовій формі (шляхом листування за допомогою засобів електронного зв`язку) укладено одноразовий договір-заявку №19 (що містить підписи сторін та засвідчений печаткою відповідача), за яким Перевізник зобов`язався надати Експедитору оплатний комплекс послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом за погодженим маршрутом.

Сторонами в договорі-заявці №19 від 19.11.2020 погоджено усі істотні умови з перевезення вантажу в міжнародному сполученні за маршрутом: 46801, Jablonee Nad Nisou (CZ) - Київ (UA); вантаж: ТНП на паллетах - до 20т, 86 м. куб; завантаження: 25.11.2020, за адресою Heras Mobile Fencing Securrity, P/A IMP, Rychnovska 326; митне оформлення завантаження: 46801, Jablonee Nad Nisou (CZ); вивантаження: м. Київ, вул. Садова, 28; митне оформлення вивантаження: ЕА або м. Київ, вул. Малинська ТГО 6; транспорт: автомобіль з причепом НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .

За частиною 3 статті 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до умов погоджених сторонами в договорі - заявці №19 від 19.11.2020, позивачем на замовлення відповідача здійснено перевезення вантажу в міжнародному сполученні: за маршрутом м. Яблонец-над-Нісой (Чехія) - м. Київ (Україна), автомобілем DAF BC9961IC / НОМЕР_3 , товар доставлено вантажоодержувачу в місце розвантаження 01.12.2020, про що свідчить міжнародна товарно-транспортна накладна СМR №CZ Y 20131 (належним чином засвідчена копія якої, з офіційним перекладом на державну мову, наявна в матеріалах справи).

За умовами договору - заявки №19 від 19.11.2020 вартість перевезення - 2000 євро по курсу НБУ на день розвантаження, розрахунок - на протязі 10 банківських днів з моменту отримання оригіналів ЦМР.

Документи, що є підставою для проведення розрахунку за послуги з перевезення вантажу за договором-заявкою №19 від 19.11.2020, у тому числі міжнародна товарно-транспортна накладна СМR №CZ Y 20131, що підтверджує факт надання позивачем послуг з перевезення, направлені відповідачу 04.12.2020 засобами поштового зв`язку ТОВ «Нова пошта» за експрес-накладною №5001 та отримані адресатом 14.12.2020, про що свідчить витяг з офіційного сайту ТОВ «Нова пошта» по відстеженню поштового відправлення.

Відповідач наведені обставини не спростовував та до позивача з повідомленням про те, що отриманий ним пакет документів є неповним не звертався, про наявність перешкод у проведенні остаточного розрахунку за надані послуги не повідомляв.

29.03.2021, позивач, у порядку досудового врегулювання спору, звернувся до відповідача з претензією №16/03 від 16.03.2021, з проханням провести остаточний розрахунок за надані послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні за договором-заявкою №19 від 19.11.2020. До вказаної претензії згідно з описом вкладення до цінного листа додано наступні документи: рахунок №1000 від 01.12.2020, акт №1000 від 01.12.2020, договір - заявка №19 від 19.11.2020 та СMR №20131 (номер поштового відправлення 959).

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд установив, що між сторонами склались відносини з перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, які врегульовано главою 64 ЦК України, главою 32 ГК України, Законом України «Про автомобільний транспорт», Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненою 19.05.1956.

Відповідно до частин 1, 2 статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Аналогічні норми також містяться в статті 909 ЦК України.

Одним із основних міжнародних документів, який регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом, є Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, яка набрала чинності для України 17.05.2007. Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться в двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін (стаття 1 Конвенції).

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом може бути міжнародна автомобільна накладна (СМR).

Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів, які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Частиною 1 статті 9 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів визначено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

На підтвердження укладення договору перевезення та факту надання обумовлених послуг, відповідно до частини 3 статті 909 ЦК України, частини 2 статті 307 ГК України та статті 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення, складено міжнародну товарно-транспортну накладну CMR № CZ Y 20131, в якій відображено відомості аналогічні даним договору-заявки №19 від 19.11.2020.

Отже, факт виконання позивачем на замовлення відповідача перевезень по маршруту м. Яблонец-над-Нісой (Чехія) - м. Київ (Україна) підтверджується договором-заявкою №19 від 19.11.2020, підписаною обома сторонами, та міжнародною товарно-транспортною накладною СМR №CZ Y 20131, що складена без застережень та зауважень з боку вантажоодержувача, про що свідчить відсутність будь-яких приміток у графі 24 CMR №CZ Y 20131 та наявність відтиску печатки вантажоодержувача з відміткою про одержання вантажу 01.12.2020.

Положеннями статті 311 ГК України передбачено, що плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов`язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата в розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Як вбачається зі змісту договору-заявки №19 від 19.11.2020, вартість послуг з перевезення 2000 євро по курсу Національного банку України на день розвантаження.

З урахуванням установлених обставин суд дійшов висновку, що між сторонами існують правовідносини за укладеним договором перевезення вантажу, який має форму заявки, що відображає зміст волевиявлення сторін, факт надання послуг за яким підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною СМR, наявні в матеріалах справи докази в сукупності доводять те, що позивач дійсно надав відповідачу погоджені послуги, вартістю 2000 євро, що за офіційним курсом Національного банку України на дату розвантаження (01.12.2020) - 68291,20грн.

Предметом доказування в даній справі є наявність чи відсутність порушення відповідачем умов договору - заявки №19 від 19.11.2020 в частині повного та своєчасного розрахунку за послуги з перевезення вантажу в міжнародному сполученні, надані за товарно-транспортною накладною СМR №CZ Y 20131.

За висновком суду, матеріалами справи підтверджується, що позивачем були надані, а відповідачем отримані послуги з перевезення вантажу в міжнародному сполученні загальною вартістю 68291,20грн.

Наведені обставини відповідачем не спростовуються.

Відповідно до статті 193 ГК України та статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Виходячи зі змісту статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За вимогами статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем на адресу відповідача засобами поштового зв`язку направлялись документи, необхідні для проведення відповідачем остаточних розрахунків за надані послуги перевезення за договором-заявкою №19 від 19.11.2020, у тому числі міжнародна товарно-транспортна накладна СМR №СZ Y 20131, про що зокрема свідчить витяг з офіційного сайту ТОВ «Нова пошта» (номер поштового відправлення 5001). Повторно, в порядку досудового врегулювання спору, копії відповідних документів направлені відповідачу разом з претензією №16/03 від 16.03.2021 (згідно з описом вкладення до цінного листа, номер поштового відправлення АТ «Укрпошта» 959).

Тобто, позивачем вжито вичерпних заходів задля належного виконання договірних зобов`язань перед відповідачем, у тому числі щодо передачі останньому документів, на підставі яких ним має бути проведений остаточний розрахунок за надані послуги.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Виходячи зі змісту частини 1 статті 612 вказаного Кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову.

За приписами частин 2 та 3 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Обов`язок доказування і подання доказів установлено статтею 74 ГПК України, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3 статті 74 ГПК України).

Відповідно до частини 4 статті 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 ГПК України).

За висновком суду, строк по оплаті вартості отриманих відповідачем послуг з перевезення вантажу в сумі 68291,20грн на момент ухвалення рішення по справі є таким, що настав.

Відповідач порушив умови договору, на момент винесення рішення в даній справі за отримані послуги в повному обсязі не розрахувався, доказів оплати до суду не надав. Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 68291,20грн, що останнім не спростовується.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача простроченої заборгованості в сумі 68291,20грн по оплаті вартості послуг з перевезення вантажу на підставі письмового договору, факт надання яких підтверджується належним чином оформленою міжнародною товарно-транспортною накладною, суд дійшов висновку, що позов у частині стягнення основного боргу є правомірним та обґрунтованим, відтак підлягає задоволенню в повному обсязі.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами (п.5 частини 1 статті 237 ГПК України).

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи зокрема відносяться витрати понесені учасником справи на отримання професійної правничої допомоги; витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Згідно зі статтею 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (1); розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (2).

За статтею 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), що подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За приписами частини 3 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частинами 3 - 6 статті 126 ГПК України визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4).

Виходячи з аналізу вказаних статей для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати критерії складності справи, обсяг наданих адвокатом послуг, кваліфікації і досвіду адвоката, ціну позову, керуватися принципами розумності та справедливості.

У позовній заяві позивач повідомив, що розмір понесених витрат на правову допомогу в межах даної справи становить 7400грн, у тому числі: 1500грн за огляд, вивчення та попередню правову оцінку документів та інших доказів за їх місцезнаходженням (4години); 100грн за проведення досудового врегулювання спору шляхом переговорів на предмет повернення боргу (25хв); 3700грн за підготовку позовної заяви та пакету документів, необхідних для звернення до суду (6год); 100грн за проведення арифметичних розрахунків (30хв); 2000грн за вчинення інших необхідних для розгляду справи та її повного юридичного супроводу, в тому числі забезпечення виконання судового рішення (6год). Також сторонами погоджено премію (гонорар успіху), в разі ухвалення рішення на користь клієнта в розмірі 3500грн. Разом: 10900грн.

На підтвердження заявленого розміру витрат на правову допомогу надав до матеріалів справи належним чином засвідчені копії наступних документів: договору про правову допомогу б/н від 12.04.2021, укладеного між адвокатом Лозою Віктором Миколайовичем (Повіреним) та ФОП Пасічником Б.Р. (Довірителем); свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії №507, виданого 16.05.2008; ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВО №1016444, виданого 15.04.2021; акту приймання-передачі наданих послуг від 15.04.2021 б/н до цього договору та квитанції до прибуткового касового ордера №07-04 від 15.04.2021 на підтвердження оплати на суму 7400грн.

Сторони, виходячи з умов п.1.1., п.2.1. - п.2.3. договору про правову допомогу б/н від 12.04.2021 погодили, що Повірений зобов`язався від імені і за рахунок Довірителя надати правову допомогу в спорі з ФОП Ткачик А.О., з цією метою: здійснити огляд, вивчення та попередню правову оцінку доказів за їх місцезнаходженням (4год); провести заходи досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу (0,5год); підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву (8год); здійснити арифметичні розрахунки (0,5год); вчинити інші дії необхідні для розгляду справи в суді та на стадії примусового виконання судового рішення (6год).

За здійснення перелічених дій, Довіритель сплачує Повіреному винагороду в розмірі 7400грн. Розрахунок здійснюється в момент передачі Довірителю підготовленої позовної заяви. При задоволенні позову Довіритель сплачує Повіреному премію (гонорар успіху) в сумі 3500грн.

На виконання умов цього Договору, 15.04.2021, сторонами підписано акт приймання-передачі послуг, за яким загальна вартість послуг наданих адвокатом складає 7400грн, що повністю оплачена Довірителем відповідно до п.1.3. цього акту, про що в тому числі свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру №07-04 від 15.04.2021.

Виходячи зі змісту вказаного акту, на представництво інтересів Довірителя в межах даної судової справи адвокатом витрачено 10год 55хв робочого часу, без урахування годин відведених на стадію судового розгляду та супроводження цієї справи на стадії примусового виконання судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду, правові висновки якої є обов`язковими для врахування судом першої інстанції в силу частини 4 статті 236 ГПК України, вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року в справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що в заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, в рішенні від 22 лютого 2005 року в справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» в сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище, зобов`язання, що склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема в випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат не є обов`язковими для суду. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Аналогічні правові висновки наведені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 (на зміст якої звертав увагу позивач у позовній заяві).

Тобто, судові витрати на професійну правничу допомогу повинні бути фактичними, неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Суд, беручи до уваги ступінь складності справи (малозначність спору, що містить один епізод спірних правовідносин, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних обставин справи та аналізу значного обсягу судової практики), характер та обсяг наданих адвокатом послуг (включаючи підготовку справи до розгляду та подачу позову до суду)(при цьому, за висновком судом, обсяг часу, затраченого адвокатом в ході представництва інтересів клієнта в межах наявного спору не є значним), з огляду на те, що розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження за письмовими доказами, з урахування ціни заявленого позову (68291,20грн), виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності, керуючись частиною 4 статті 129 ГПК України, вирішив покласти на відповідача відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, в тому числі «гонорару успіху», в розмірі 5000грн.

За частинами 4 та 5 статті 127 ГПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

За частиною 1 та 4 статті 129 ГПК України судовий збір та інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладається в разі задоволення позову - на відповідача. Відтак, за рахунок відповідача позивачу мають бути відшкодовані судові витрати по сплаті судового збору, понесені ним при зверненні до суду, в розмірі 2270грн, а також судові витрати за переклад документів (міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № CZ Y 20131), на державну мову в сумі 850грн (згідно з квитанцією від 28.04.2021 Бюро перекладів «Азбука», наявна в матеріалах справи).

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, частиною 2 статті 178, статтями 202, 233, 236, 238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги фізичної особи - підприємця Пасічника Богдана Романовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до фізичної особи - підприємця Ткачик Анни Олександрівни ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про стягнення 68291,20грн, задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Ткачик Анни Олександрівни ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь фізичної особи - підприємця Пасічника Богдана Романовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 68291,20грн заборгованості, 5000грн витрат на професійну правничу допомогу, 850грн судових витрат за переклад документів на державну мову та їх нотаріальне посвідчення та 2270грн судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 11.06.2021.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко