УХВАЛА

м. Київ

22.04.2021Справа № 910/22297/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., за участю секретаря судового засідання Стеренчук М.О., розглянувши матеріали

скарги Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ)

у справі № 910/22297/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до 1. Міністерства юстиції України

2. Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів

1. Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби

2. Міністерство юстиції України

про стягнення 1 777 866,85 грн.

Представники сторін:

Від стягувача (скаржника) Сєров Є.І., довіреність № 01/01/07-544/д

Від боржника 1 Ямборко В.В.

Від боржника 2 не з`явилися

Від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулося в Господарський суд міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві (далі - Відповідач-2) про стягнення 1 777 866, 85 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/22297/17 від 10.05.2018 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 року рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 року скасовано з прийняттям нового рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

При цьому відповідно до вказаної постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5; ідентифікаційний код 00135390) на користь Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул., Городецького, 13, Код ) 40 002 (сорок тисяч дві) грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги, а також 40 002 (сорок тисяч дві) грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 14.11.2018 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 року у справі № 910/22297/17 залишено без змін.

Господарським судом міста Києва 03.09.2018 року на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018року було видано відповідні накази.

Від Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 26.03.2019 через канцелярію суду надійшла заява, у якій заявник просить суд:

- зупинити виконання за наказом Господарського суду міста Києва № 910/22297/17 від 03.09.2018 року про стягнення з ПАТ "Укрнафта" на користь Міністерства юстиції України 40 002,00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги;

- визнати таким, що не підлягає виконанню, наказ Господарського суду міста Києва № 910/22297/17 від 03.09.2018 року про стягнення з ПАТ "Укрнафта" на користь Міністерства юстиції України 40 002,00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2019 року відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про зупинення виконання за наказом Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 року у справі № 910/22297/17 про стягнення з ПАТ "Укрнафта" на користь Міністерства юстиції України 40002,00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги та відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про визнання наказу Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 року у справі № 910/22297/17 про стягнення з ПАТ "Укрнафта" на користь Міністерства юстиції України 40 002,00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги таким, що не підлягає виконанню.

28.10.2020 року через відділ діловодства суду від Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" надійшла скарга № 01/01/07-1015 від 26.10.2020 року на бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій заявник просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) щодо не надіслання постанови про закінчення виконавчого провадження № 57340794 органу, установі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника);

- зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) надіслати постанову про закінчення виконавчого провадження № 57340794 органу, установі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 року скаргу № 01/01/07-1015 від 26.10.2020 року на бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції повернуто Публічному акціонерному товариству "Укрнафта" без розгляду згідно ч. 4 ст. 170 ГПК України.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 року за результатами розгляду апеляційної скарги ПАТ "Укрнафта" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 року, скаргу задоволено, скасовано вказану ухвалу суду та направлено матеріали справи №910/22297/17 на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату від 29.12.2020 року №05-23/1934 призначено повторний авторозподіл справи у зв`язку з відпусткою судді Ващенко Т.М.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2020 року вказану справу передано на розгляд судді Селівону А.М.

В той же час ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.02.2021 року (суддя Данилова М.В.) задоволено частково скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), визнано неправомірною бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) щодо не надсилання постанови про закінчення виконавчого провадження № 57595047 за період з 17.04.2019 року по 13.11.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2021 року розгляд скарги призначено на 07.04.2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 року судове засідання відкладено на 22.04.2021 року.

У судове засідання 22.04.2021 року з`явились уповноважені представники стягувача (скаржника) та боржника 1.

Уповноважені представники боржника 2, представника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби в судове засідання не з`явились.

Про дату, час і місце розгляду даної справи боржник 2 та Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№: 751 та 770.

Копія ухвали суду від 07.04.2021, яка направлялась третій особі 1 - Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби на адресу: 04053, м. Київ, вул. Артема, 73 повернулась на адресу суду не врученою.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Інші дані (адреси), за якими можна встановити місцезнаходження третьої особи 1, матеріали справи не містять та суду невідомі.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, вимоги процесуального законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на адресу, що відповідає місцезнаходженню відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.11.2019 року у справі 913/879/17, постанові від 21.05.2020 року у справі 10/249-10/9, постанові від 15.06.2020 року у справі 24/260-23/52-б, постанові від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/18).

При цьому судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

В Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження юридичної особи (п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи наведе, господарський суд зазначає, що третя особа 1 не була позбавлена права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 910/22297/17 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

При цьому судом враховано, що відповідно до положень ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Зважаючи на те, що матеріали справи є достатніми для розгляду скарги та відсутність підстав для оголошення перерви або відкладення судового засідання, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі державного виконавця та боржника, за наявними у справі матеріалами.

Будь - яких інших заяв та клопотань від сторін та державного виконавця на час проведення судового засідання 22.04.2021 року до суду не надходило.

Так, у судовому засіданні 22.04.2021 року уповноваженим представником скаржника надано додаткові усні пояснення по суті поданої скарги.

Дослідивши матеріали скарги в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду скарги, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/22297/17 від 10.05.2018 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 року рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 року скасовано з прийняттям нового рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

При цьому відповідно до вказаної постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5; ідентифікаційний код 00135390) на користь Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул., Городецького, 13, Код ) 40 002 (сорок тисяч дві) грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги, а також 40 002 (сорок тисяч дві) грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 14.11.2018 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 року у справі № 910/22297/17 залишено без змін.

Господарським судом міста Києва 03.09.2018 року на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018року було видано відповідні накази.

Суд зазначає, що згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказано, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), який регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій виконавців та є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державних та приватних виконавців.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 3 статті 327 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Згідно ч.5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, в тому числі наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

У зв`язку з тим, що всі вимоги передбачені до виконавчого документа згідно ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" дотримано, судом виконавчий документ не скасовано та не визнано таким, що не підлягає виконанню, тому підстави для повернення виконавчого документу у приватного виконавця були відсутні.

Так, 03.10.2018 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 57340794.

В подальшому 12.03.2019 року було винесено постанову про арешт коштів боржника, зокрема на рахунках в АТ КБ «Приватбанк» та інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржник ПАТ «Укранафта».

17.04.2019 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Байрамовим Т.Р. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу у справі № 910/22297/17 від 03.09.2018 року, у зв`язку з фактичним виконанням рішенням у повному обсязі, якою зокрема було припинено чинність арешту майна боржника та скасовано Постанову ВП № 57340794 від 12.03.2019 про арешт коштів боржника.

Як встановлено судом, в матеріалах справи та скарги відсутні докази направлення вказаної вище постанови на адресу сторін виконавчого провадження, а сам по собі супровідний лист до постанови про закінчення виконавчого провадження від 17.04.2019 року із зазначенням адреси боржника та стягувача засобами поштового зв`язку не є належним доказом на підтвердження факту надсилання такої постанови та дотримання державним виконавцем вимог ч. 1ст. 31 Закону України "ПРо виконавче провадження".

Окрім того, як зазначено у скарзі Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» 21.07.2020 року останнім було отримано довідку від АТ КБ «Приватбанк» про те, що арешт накладений на кошти ПАТ «Укрнафта» у виконавчому провадження № 57340794 не знятий.

У силу ст. 74 вказаного Закону сторони виконавчого провадження мають право, між іншим, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність приватного виконавця щодо виконання судового рішення до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Як встановлено судом, в обґрунтування поданої скарги на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві ПАТ «Укрнафта» посилається на недотримання державним виконавцем ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (від 2 червня 2016 року № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно вказаних норм вбачається, що діяльність органів та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень, має бути спрямована в першу чергу на дотримання закріпленого в Конституції принципу законності його дій.

Частиною 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Судом встановлено, що у поданих запереченнях на скаргу, що надійшли 08.04.2021 року від Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції зазначено, що після надходження на адресу державного виконавця скарги ПАТ «Укрнафта» державним виконавцем 13.11.2020 року було винесено постанову про зняття арешту з грошових коштів боржника, накладений згідно постанови про арешт коштів від 12.03.2019 року у ВП № 57340794 та направлено її на адресу АТ КБ «Приватбанк», докази направлення якої долучено до поданих заперечень на скаргу.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до п. 9.13 постанови Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не в праві самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов`язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Статтею 343 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно до частини 2 ст. 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Приймаючи до уваги викладені вище обставини суд дійшов висновку про те, що дії державного виконавця щодо ненаправлення постанови про закінчення виконавчого провадження від 17.04.2019 року та винесення постанови про зняття арешту з грошових коштів боржника, накладеного згідно постанови про арешт коштів від 12.03.2019 року у ВП № 57340794 лише 13.11.2020 року є підтвердженням факту неналежного виконання державним виконавцем вимог ч. 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" щодо необхідності надсилання органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанови про накладення арешту на майно (кошти) боржника.

Разом з тим судом враховано, що в результаті отримання скарги ПАТ «Укрнафта» державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) 13.11.2020 року було винесено постанову про зняття арешту з грошових коштів боржника, накладений згідно постанови про арешт коштів від 12.03.2019 року у ВП № 57340794 та направлено її на адресу АТ КБ «Приватбанк», докази направлення якої долучено до поданих заперечень на скаргу.

Враховуючи вищевикладене, а також винесення постанови державним виконавцем про зняття арешту з коштів від 13.11.2020 року та її направлення до винесення судом цієї ухвали, суд вважає скаргу боржника - Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № 57340794 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 року у справі № 910/22297/17 обґрунтованою та такою що підлягає її частковому задоволенню

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.ст. 231, 234, 235, 342, 339, 343 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) задовольнити частково

2. Визнати неправомірною бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) щодо не надсилання постанови про закінчення виконавчого провадження № 57340794 за період з 17.04.2019 року по 13.11.2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення 22.04.2021 року та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон