ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2021 р. Справа№ 910/11282/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Попікової О.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Кульчицької І.А.,

представників сторін:

позивача: Клименко М.С.,

відповідача-1: Кібець Р.Р.,

відповідача-2: Шалашова В.І.,

відповідача-4: Матюшко В.В.,

третьої особи-1: Приходько А.С.,

інших учасників: не з`явилися,

розглянувши апеляційні скарги

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк",

Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестохіллс Веста"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2020 (повний текст складений 07.12.2020)

у справі № 910/11282/20 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Контадор",

до 1. Державної організації (Установа, Заклад) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

2. Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк",

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Держзакупівлі. Онлайн",

4. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста",

третя особа-1, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: Приватне акціонерне товариство "Міські інвестиції",

третя особа-2, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача-1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Держзакупівлі. Онлайн",

третя особа-3, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача-2: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста",

про визнання недійсними результатів аукціону,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2020 позов задоволено:

- визнано недійсними результати електронного аукціону з продажу Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" "права вимоги за договором кредитної лінії № 095 від 03.08.2016, укладеним з юридичною особою, із забезпеченням. Забезпечення за договором кредитної лінії № 095 від 03.08.2016: 1. Майнові права на депозитний вклад в розмірі 7 000 001,00 грн, розміщений в ПАТ "Діамантбанк". Заставодавцем є інша юридична особа. 2. Порука юридичної особи" (лот за номером GL20N015737), оформлені Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-01-08-000002-b від 30.01.2020;

- визнано недійсним договір № GL20N015737 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 27 лютого 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 254, укладений між Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста";

- стягнуто з Державної організації (Установа, Заклад) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Контадор" витрати зі сплати судового збору в сумі 1.051,00 грн;

- стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Контадор" витрати зі сплати судового збору в сумі 1.051,00 грн;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Держзакупівлі. Онлайн" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Контадор" витрати зі сплати судового збору в сумі 1.051,00 грн;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Контадор" витрати зі сплати судового збору в сумі 1.051,00 грн.

23.12.2020, не погодившись із прийнятим судовим рішенням, ТОВ "Інвестохіллс Веста" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, котрим у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Дідиченко М.А., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Інвестохіллс Веста"; розгляд справи призначено на 15.02.2021.

21.01.2021 до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва надійшла апеляційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якій фонд просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 21.01.2021 апеляційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2020 у справі №910/11282/20 залишено без руху; надано Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання доказів сплати судового збору у встановленому порядку; надання доказів направлення копії апеляційної скарги (з доданими до неї документами) іншим учасникам справи у встановленому порядку.

28.01.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ПАТ "Діамантбанк", у якій банк просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, котрим у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 28.01.2021 апеляційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 поновлено ПАТ "Діамантбанк" пропущений строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Діамантбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2020 у справі №910/11282/20; увалено здійснювати розгляд апеляційних скарг ПАТ "Діамантбанк" та ТОВ "Інвестохіллс Веста" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2020 у справі №910/11282/20 в одному апеляційному провадженні. Розгляд справи призначено на 15.02.2021.

Від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшла заява щодо усунення недоліків апеляційної скарги з доданими до неї доказами сплати судового збору (платіжне доручення № 36 від 12.01.2021) та доказами направлення копії апеляційної скарги (з доданими до неї документами) іншим учасникам справи у встановленому порядку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 поновлено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб пропущений строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2020 у справі №910/11282/20; вирішено здійснювати розгляд апеляційних скарг Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестохіллс Веста" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2020 у справі №910/11282/20 в одному апеляційному провадженні; розгляд справи призначено на 15.02.2021

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 розгляд справи відкладений на 10.03.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 розгляд справи відкладений на 05.04.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 відкладено судове засідання на 19.04.2021.

У судовому засіданні 19.04.2021 суд протокольно ухвалив оголосити перерву до 26.05.2021.

Вимоги та доводи апеляційних скарг зводяться до того, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що: матеріалами справи не доведено порушення, невизнання або оспорювання прав та законних інтересів позивача; позивач намагається чинити перешкоди у реалізації кредитором своїх прав, передбачених ст. 516 ЦК України, на заміну кредитора у зобов`язанні, яка здійснюється без згоди боржника; встановлені місцевим судом порушення не відносяться до Голландського аукціону, оскільки як Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженим Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 № 388 "Про затвердження Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються", так і Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.07.2017 № 3117 "Про реалізацію активів (майна) банків, що ліквідуються, шляхом проведення відкритих торгів (аукціонів) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лота, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції" не визначено окремих порушень, пов`язаних з порядком проведення саме Голландського аукціону.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що рішення місцевого суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і просив залишити вказане рішення без змін.

У судовому засіданні 26.05.2021 представники апелянтів надали усні пояснення у справі, відповіли на запитання суду, просили задовольнити апеляційні скарги.

Представники відповідача-3 в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційні скарги за відсутності вказаних представників.

Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 03.08.2016 між ПрАТ "Міські інвестиції" (далі - позичальник) та ПАТ "Діамантбанк" (далі - кредитодавець) укладено договір кредитної лінії № 095 (з додатковими угодами до нього) за умовами якого кредитодавець з 03.08.2016 по 02.11.2016 включно відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в розмірі 6 770 000, 00 грн.

Згідно пп. 3.2.1 п. 3.2 кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення фактично отриманого кредиту шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у валюті отриманого кредиту на вказаний рахунок, якщо інше не буде погоджено сторонами в додаткових угодах до цього договору, та забезпечити повне повернення фактично отриманого кредиту в останній день періоду, вказаного в п. 1.1 цього договору.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди № 03 від 01.03.2017 до договору кредитної лінії № 095 від 03.08.2016 сторони домовились викласти п. 1.1 розділу 1 "Предмет договору" кредитного договору у наступній редакції: "Кредитодавець з 03.08.2016 по 01.09.2017 включно відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію у розмірі 6 770 000, 00 грн.".

02.11.2016 між ПАТ "Діамантбанк" (далі - кредитор) та ТОВ "Компанія з управління активами "Контадор" (далі - поручитель) укладено договір поруки № 095/2, за яким поручитель поручився перед кредитором за належне виконання ПрАТ "Міські інвестиції" (далі - боржник) взятих на себе зобов`язань, що витікають з договору кредитної лінії № 095 від 03.08.2016, що укладений між кредитором та боржником.

За умовами п. 1.3 договору поруки відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання боржником будь-якої частини зобов`язань, так і при невиконанні боржником зобов`язань в цілому.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 22.06.2017 № 394-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.06.2017 №2663 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Діамантбанк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

У зв`язку з цим 08.01.2020 на електронному майданчику ТОВ "Держзакупівлі.Онлайн" було розміщено лот "Права вимоги за договором кредитної лінії № 095 від 03.08.2016, укладений з юридичною особою, із забезпеченням. Забезпечення за договором кредитної лінії № 095 від 03.08.2016: 1. Майнові права на депозитний вклад в розмірі 7 000 001,00 грн., розміщений в ПАТ "Діамантбанк". Заставодавцем є інша юридична особа. 2. Порука юридичної особи за номером" GL20N015737.

30.01.2020 відбувся електронний аукціон з продажу лота №GL20N015737, переможцем якого стало ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста". Результати аукціону оформлені протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-01-08-000002-b (https://prozorro.sale/auction/UA-EA-2020-01-08-000002-b).

Позивач звернувся до суду з позовом (з урахуванням заяви про зміну предмету позову), в якому просить суд:

- визнати результати електронного аукціону з продажу Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" "права вимоги за договором кредитної лінії № 095 від 03.08.2016 року, укладений з юридичною особою, із забезпеченням. Забезпечення за договором кредитної лінії № 095 від 03.08.2016: 1. Майнові права на депозитний вклад в розмірі 7 000 001,00 грн., розміщений в ПАТ "Діамантбанк". Заставодавцем є інша юридична особа. 2. Порука юридичної особи" (лот за номером GL20N015737), оформлені Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-01-08-000002-b від 30.01.2020 року недійсними.

- визнати договір № GL20N015737 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 27 лютого 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В., зареєстрований в реєстрі за № 254, укладений між Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що результати аукціону № UA-EA-2020-01-08-000002-b від 30.01.2020 підлягають визнанню недійсними, оскільки:

- станом на момент його проведення порука за договором поруки припинилась, а відтак і не могла бути виставленою на продаж;

- були допущені суттєві порушення порядку продажу активів Банку на аукціоні.

У поданому відповідачем-1 Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відзиві на позовну заяву останній заперечує щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав:

- позивачем не зазначено жодного порушення встановлених законодавством правил проведення торгів з реалізації майна Банку під час ліквідаційної процедури, що свідчить про недоведеність заявлених позовних вимог;

- наведеними за текстом позовної заяви обставинами позивач фактично висуває заперечення щодо вимоги первісного кредитора у зобов`язанні, вважаючи таке зобов`язання спірним. З цих та інших підстав позивач за фактом звернення до суду з позовом у даній справі намагається чинити перешкоди у реалізації кредитором свої прав, передбачених ст. 516 ЦК України, на заміну кредитора у зобов`язанні, яка здійснюється без згоди боржника;

- позивач не надав суду належних та допустимих доказів порушення прав та законних інтересів останнього в результаті прийняття спірного рішення та проведення відкритих торгів. А отже, на переконання відповідача-1, відсутні підстави для застосування обраних позивачем способів захисту.

У поданому відповідачем-2 ПАТ "Діамантбанк" відзиві останній в якості заперечень щодо задоволення позовних вимог вказує, що:

- відповідно до оскаржуваного договору поруки № 095/2 від 02.11.2016, зокрема п. 5.4: "Дія цього договору закінчується належним виконанням боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань згідно з умовами цього договору". Оскільки ані боржник, ані поручитель належним чином не виконали кредитні зобов`язання, договір поруки дійсний, як і кредитний договір. Відтак, на переконання відповідача-2, позивач не надав належного доказу на підтвердження своїх доводів щодо припинення договору поруки, в тому числі належних доказів взаємозв`язку оскаржуваного договору з визнанням недійсним результату аукціону і договору про відступлення права вимоги;

- позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № GL20N015737 від 27.02.2020, не зазначив, які ж його цивільні права та інтереси були порушені (не визнані чи оспорені). У зв`язку з чим, на переконання відповідача-2, визнання правочину недійсним як спосіб захисту не може бути застосовано.

У поданому відповідачем-4 ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" відзиві останній, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує наступне:

- обраний позивачем спосіб захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів є абстрактним, оскільки матеріали справи не містять жодного належного доказу та нормативно-правового обґрунтування негативного впливу на позивача у зв`язку з проведенням аукціону;

- позивач не надав належного доказу на підтвердження доводів щодо припинення договору поруки (рішення суду, тощо), як і не надав доказів взаємозв`язку між аукціоном, порукою та порушеним правом позивача;

- позивач не надав належного доказу на підтвердження своїх доводів щодо відсутності права вимоги на момент переходу таких прав;

- позивач не довів факту порушення його прав та охоронюваних інтересів у результаті укладення оспорюваного договору та обставин, з якими положення статей 202, 203, 215 Цивільного кодексу України пов`язують можливість визнання недійсними договору відступлення прав вимоги та результатів відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги.

Так, стаття 86 ГПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд бере до уваги таке.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 24.04.2017 № 264-рш/БТ "Про віднесення ПАТ "Діамантбанк" до категорії неплатоспроможних" виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 24.04.2017 № 1684 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Діамантбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку". Згідно з цим рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ "Діамантбанк" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 17 год. 00 хв. 24.04.2017 до 23.05.2017 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Діамантбанк", визначені ст. 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ОСОБА_1 строком на один місяць з 17 год. 00 хв. 24.04.2017 до 23.05.2017 включно.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 23.05.2017 № 2075 про продовження строку тимчасової адміністрації ПАТ "Діамантбанк" з 24.05.2017 до 23.06.2017 включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22.06.2017 № 394-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Діамантбанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.06.2017 № 2663 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Діамантбанк" та делегування повноважень ліквідатора банку". Згідно з цим рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Діамантбанк" з 24.06.2017 до 23.06.2019 включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Діамантбанк", визначені, зокрема, ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, крім повноважень в частині організації реалізації активів банку, ОСОБА_2 строком на 2 роки з 24.06.2017 до 23.06.2019 включно.

На підставі п. 2 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 35, ч. 5 ст. 44, ч. 3 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 16.05.2019 №1207 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "Діамантбанк" строком на один рік з 24.06.2019 до 23.06.2020 включно. Відповідно до цього рішення продовжено повноваження ліквідатора Банку Тімоніна О.О.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 318 від 11.02.2020 про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "Діамантбанк". Відповідно до цього рішення уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Діамантбанк" з 25.02.2020 призначено Луньо І.В., якому делеговані всі повноваження ліквідатора Банку, визначені, зокрема, ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку.

З метою виконання всіх заходів, пов`язаних з ліквідацією ПАТ "Діамантбанк", передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та на підставі п. 2 ч. 5 ст. 12, ч. 1 ст. 35, ч. 5 ст. 44, ч. 3 ст. 48 Закону виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 28.05.2020 № 1013 про продовження строків здійснення процедури ліквідації Банку на один рік з 24.06.2020 до 23.06.2021 включно. Відповідно до цього рішення продовжено повноваження ліквідатора Банку Луньо І.В.

18.06.2020 Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 1138 «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ "Діамантбанк". Відповідно до цього рішення процедура ліквідації ПАТ "Діамантбанк" передбачає виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів протягом п`яти років з дня початку процедури ліквідації банку. Також рішенням продовжено визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження ліквідатора ПАТ "Діамантбанк" Луньо І.В. до моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Ліквідація ПАТ "Діамантбанк" здійснюватиметься з урахуванням вимог Закону України від 13.05.2020 № 590-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності" та відповідно до ч. 5 ст. 44 Закону.

Згідно з положеннями п. 8 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до приписів ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду затверджує заходи з передпродажної підготовки майна одного або кількох банків (майно, об`єднане у пули активів, цілісні майнові комплекси, пакети акцій тощо), ремонту основних засобів, добудови об`єктів незавершеного будівництва, реалізації девелоперських проектів (зокрема операцій з експлуатації нерухомості) на належних банку земельних ділянках із залученням інвестицій, вилучення з непридатного для експлуатації майна окремих деталей, вузлів, агрегатів тощо для подальшої реалізації.

Після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації.

Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках).

Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду.

Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про:

1) затвердження переліку майна банку, що не підлягає продажу;

2) об`єднання майна банку або кількох банків у пули та/або продаж окремих інвентарних об`єктів;

3) строки та заходи передпродажної підготовки майна;

4) затвердження умов відкритих торгів (у тому числі аукціонів, що проводяться за методами підвищення та/або зниження ціни і без обмеження мінімальної ціни продажу майна), зокрема розмірів гарантійного внеску, лота та кроку аукціону, порядку зниження ціни, встановлення або відмови від встановлення мінімальної ціни продажу;

5) обмеження загальної кількості відкритих торгів, на яких пропонуються до продажу одні й ті самі об`єкти або пули активів;

6) проведення відкритих торгів (аукціонів) уповноваженою особою Фонду або торговельним посередником, біржею тощо, у тому числі у разі продажу пулів активів, сформованих за рахунок майна кількох банків.

Інформація про вибраний спосіб та порядок продажу (умови, строки, порядок оплати, місце, початкова ціна тощо) майна банку або кількох банків оприлюднюється на офіційному веб-сайті Фонду та веб-сайті банку, майно якого продається.

Для проведення відкритих торгів на підставі договору може залучатися організатор торгів - юридична особа, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги. Організатор торгів не повинен мати конфлікт інтересів з банком, майно якого продається.

Відповідно до частин 1 та 2 Розділу VI Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування від 24.03.2016 № 388, на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види активів (майна) банку, що ліквідується:

- основні засоби;

- майно банку у вигляді цілісного майнового комплексу;

- майно банку, щодо обороту якого встановлено обмеження;

- дебіторська заборгованість;

- права вимоги.

Інші види активів (майна) можуть продаватися у спосіб, визначений законодавством.

Продаж активів (майна) банку, що ліквідується, на відкритих торгах (аукціоні) може проводитися в електронній формі, у тому числі через ETC.

Так, з огляду на викладене, на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб покладено обов`язок відчужити майно (активи), включені до ліквідаційної маси банку.

На виконання зазначених приписів спеціального Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, в межах процедури ліквідації ПАТ "Діамантбанк", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснює організацію відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможних банків, в тому числі шляхом прийняття рішення про затвердження умов продажу активів від 27.12.2019 № 970.

Організація відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку є однією з найголовніших функцій Фонду (обов`язком) під час виведення банку з ринку, оскільки кошти, одержані в результаті продажу майна (активів) банку, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів банку у черговості, визначеній ч. 1 ст. 52 Закону.

Отже, рішенням Комітету Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.12.2019 № 970 визначено активи ПАТ "Діамантбанк", що підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні) шляхом проведення відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лоту, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінових пропозицій, а саме права вимоги та інші майнові права за кредитними договорами, що укладені з юридичними особами, в тому числі "Права вимоги за договором кредитної лінії № 095 від 03.08.2016, укладений з юридичною особою, із забезпеченням. Забезпечення за договором кредитної лінії № 095 від 03.08.2016: 1. Майнові права на депозитний вклад в розмірі 7 000 001,00 грн, розміщений в ПАТ "Діамантбанк". Заставодавцем є інша юридична особа. 2. Порука юридичної особи.

Як встановлено судом, 08.01.2020 на електронному майданчику ТОВ "Держзакупівлі.Онлайн" було розміщено лот "Права вимоги за договором кредитної лінії № 095 від 03.08.2016, укладений з юридичною особою, із забезпеченням. Забезпечення за договором кредитної лінії № 095 від 03.08.2016: 1. Майнові права на депозитний вклад в розмірі 7 000 001,00 грн., розміщений в ПАТ "Діамантбанк". Заставодавцем є інша юридична особа. 2. Порука юридичної особи" за номером GL20N015737.

Детальна інформація про лот міститься також на сайті Фонду гарантування за посиланням http://torgi.fg.gov.ua/catalog/krediti/pat_-diamantbank-_/212992/index.php?lang=ru. Оператор, через електронний майданчик якого було заведено інформацію про лот в ETC: dgf.prozorro.sale.

30.01.2020 відбувся електронний аукціон з продажу лота №GL20N015737, переможцем якого стало ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста".

Результати аукціону оформлено протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-01-08-000002-b (https://prozorro.sale/auction/UA-EA-2020-01-08-000002-b).

В якості підстав, з якими позивач пов`язує можливість визнання недійсними результатів електронного аукціону № UA-EA-2020-01-08-000002-b, є зокрема те, що станом на момент його проведення порука за договором поруки припинилась, а відтак і не могла бути виставлена на продаж.

Разом із тим, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

За положеннями частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою як одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (частина перша статті 546 ЦК України).

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 547 ЦК України).

Частиною 1 статті 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Судом встановлено, що 03.08.2016 між ПрАТ "Міські інвестиції" (далі - позичальник) та ПАТ "Діамантбанк" (далі - кредитодавець) укладено договір кредитної лінії № 095 (з додатковими угодами до нього), за умовами якого кредитодавець з 03.08.2016 по 02.11.2016 включно відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в розмірі 6 770 000, 00 грн.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди № 03 від 01.03.2017 до договору кредитної лінії № 095 від 03.08.2016 сторони домовились викласти п. 1.1 розділу 1 "Предмет договору" кредитного договору у наступній редакції: "Кредитодавець з 03.08.2016 по 01.09.2017 включно відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію у розмірі 6 770 000, 00 грн".

02.11.2016 між ПАТ "Діамантбанк" (далі - кредитор) та ТОВ "Компанія з управління активами "Контадор" (далі - поручитель) укладено договір поруки № 095/2, за яким поручитель поручився перед кредитором за належне виконання ПрАТ "Міські інвестиції" (далі - боржником) взятих на себе зобов`язань, що витікають з договору кредитної лінії № 095 від 03.08.2016, що укладений між кредитором та боржником.

За умовами п. 1.3 договору відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання ПрАТ "Міські інвестиції" будь-якої частини зобов`язання, так і при невиконанні боржником зобов`язання в цілому.

Приписами статті 553 ЦК України закріплено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно з частиною 4 статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналізуючи зазначені норми права, суд першої інстанції дійшов до висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині 4 статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права (не є строком позовної давності), а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. При цьому судом першої інстанції встановлено, що строк виконання грошового зобов`язання за кредитним договором закінчено.

Відтак, суд першої інстанції встановив, що у разі не виконання позичальником - ПрАТ "Міські інвестиції" грошового зобов`язання у строк до 01.09.2017 (включно), кредитор - ПАТ "Діамантбанк", як це передбачено приписами ч. 4 ст. 559 ЦК України, не був обмежений в праві протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання (тобто, у строк до 01.03.2018 включно) пред`явити вимогу до поручителя - ТОВ "Компанія з управління активами "Контадор".

Водночас доказів, що свідчили б про пред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у строк до 01.03.2018 включно) матеріали справи не містять.

Крім того, суд зауважує, що й у судових засіданнях сторонами не зазначалось про пред`явлення такої вимоги до поручителя.

Отже, оскільки ПАТ "Діамантбанк" у строк до 01.03.2018 (включно) не пред`явило вимогу до поручителя - ТОВ "Компанія з управління активами "Контадор", то за таких підстав суд першої інстанції дійшов до беззаперечного висновку, що порука за договором поруки № 095/2 від 02.11.2016 припинилася 02.03.2018 з урахуванням положень частини 4 статті 559 ЦК України в редакції, що була чинною на цей час.

Таким чином, суд першої інстанції визначив, що зі збігом строку існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя (який є преклюзивним), і право кредитора, й обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й відступлення (продажу на аукціоні), кредитор вчиняти не може.

Відтак, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про припинення поруки за договором поруки № 095/2 від 02.11.2016, то за таких обставин Банк був позбавлений можливості відступити (продати на аукціоні) відповідні права за договором поруки. Більш того, відповідні права за припиненим договором поруки № 095/2 від 02.11.2016 не могли бути визначені як актив Банку та включені до пулу - лоту за номером GL20N015737.

Ще однією з підстав, з якими позивач пов`язує можливість визнання недійсними результатів електронного аукціону № UA-EA-2020-01-08-000002-b, є суттєві порушення порядку продажу активів Банку на аукціоні.

Порядок організації продажу активів (майна), що включені до ліквідаційної маси банку, що ліквідується, визначається Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженим Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 № 388 "Про затвердження Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються" (далі - Положення № 388).

Особливості аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової ціни лота, визначаються Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.07.2017 № 3117 "Про реалізацію активів (майна) банків, що ліквідуються, шляхом проведення відкритих торгів (аукціонів) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лота, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції" (далі - Рішення № 3117).

Відповідно до ч. 2 Рішення № 3117 реалізація (майна) банків, що ліквідуються, шляхом проведення відкритих торгів (аукціонів) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лота, етапів, закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції, здійснюється відповідно до Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 24.03.2016 № 388, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.04.2016 за № 606/28736 (у редакції рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.05.2017 № 1872), з урахуванням особливостей.

Таким чином, проведення оскаржуваного аукціону № UA-EA-2020-01-08-000002-b мало відбуватись відповідно до правил Положення № 388 з урахуванням особливостей, визначених Рішенням № 3117.

Відповідно до п. 1 розділу VI "Умови та порядок проведення відкритих торгів (аукціону)" Положення № 388 (в редакції, що діяла станом на час проведення торгів (аукціону)) на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види активів (майна) банку, що ліквідується, зокрема, права вимоги.

Положеннями п. 1, 2 розділу VIІ "Порядок продажу активів (майна) банку на відкритих торгах (аукціоні)" Положення № 388 визначено, що проведення відкритих (торгів) аукціону здійснюється на підставі договору, укладеного між організатором відкритих торгів (аукціону) та Фондом.

Для участі у відкритих торгах (аукціоні) потенційний покупець має внести на рахунок організатора відкритих торгів (аукціону) грошові кошти, розмір яких встановлюється Фондом, та/або надати електронну банківську гарантію, яка передбачає строк для оплати вимоги не більше трьох робочих днів і бенефіціарами за якою є банк (кілька банків), майно (активи) якого (яких) виставляється для продажу, у розмірі грошового забезпечення (покриття) за мінусом винагороди організатора відкритих торгів (аукціону).

Продаж активів (майна) банку, що ліквідується, на відкритих торгах (аукціоні) може проводитися в електронній формі, у тому числі через ETC (п. 2 розділу VI Положення № 388).

Пунктом 6 розділу VIІ "Порядок продажу активів (майна) банку на відкритих торгах (аукціоні)" Положення № 388 імперативно встановлено, що відкриті торги (аукціон) не можуть вважатися такими, що відбулися, у разі відсутності кроку відкритих торгів (аукціону) у розрізі лотів або якщо на участь у відкритих торгах (аукціоні) було зареєстровано лише одного потенційного покупця (учасника).

Зняття лотів з продажу на відкритих торгах (аукціоні), скасування відкритих торгів (аукціонів) може здійснюватися виключно на підставі відповідного рішення виконавчої дирекції Фонду.

Виконавча дирекція Фонду має право в будь-який момент, у тому числі під час проведення відкритих торгів (аукціону), припинити продаж активу (майна) та зняти відповідний лот з продажу на відкритих торгах (аукціоні). У разі прийняття такого рішення уповноважена особа Фонду (у разі делегування Фондом відповідних повноважень як ліквідатора банку) надає організатору відкритих торгів (аукціону) письмове повідомлення про зняття лота з продажу і відкриті торги (аукціон) скасовуються.

Як свідчить інформація про аукціон, за посиланням https://prozorro.sale/auction/UA-EA-2020-01-08-000002-b та https://auction.ea. openprocurement.org/insider-auctions/fl8da4d6c2a44cdab7e8ab010f00b4a3, для участі в ньому був зареєстрований один учасник - ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста". Про вказане також свідчать як етап подання закритих цінових пропозицій, етап відкриття цінових пропозицій, і оголошення результатів, так і протокол розкриття цінових пропозицій.

В п. 1 розділу IІ Положення № 388 визначено, що крок аукціону - надбавка (дисконт), на яку в ході відкритих торгів здійснюється підвищення/зниження початкової (стартової) та кожної наступної ціни оголошеного до продажу лота.

Відповідно до ч. 1 п. 2 Рішення № 3117 (в редакції, що діяла станом на час проведення торгів (аукціону)) закритою ціновою пропозицією слід вважати суму коштів, намір та можливість сплати якої власноруч декларується учасником. Розмір закритої цінової пропозиції не може бути меншим за ціну лота, яка діяла в момент зупинки автоматичного покрокового зниження ціни лота, право на внесення якої надається учасникам протягом періоду, встановленого в рішенні Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження умов продажу активу (майна)/пулу активів (майна) банку(ів) (далі - рішення Фонду щодо умов продажу). Розмір закритих цінових пропозицій оприлюднюється після завершення періоду їх подання.

Кроком аукціону слід вважати дисконт, розмір та час застосування якого затверджені рішенням Фонду щодо умов продажу, на який під час відкритих торгів (аукціону) автоматично і поступово здійснюється зниження початкової (стартової) ціни оголошеного до продажу лота протягом періоду проведення відкритих торгів (аукціону) до моменту досягнення мінімальної ціни оголошеного до продажу лота або до моменту здійснення ставки учасником, а також надбавку, розмір якої затверджений рішенням Фонду щодо умов продажу та на яку мінімально цінова пропозиція учасника, що зробив ставку, повинна перевищувати розмір найвищої закритої цінової пропозиції під час періоду внесення цінової пропозиції учасником, що зробив ставку.

Ціновою пропозицією слід вважати суму коштів, намір та можливість сплати якої власноруч декларується учасником. Право на внесення цінової пропозиції надається учаснику, що зробив ставку, протягом періоду, встановленого в рішенні Фонду щодо умов продажу. Розмір цінової пропозиції повинен перевищувати не менше ніж на один крок розмір найвищої закритої цінової пропозиції, поданої іншим учасником протягом періоду, встановленого в рішенні Фонду щодо умов продажу.

Так,із інформації розміщеної за посиланням https://auction. ea.openprocurement.org/insider-auctions/ fl8da4d6c2a44cdab7e8ab010f00b4a3, ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" зробило закриту цінову пропозицію у розмірі 2 425 193, 73 грн. Дана пропозиція була єдиною, а відтак "найвищою".

З урахуванням п. 1 ч. 2 Рішення № 3117 переможцем аукціону в даному випадку могла стати виключно особа, яка запропонувала 2 425 193, 73 грн. плюс надбавка у розмірі, затвердженому Фондом.

Водночас, оскільки в аукціоні брав участь один учасник - ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", цінова пропозиція дорівнювала його закритій пропозиції у розмірі 2.425.193,73 грн, то за таких обставин суд першої інстанції вказує, що основну ціль, що включає в себе поняття аукціон (торги), зокрема, конкурентність та змагальність між учасниками за право укласти договір, було втрачено.

Відсутність змагальності між учасниками за право укласти договір в даному випадку унеможливила отримання більш високої ціни.

Отже, з викладеного вище слідує, що під час проведення електронного аукціону 30.01.2020 за № UA-EA-2020-01-08-000002-b були допущені суттєві порушення порядку його проведення, що мають своїм наслідком визнання результатів аукціону недійсними.

Однак суд апеляційної інстанції не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Приписами статті 553 ЦК України закріплено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно з частиною 4 статті 559 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Судом встановлено, що строк виконання грошового зобов`язання за кредитним договором настав 01.09.2017.

Відтак у разі не виконання позичальником - ПрАТ "Міські інвестиції" грошового зобов`язання у строк до 01.09.2017 (включно), кредитор - ПАТ "Діамантбанк", як це передбачено приписами ч. 4 ст. 559 ЦК України, не був обмежений в праві протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання (тобто, у строк до 01.03.2018 (включно)) пред`явити вимогу до поручителя - ТОВ "Компанія з управління активами "Контадор".

Колегія суддів відзначає, що станом на 01.03.2018 частина 4 статті 559 ЦК України залишалась у редакції, наведеній вище, а зміни до неї щодо встановлення трирічного строку звернення кредитора з позовом до поручителя були внесені лише Законом України № 2478-VIII від 03.07.2018.

Водночас апеляційний суд враховує, що гарантоване ст. 55 Конституції України та конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом як порушеного права, так і охоронюваного законом інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наявність інтересу означає, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Отже, відповідно до ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (такий висновок міститься в п. 53 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, в постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-605цс16).

Свобода договору, яка передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, і свобода підприємницької діяльності, яка полягає у самостійному здійсненні без обмежень будь-якої підприємницької діяльність, не забороненої законом, є ключовими засадами цивільного права та господарського права, закріпленими у ст. ст. 3, 627 ЦК України, ст. ст. 6, 43 ГК України. Визнання договору недійсним за позовом третьої особи, не сторони договору, є суттєвим втручанням держави у зазначені принципи і порушений інтерес особи має бути таким, що вимагає такого втручання і таке втручання має бути єдиним можливим способом виправлення правової ситуації (такий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20).

Отже, крім учасників правочину (сторін договору), позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яка заінтересована особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин (аналогічний висновок викладений у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 387/515/18). Разом з тим, право на судовий захист, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України, вимагає, щоб порушення, про яке стверджує особа, було реальним, обґрунтованим і стосувалось індивідуально виражених прав або інтересів такої особи.

Висновок щодо характеру порушення прав і інтересів, за захистом якого звертається особа, містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 9901/14/20, від 15.04.2020 у справі № 9901/580/19, від 11.03.2020 у справі № 9901/590/19 та у постановах Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 820/3018/17, від 13.05.2020 у справі № 826/12446/18.

Водночас колегія суддів відзначає, що лише сам переходу права вимоги за договором поруки №095/2 від 02.11.2016 від ПАТ "Діамантбанк" то "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", тобто від одного кредитора до іншого, наразі не порушує прав та інтересів ТОВ "Компанія з управління активами "Контадор", адже докази того, що станом на час розгляду справи до ТОВ "Компанія з управління активами "Контадор" були заявлені вимоги як до поручителя у матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів відзначає, що у випадку заявлення таких вимог у майбутньому, невизнання їх поручителем та виникнення відповідного судового спору, предметом його дослідження, серед іншого, може бути питання наявності чи припинення відповідної поруки.

Однак на час розгляду даного спору твердження позивача про те, що його права чи інтереси порушені виключно фактом переходу права вимоги за договором поруки від одного кредитора до іншого є передчасним, оскільки наразі такі твердження не підтвердженні належними та допустимими доказами.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до п. 3.4 Договору уступки права вимоги Новий кредитор погоджується, що Банк не відповідає перед Новим кредитором, якщо одержані Новим кредитором від Боржників суми за Основними договорами будуть меншими від сум, які очікував отримати від Боржників Новий кредитор при укладенні цього Договору, в т.ч. меншими від сум, зазначених у Додатку №1 до цього Договору або сплачених Новим кредитором Банку за цим Договором.

Також апеляційний суд бере до уваги, що станом на час розгляду справи позивач як поручитель не отримував будь-якої вимоги про погашення зобов`язань боржника ані від первісного кредитора, ані від нового.

Разом з тим лише після отримання такої вимоги позивач може стверджувати про (ймовірно) порушення його прав.

Водночас згідно з ч. 2 ст. 55 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц, провадження № 6-231цс17, також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Отже, головною умовою, яку повинні встановити суди, це наявність порушень, які могли вплинути на результати торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Сам по собі факт того, що позивач є кредитором банку та його посилання на імовірний продаж активу банку за можливо вищою ціною не призводить до порушення прав позивача.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована (зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили).

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Отже, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування' презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №914/1367/17.

У ситуації, коли боржник звертається до суду з позовом про визнання недійсним договорів відступлення прав вимоги, не зазначивши, які ж його цивільні права та інтереси були порушені (не визнані чи оспорені), то визнання правочину недійсним як спосіб захисту не може бути застосований (схожа правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 05.04.2018 у справі №405/20/15-ц).

Таким чином, суд першої інстанції не встановив, за захистом якого суб`єктивного права звернувся позивач в межах даної справи і яким чином його порушують відповідачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затверджене рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 388 від 24.03.2016, на яке посилається позивач, регламентує проведення класичного аукціону, а не аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лоту ("голландського аукціону"), саме який було проведено та результати якого оспорює позивач.

Спірний аукціон був проведений в порядку «голландських аукціонів», які суттєво відрізняються від інших різновидів аукціонів. Відповідно посилання позивача на порушення п. 6 розділу VІІ Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 24.03.2016 № 388, критично оцінюється судом апеляційної інстанції. Оскільки саме такий різновид аукціону, за яким ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» придбало право вимоги, проводився за Рішенням № 3117 "Про реалізацію активів (майна) банків, що ліквідуються, шляхом проведення відкритих торгів (аукціонів) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лоту, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції".

Так, відповідно до п. 2 Рішення № 3117 реалізація активів банків здійснюється відповідно до Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 24.03.2016 № 388, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.04.2016 р. за № 606/28736 (у редакції рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.05.2017 р. № 1872), з урахуванням таких особливостей, але при цьому положень щодо мінімальної кількості учасників такого аукціону - рішення Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізисних осіб від 20.07.2017 № 3117 не містить.

Крім того, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб рішенням виконавчої дирекції № 4387 від 28.09.2017 затвердив Регламент роботи електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лоту, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції для продажу активів (майна) банків, що виводяться з ринку або ліквідуються, який розроблений в т.ч. відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду від 20.07.2017 № 3117.

Вказана норма є спеціальною нормою, яка регламентує проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лоту.

Зазначений Регламент не містить обмежень щодо мінімальної кількості учасників аукціону, а також необхідності формування протоколу про те, що аукціон не відбувся у випадку участі тільки одного учасника при проведенні аукціону такого типу. За цією моделлю аукціон буде вважатися таким, що відбувся, якщо участь у ньому візьме хоча б один учасник, який зробить ставку. При цьому приєднатися до торгів можна навіть у день аукціону після його початку.

Відтак, твердження позивача та висновки суду першої інстанції, що відкриті торги не можуть вважатися такими, що відбулися, якщо для участі у відкритих торгах (аукціону) було зареєстровано лише одного потенційного покупця (учасника) є такими, що не відповідають дійсним обставинам.

Вищевказана позиція, зокрема, відповідає постанові Верховного Суду від 28.04.2020 у справі №910/6517/19.

При цьому за змістом частини 1 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вбачається, що кошти, виручені в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються ФГВФО на задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній пунктами 1-10 частини 1 цієї статті. Вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними.

Положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", які є спеціальними нормами, що визначають порядок ліквідації неплатоспроможного банку та відчуження його активів з метою погашення вимог кредиторів, передбачають процедуру проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу активів (майна, майнових прав) банку, що ліквідується, та черговість задоволення вимог кредиторів, які у разі недостатності коштів для їх задоволення вважаються погашеними.

Законодавцем у частині 5 статі 52 цього Закону передбачено право ФГВФО та уповноваженої особи Фонду у разі недостатності майна банку звернутися до пов`язаної з банком особи, внаслідок дій або бездіяльності якої було завдано шкоди кредиторам та/або банку, та/або пов`язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку. У разі отримання відмови у задоволенні таких вимог або невиконання вимоги у строк, установлений Фондом або уповноваженою особою Фонду, Фонд звертається з такими вимогами до суду.

Отже, ФГВФО та уповноважена особа Фонду при розподілі коштів, виручених від продажу активів неплатоспроможного банку, діють в інтересах кредиторів такого банку та наділені правом на звернення до пов`язаної з банком особи, внаслідок дій або бездіяльності якої було завдано шкоди кредиторам та/або банку, та/або пов`язаної з банком особи, яка внаслідок таких дій або бездіяльності прямо чи опосередковано отримала майнову вигоду, з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної банку.

Однак, законодавцем не визначено права як кредиторів, так і боржників неплатоспроможного банку самостійно оскаржувати результати відкритих торгів (аукціону) з продажу активів неплатоспроможного банку.

Верховний Суд у постанові від 14.05.2019 у справі №922/2706/17 виклав аналогічну правову позицію та зазначив, що позивачі (кредитори неплатоспроможного банку) в силу спеціальних норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не мають права на оскарження результатів відкритих торгів (аукціону) з продажу активів такого банку, оскільки в інтересах кредиторів неплатоспроможного банку діє Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та уповноважена особа Фонду, які вживають заходів щодо формування активу банку, що ліквідується, а у разі його недостатності для погашення вимог кредиторів вправі звернутися до пов`язаної з банком особи, внаслідок дій або бездіяльності якої було завдано шкоди кредиторам.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на відміну від загальних - Кодексу України з процедур банкрутства та Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», по іншому врегульовано правовий статус кредиторів та боржників банку та не наділено їх компетенцією з оскарження результатів проведених публічних торгів (аукціону), за винятком встановлення обставин участі такого кредитора в публічних торгах (аукціоні).

Відтак, позивач, не є суб`єктом права на оскарження результатів проведених відкритих торгів з продажу активів ПАТ «ДіамантБанк» в розумінні статей 50, 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень на апеляційні скарги позивач суду апеляційної інстанції не надав.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції не надав вичерпної відповіді на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, спростовують висновки місцевого господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки колегія суддів встановила відсутність підстав для задоволення позовних вимог, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестохіллс Веста" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2020 у справі №910/11282/20 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2020 у справі №910/11282/20 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Контадор" (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45; ідентифікаційний код: 40177678) на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових стрільців, буд. 17; ідентифікаційний код: 21708016) 6.306,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Контадор" (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45; ідентифікаційний код: 40177678) на користь Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" (04070, м. Київ, Контрактова площа, буд. 10-А; ідентифікаційний код: 23362711) 6.306,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Контадор" (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45; ідентифікаційний код: 40177678) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (04080, м. Київ, вул. Олексія Терьохіна, буд. 8А, офіс 111; ідентифікаційний код: 41264766) 6.306,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

8. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11282/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 09.06.2021.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

О.В. Попікова