ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01.06.2021 Справа № 914/1234/21

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участю секретаря судового засідання Полюхович Х.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕККАНІСКА», м.Київ;

до Відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Всесвіт комфорту», Львівська область, м.Львів;

про: стягнення заборгованості

ціна позову: 603300,72грн.

Представники:

Позивача: не з`явився;

Відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

07.05.2021р. на розгляд до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕККАНІСКА» від 30.04.2021р. б/н (вх. №1340) за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Всесвіт комфорту» про стягнення заборгованості; ціна позову: 603300,72грн.

Підставами позовних вимог Позивач зазначає неналежне виконання Відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань з оплати наданих послуг з тимчасового оплатного користування (оренди) підйомного обладнання за Актами надання послуг від 31.05.2020р. №1402, від 30.06.2020р. №1635, від 30.06.2020р. №1636, від 10.07.2020р. №1732, від 31.07.2020р. №1960, від 31.08.2020р. №2390, від 30.09.2020р. №2762, від 31.10.2020р. №3166, від 30.11.2020р. №3725, від 31.12.2020р. №4124, від 11.01.2021р. №70, від 26.01.2021р. №110 та від 12.03.2021р. №695.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.05.2021р. у даній справі суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 01.06.2021р.

Відповідно до ч.3 ст.222 ГПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

В порядку ст.205 ГПК України клопотання про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили.

Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача в судове засідання не з`явився, 31.05.2021р. за вх. №2282/21 подав до суду заяву від 31.05.2021р. б/н про відмову від позову, у якій просить суд прийняти заяву до розгляду, постановити ухвалу про закриття провадження у справі у зв`язку із відмовою Позивача від позову і повернути Позивачу з Державного бюджету України 50% сплаченого ним судового збору в розмірі 4524,76грн. Вказану заяву оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Також, 31.05.2021р. за вх. №12782/21 Позивачем подано до суду Клопотання від 31.05.2021р. б/н, у якому, з огляду на досягнення домовленостей між виконавчими органами Позивача та Відповідача щодо припинення спору, а також часткового виконання Відповідачем грошового зобов`язання та раніше подану у звязку із цим заяву про відмову від позовних вимог Позивач просить суд прийняти заяву до розгляду, долучити до матеріалів справи докази часткового виконання Відповідачем грошових зобов`язань та здійснити розгляд заяви про відмову від позову за відсутністю сторони Позивача.

В обґрунтування часткового погашення Відповідачем суми заборгованості, стягнення якої є предметом спору Позивачем долучено Платіжні доручення від 14.05.2021р. №7653 на суму 60999,98грн., від 27.05.2021р. №7676 на суму 91040,16грн., від 27.05.2021р. №7677 на суму 6300грн., від 27.05.2021р. №7678 на суму 132240,24грн. та від 27.05.2021р. №7679 на суму 12280,14грн. Вказане клопотання оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання визнавалась судом обов`язковою.

Згідно із п.п.1, 2 ч.3 ст.2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.п.1, 3, 4 ч.5 ст.13 ГПК України).

Приписами п.п.2, 3 ч.1 ст.42 ГПК України встановлено, що учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.9 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом Учасників справи подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

За результатами дослідження наданих Позивачем доказів, наведених доводів та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач покликався на те, що Актами надання послуг від 31.05.2020р. №1402 на суму 175980,35грн., від 30.06.2020р. №1635 на суму 90999,89грн., від 30.06.2020р. №1636 на суму 91040,16грн., від 10.07.2020р. №1732 на суму 6300грн., від 31.07.2020р. №1960 на суму 132240,24грн., від 31.08.2020р. №2390 на суму 82280,14грн., від 30.09.2020р. №2762 на суму 70180,12грн., від 31.10.2020р. №3166 на суму 75020,12грн., від 30.11.2020р. №3725 на суму 29040,05грн., від 31.12.2020р. №4124 на суму 4600,01грн., від 11.01.2021р. №70 на суму 2900грн., від 26.01.2021р. №110 на суму 17100,02грн. та від 12.03.2021р. №695 на суму 31599,97грн. в період з 01.01.2020р. по 30.04.2020р. включно надав Відповідачу послуги з тимчасового платного користування підйомного обладнання на загальну суму 809281,07грн.

Вказані Акти надання послуг підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

Згідно доводів Позивача Відповідачем взяті на себе зобов`язання з оплати наданих Позивачем послуг виконано частково, сплачено на користь Позивача 205980,35грн., внаслідок чого утворився борг з оплати наданих Позивачем послуг з оренди підйомного обладнання в розмірі 603300,72грн.

З метою досудового врегулювання спору Позивач 15.03.2021р. звертався до Відповідача Вимогою від 12.03.2021р. б/н про виконання грошового зобов`язання, у якій вимагав сплати боргу за оренду підйомного обладнання в розмірі 603300,72грн. в семиденний строк з дня отримання вимоги. Відповідачем вказану вимогу залишено без відповіді та реагування.

З підстав наведеного Позивач просив суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 603300,72грн. суми основного боргу з оплати оренди підйомного обладнання та судові витрати у справі.

31.05.2021р. за вх. №2282/21 Позивачем подано до суду заяву від 31.05.2021р. б/н про відмову від позову, у якій просить суд прийняти заяву до розгляду, постановити ухвалу про закриття провадження у справі у зв`язку із відмовою Позивача від позову і повернути Позивачу з Державного бюджету України 50% сплаченого ним судового збору в розмірі 4524,76грн.

Вказану заяву підписано представником Позивача адвокатом Філоненком Ярославом Андрійовичем.

До заяви долучено оригінал довіреності від 01.01.2021р., якою Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЕККАНІСКА» (за довіреністю Довіритель) в особі директора Хникіна Степана Федоровича уповноважило адвоката Філоненка Ярослава Андрійовича представляти та захищати інтереси Довірителя у відносинах із будь-якими підприємствами, установами чи організаціями незалежно від форми власності, державними органами зокрема із ДПІ у Оболонському районі ГУ ДПС України у м. Києві, в питаннях щодо захисту інтересів та законних прав Довірителя в судах України незалежно від територіальної чи спеціалізаційної юрисдикції (підсудності) (в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях), з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу, кредитору, боржнику, стягувачу, третій особі та потерпілому, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви, заяви про задоволення вимог кредитора, скарги, відзиви на позовні заяви, претензії (в т.ч. досудові претензії) змінювати предмет позову, включно із правом часткової або повної відмови від позову, приймати участь в розгляді позовних заяв та скарг; надавати усні та письмові пояснення; наводити свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають в ході процесу; подавати докази, брати участь у дослідженні доказів; виступати в суді або у позасудових провадженнях та змагальних процедурах, подавати заперечення, заяви про відводи або заміну судді чи арбітра; заявляти клопотання; заперечувати проти клопотань та доводів інших учасників процесу; подавати та підписувати апеляційні скарги, касаційні скарги, заяви про перегляд рішень, ухвал, постанов судів за нововиявленими обставинами, подавати та відкликати відзиви на такі заяви з правом приймати участь в розгляді таких заяв; отримувати судові рішення (ухвали, постанови), накази суду, ухвали відносно забезпечення виконання або зміни способу виконання судового рішення; знайомитись з матеріалами справи, робити з них виписки, знімати копії; вести переговори; отримувати необхідні документи; брати участь у прийнятті рішення, укладати мирові угоди (в т.ч. підписувати і подавати заяви про затвердження мирової угоди на будь-якій стадії вирішення спору, заяви про примусове виконання рішення судів), оскаржувати рішення суду, правоохоронних органів, прокуратури та інших органів державної виконавчої влади, а також організацій, підприємств та установ усіх форм власності, вносити подання про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, брати участь у вирішенні спорів стосовно процедури судового розгляду, забезпечувати виконання судових рішень загалом та наказів й інших виконавчих документів; готувати, підписувати, вносити зміни та доповнення, розглядати, подавати та одержувати від судів, господарських судів, податкових та інших органів, підприємств, установ та організацій будь-які та усі документи, витяги та/або їх копії та інформацію, що стосується проваджень та справ; подавати виконавчі документи до стягнення або виконання, приймати участь у виконавчих провадженнях, подавати прохання про виконання в Україні судових рішень (ухвал) на користь Довірителя, заперечувати та оскаржувати дії виконавців та органів Міністерства юстиції України, заперечувати та оскаржувати дії оцінювачів, зберігачів та інших учасників виконавчого провадження; розписуватись в документах та виконувати всі інші, пов`язані з цією довіреністю дії від імені та в інтересах Довірителя у відносинах з усіма органами державної влади України, правоохоронними органами, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, а також користуватися іншими процесуальними правами, передбаченими чинним законодавством України. Довіреність видана без права передоручення повноважень іншим особами та дійсна до 31.12.2021р.

Вказану довіреність підписано директором ТзОВ «ПЕККАНІСКА» Хникіним С.Ф, та завірено відтиском печатки ТзОВ «ПЕККАНІСКА».

Також, 31.05.2021р. за вх. №12782/21 Позивачем подано до суду Клопотання від 31.05.2021р. б/н, у якому, з огляду на досягнення домовленостей між виконавчими органами Позивача та Відповідача щодо припинення спору, а також часткового виконання Відповідачем грошового зобов`язання та раніше подану у звязку із цим заяву про відмову від позовних вимог Позивач просить суд прийняти заяву до розгляду, долучити до матеріалів справи докази часткового виконання Відповідачем грошових зобов`язань та здійснити розгляд заяви про відмову від позову за відсутністю сторони Позивача.

В обґрунтування часткового погашення Відповідачем суми заборгованості, стягнення якої є предметом спору Позивачем долучено Платіжні доручення від 14.05.2021р. №7653 на суму 60999,98грн., від 27.05.2021р. №7676 на суму 91040,16грн., від 27.05.2021р. №7677 на суму 6300грн., від 27.05.2021р. №7678 на суму 132240,24грн. та від 27.05.2021р. №7679 на суму 12280,14грн.

У відповідності з пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України та частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.6 ст.46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 183 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно ч.4 ст.185 ГПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1-3, 5 ст.191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення; у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі; суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно п.4 ч.1, ч.ч.3-5 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається; наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору; про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету; ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Судом в порядку ч.3 ст.192 ГПК роз`яснює Учасникам справи наслідки закриття провадження у справі, зокрема те, що, згідно ч.3. ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи вищенаведене, оглянувши і дослідивши матеріли справи, подані Позивачем докази та наведені доводи, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні, Учасниками справи не заявлені доводи та не подані докази того, що дії представника Позивача суперечать інтересам Позивача чи Відповідача або порушують права або охоронювані законом інтереси інших осіб, в тому числі держави, суд дійшов висновку про наявність правових підстав до прийняття заяви Позивача про відмову від позову і закриття провадження у справі.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Нормою ч.4 ст.231 ГПК України визначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Сплата судового збору здійснюється в порядку і розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір».

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2021 року для працездатних осіб в розмірі 2270 гривень.

Приписами ч.1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частиною третьою вказаної статті встановлено, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого Позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 9049,51грн. у вигляді сплаченого за подання до господарського суду позовної заяви судового збору та 11400грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Як доказ сплати судового збору Позивачем подано Платіжні доручення від 30.04.2021р. №3699 на суму 8575,51грн. та від 05.05.2021р. №3710 на суму 474грн. про сплату 9049,51грн. судового збору за подання позовної заяви до господарського суду. Оригінал вказаних Платіжних доручень є додатком №1 до позовної заяви.

В обґрунтування розміру понесених Позивачем судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги Позивачем долучено до позовної заяви копію укладеного між адвокатом Філоненком Я.А. (за договором Адвокат) та ТзОВ «ПЕККАНІСКА» (за Договором Клієнт) Договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.01.2020р. №1-010120 (надалі Договір), за умовами якого (п.1.1. Договору) Адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу (правову) допомогу Клієнту щодо представництва його інтересів у судових справах у господарському, адміністративному процесах, як на стороні позивача, так і на стороні відповідача, а також у виконавчому провадженні.

Відповідно до п.1.2. Договору Адвокат надає правову допомогу у вигляді: забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта у зазначеному в п. 1.1. Договору статусі; надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу захисту інтересів, а також складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення господарського судочинства, а також в державних органах, органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях незалежно від підпорядкування та форми власності.

Пунктом 4.1. Договору Стонами передбачено, що гонорар - винагорода Адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів Клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені п. 1.1 цього Договору.

Відповідно до п.4.2. Договору гонорар складається з суми вартості наданих послуг правової (правничої) допомоги, вартість яких узгоджена Сторонами у Додатку №1 до цього Договору.

Згідно п.4.2. Договору до гонорару не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання Договору.

Клієнт сплачує гонорар в день винесення судом або іншим компетентним судом відповідного кінцевого позитивного процесуального рішення (часткове або повне задоволення позовних вимогу укладання мирової угоди на стадії судового провадження по справі, тощо) (п.4.7. Договору).

Відповідно до п.4.8. Договору гонорар сплачується у безготівковому вигляді на банківський рахунок Адвоката.

Згідно п.6.1. Договору Договір набирає чинності з дня його підписання і діє протягом 12 календарних місяців.

Додатком №1 до Договору Сторонами погоджено вартість послуг правничої (правової) допомоги.

Так, згідно п.1. Додатку №1 розрахунок вартості однієї години надання послуг 40% від розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством, на дату підписання акта приймання-передачі наданих послуг зустріч та усна консультація Клієнта; ознайомлення з матеріалами справи.

Відповідно до п.2. Додатку №1 розрахунок вартості одного документа - 50% від розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством, на дату підписання акта приймання-передачі наданих послуг відповідь на запит контролюючого органу; складання адвокатського запиту; складання клопотання;

Згідно п.3. Додатку №1 розрахунок вартості однієї години надання послуг - 80% від розміру однієї мінімальної заробітної плати (110% від розміру мінімальної заробітної плати у випадку представництва інтересів поза межами м. Києва). встановленої законодавством станом на дату підписання акта приймання-передачі наданих послуг представництво та захист інтересів Клієнта в суді будь-якої інстанції (одне судове засідання загальною тривалістю не більше однієї години); представництво та захист інтересів Клієнта під час проведення допиту чи обшуку (одна година); юридичне супроводження угоди (участь Адвоката в переговорах з контрагентом Клієнта, консультації з питань, які виникають під час укладення угоди, юридична експертиза проекту контракту між Клієнтом та його контрагентом) (одна година); побачення із Клієнтом в статусі затриманої особи (одна година); участь у слідчих/дослідчих діях (одна година).

Пунктом 4 Додатку №1 передбачено, що розрахунок вартості одного документа - 80% від розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством, на дату підписання акта приймання-передачі наданих послуг складання скарги, заперечень; юридична експертиза договорів та інших документів (включаючи складання протоколу розбіжностей, додаткової угоди та юридичного висновку); досудове врегулювання спорів (складання претензій, вимог про виконання грошового зобов`язання, відповіді на претензію); складання мирової угоди на стадії судового провадження; складання позовної заяви, зустрічної позовної заяви, заперечень на позов, складання апеляційних та касаційних скарг.

Актом надання послуг від 30.04.2021р. №104-1-010120 (Додаток №2 до Договору) адвокат передав, а Клієнт прийняв послуги з надання правової (правничої) допомоги щодо представництва інтересів Клієнта у справі за позовом Клієнта до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ВСЕСВІТ КОМФОРТУ» про стягнення заборгованості, а саме: консультація, вартість: 2400грн.; ознайомлення із матеріалами справи, вартість: 2400грн.; складання та подання позовної заяви, вартість: 6600грн.

Відповідно до п.2 вказаного Акту загальна вартість наданих Адвокатом послуг правової (правничої) допомоги Клієнту за цим Актом, відповідно до обсягів та вартості визначених Додатком №1 до цього Договору та п.1 Акту, становить 11400грн. без ПДВ.

Вказаний Договір та додатки до нього підписано повноважними представниками, підпис Клієнта засвідчено відтиском печатки ТзОВ «ПЕККАНІСКА».

30.04.2021р. Адвокатом виставлено Клієнту до оплати Рахунок-фактуру №104 на оплату переданих за Актом від 30.04.2021р. до Договору послуг на суму 11400грн.

Платіжним дорученням від 30.04.2021р. №109 Клієнт (Позивач) сплатив на користь Адвоката 11400грн. Призначення платежу «Оплата послуг правничої (правової) допомоги адвоката згідно рахунку №104 від 30.04.2021 року».

ОСОБА_1 є адвокатом та представником Позивача, що підтверджується Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХМ №000256 та Довіреністю від 01.01.2021р. б/н.

Відповідно до п.12 ч.3 ст.2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.79 ГПК України).

17.10.2019р. набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Усталеною є практика ЄСПЛ, в якій суд посилається на balance of probabilities (баланс ймовірностей) для оцінки обставин справи. Наприклад, у рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 суд застосовує баланс ймовірностей. У рішенні J.K. AND OTHERS v. Sweden 23.08.2016 суд вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам.

У постанові Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі №923/2075/15 відхилено висновки апеляційного суду про відмову в позові про стягнення упущеної вигоди лише з тих підстав, що її розмір не може бути встановлений з розумним степенем достовірності, оскільки апеляційний суд не дослідив інших доказів, які надані позивачем, чим фактично позбавив останнього можливості відновити його порушене право, за захистом якого подано позов.

Аналогічний підхід продемонстрував і Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду у своїй постанові від 06.11.2019 у справі №127/27155/16-ц (провадження №61-30580св18).

Отже, під розумним ступенем достовірності слід розуміти те, що факт є доведеним, якщо після оцінки доказів вбачається, що факт скоріше відбувся, аніж не мав місце.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції при розгляді даної справи застосовує вищезазначений стандарт доказування.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Приписами ч.1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частиною третьою вказаної статті встановлено, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.126 ГПК України).

У відповідності до ст.26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст.1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.п.6, 9 ст.1 Закону).

Згідно ст.19 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно п.28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017р.) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно правової позиції, викладеної, зокрема в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.06.2018р. у справі №904/8308/17 та від 01.08.2019р. у справі №915/237/18, розмір судових витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, а суд повинен оцінити рівень адвокатських витрат, що були присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично і чи була їх сума обґрунтованою та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною чи її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.11.2018р. у справі №910/23210/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04).

При цьому суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі №826/1216/16, що на підтвердження факту понесення судових витрат та їх розміру суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

Також судом враховано позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену в постановах від 03.10.2019р. у справі №922/445/19 та від 18.12.2019р. у справі №910/13731/18, відповідно до якої, за змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2019р. у справі №922/902/19, від 12.12.2019р. у справі №922/1897/18 та від 20.12.2019р. у справі №903/125/19.

При цьому суд зазначає, що згідно ч.5 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічну правову позицію викладено зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц та у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19.

Як вказує Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України.

Зокрема відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція підтримана та застосована у постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 07.11.2019р. у справі №905/1795/18.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 01.07.2020р. у справі №920/1018/19 та ухвалах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 29.10.2020р. у справі №915/1734/18, від 22.10.2020р. у справі №916/728/16.

З врахуванням наведеного суд зазначає, що сума документально підтверджених судових витрат Позивача на оплату послуг професійної правничої допомоги у даній справі складає 11400грн.

Окрім того, суд зазначає що Відповідач наданим чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористався.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно ч.1 ст.130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Приписами ч.3 вказаної статті передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У поданій до суду заяві про відмову від позову від 31.05.2021р. вх. №2282/21 Позивач просить суд повернути Позивачу з Державного бюджету України 50% сплаченого ним судового збору в розмірі 4524,76грн. у звязку з відмовою Позивача від позову.

З підстав наведеного, а також недоведення Позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу І ГПК України іншого розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору в розмірі 9049,51грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11400грн., відсутності заяви Позивача про присудження судом до стягнення понесених ним у справі судових витрат з Відповідача в порядку ч.3 ст.130 ГПК України, недоведення Відповідачем розміру понесених у справі судових витрат, висновків суду щодо закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою Позивача від позову, беручи до уваги клопотання Позивача про повернення з Державного бюджету України 50% сплаченого при поданні позову до суду судового збору у звязку із закриттям провадження у справі з підстав відмови Позивача від позову суд дійшов висновків про те, що понесені Позивачем судові витрати на оплату послуг професійної правничої допомоги в розмірі 11400грн. слід залишити за Позивачем та повернути Позивачу з Державного бюджету України 4524,76грн. сплаченого згідно Платіжного доручення від 30.04.2021р. №3699 судового збору у зв`язку із відмовою Позивача від позову до початку розгляду справи по суті. В решті судові витрати залишити за Позивачем.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 13, 27, 42, 43, 46, 73, 74, 76-79, 120, 121, 123, 124, 126, 129, 130, 183, 191, 192, 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.4, 7 Закону України «Про судовий збір», суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Прийняти відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕККАНІСКА» від позову.

2. Закрити провадження у справі.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ПЕККАНІСКА» (04209, м.Київ, вул. Богатирська, буд.11 ідентифікаційний код: 35411500) з Державного бюджету України 4524,76грн. сплаченого згідно Платіжного доручення від 30.04.2021р. №3699 судового збору.

4. Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, визначені ст.235 ГПК України.

5. Ухвалу може бути оскаржено в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст ухвали складено 07.06.2021р.

Суддя Т.Б. Фартушок