ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року

м. Київ

Справа № 904/2830/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковського О.В. - головуючого, Білоуса В.В., Погребняка В.Я.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця "Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду (головуюча - І.Л. Кузнецова, судді: О.В. Чус, І.М. Кощеєва) від 29.12.2020

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця "Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про відшкодування збитків в сумі 153 100 грн 39 коп.

1. Короткий зміст вимог

1.1 28.05.2020 Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця "Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Позивач) подало позов до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про стягнення з Відповідача на користь Позивача 153 100 грн 39 коп.

1.2 Позов обґрунтований завданням Відповідачем шкоди Позивачу на спірну суму (яка дорівнює вартості здійснених Позивачем відновлювальних робіт), заподіяної в результаті порушення Відповідачем правил дорожнього руху (далі - ПДР) при здійсненні ним підприємницької діяльності з перевезення вантажу та вчиненням тим дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), внаслідок якої при перевезенні Відповідачем екскаватора з негабаритним розташуванням стріли екскаватора без дозволу та без узгодження маршруту руху транспортного засобу під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів було пошкоджене майно Позивача, а саме здійснена здвижка незадіяної прогонової споруди мосту з опор на величину 1,19 м під малим залізобетонним мостом на 113 км пк 4 одноколійної ділянки перегону Нікополь-Марганець.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

2.1 08.09.2020 Господарський суд Дніпропетровської області вирішив позов задовольнити повністю: стягнути з Відповідача на користь Позивача 153 100 грн 39 коп. шкоди з покладенням на Відповідача витрат зі сплати судового збору.

2.2 Рішення суду мотивоване наявністю підстав для стягнення з Відповідача завданої Позивачу шкоди на спірну суму коштів як відповідальності за наслідки ДТП, у якій брав участь Відповідач, незалежно від його вини у цій ДТП та незважаючи на закриття провадження у адміністративній справі щодо Відповідача за відсутності події та складу адміністративного порушення, з огляду на керування Відповідачем джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок чого завдано шкоду майну Позивача.

3. Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

3.1 29.12.2020 Центральний апеляційний господарський суд постановив про скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2020 з прийняттям нового рішення - про відмову в позові.

3.2 Рішення суду мотивоване недоведенням Позивачем понесення ним шкоди на заявлену суму, оскільки надані Позивачем докази (довідка та калькуляція витрат на ліквідацію наслідків ДТП) не є належним доказами, а також не підтверджені витрати на заробітну плату працівникам, що здійснювали відновлювальні роботи пошкодженого майна, використаний цими працівниками час, а також витрати на використане при цьому паливо, інші підтверджувальні документи містять недоліки їх оформлення. При цьому відхилені аргументи Відповідача про порушення правил юрисдикції при розгляді спору у цій справі з огляду на неспростування Відповідачем обставин здійснення ним підприємницької діяльності під час управління ним екскаватором в момент ДТП, а також з огляду на правила реєстрації, відповідно до яких екскаватор реєструється за Відповідачем як фізичною особою незважаючи на належність йому цього транспортного засобу, як фізичній особі- підприємцю.

4. Встановлені судами обставини

4.1 За Позивачем на праві господарського відання закріплений залізобетонний міст 112км + 380м лінії Кривий Ріг Головний Волноваха.

Наказом Позивача від 01.12.2015 № 044 вказаний міст передано регіональній філії Придніпровська залізниця.

01.12.2015 за актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів міст передано в експлуатацію структурному підрозділу Нікопольська дистанція колії регіональної філії Придніпровська залізниця ПАТ Українська залізниця.

4.2 14.02.2020 об 11 год. 30 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем DAF, державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом Н/ПР PACTON державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , при перевезенні вантажу - екскаватора марки "Case" Alliance 1188 LS 2003 року випуску, власником якого є Відповідач відповідно до талону тимчасового обліку машини від 23.10.2014 серія ЕС № 001811 (заводський № 214442920), здійснив здвижку незадіяної прогонової споруди мосту з опор на величину 1,19 м під малим залізобетонним мостом (112 км + 380 м) на 113 км пк 4 одноколійної ділянки перегону Нікополь-Марганець.

За наслідками цієї дорожньо-транспортної пригоди складені протоколи про адміністративне правопорушення від 14.02.2020 серії БД № 272554 та серії БД № 272566.

Постановою Марганецького міського суду у Дніпропетровській області від 09.04.2020 у справі № 180/253/20, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.05.2020, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Такий висновок було зроблено судом з огляду на те, що обставини, викладені у вказаних вище протоколах про адміністративне правопорушення, не підтверджені належними та допустимими доказами, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124, частиною другою статті 139 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

4.3 Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, видами діяльності якого є: Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний): що включає усі види перевезень вантажним автомобільним транспортом: перевезення лісоматеріалів, перевезення великогабаритних вантажів, рефрижераторні перевезення, перевезення великовагових вантажів, перевезення непакованих вантажів (навалом або наливом), включаючи перевезення автоцистернами, у тому числі збирання молока на фермах, перевезення автомобілів, перевезення відходів і брухту без діяльності щодо їх збирання або утилізації. Цей клас також включає: оренду вантажних автомобілів з водієм, вантажні перевезення транспортними засобами з використанням людської або тваринної сили, надання послуг водія без власного вантажного автотранспортного засобу.

4.4 Відповідно до довідки № 231 від 19.02.2020 структурного підрозділу Нікопольська дистанція колії регіональної філії Придніпровська залізниця та калькуляції витрат на ліквідацію наслідків дорожньо-транспортної події від 19.02.2020 сума загальних витрат з загальновиробничими витратами, понесених Позивачем на усунення наслідків ДТП, складає 153 100 грн 39 коп.

Позивач стверджує, що ним були здійснені відновлювальні роботи по ліквідації ДТП та на адресу Відповідача направлено рахунок-фактуру № 16/314 від 20.02.2020 на вказану вище суму.

Обставини щодо несплати Відповідачем 153 100 грн 39 коп. нарахованої Позивачем суми заподіяної шкоди стали визначальними для звернення Позивача з позовом по цій справі.

4.5 Позивач на підтвердження понесених ним збитків надав копії: довідки № 231 від 19.02.2020 про загальні витрати на відновлення, які понесені внаслідок ДТП, що сталася 14.02.2020 на мосту 113км ПК 4 перегону Нікополь-Марганець в сумі 153 100 грн 39 коп., та калькуляцію витрат на ліквідацію наслідків цієї пригоди від 19.02.2020.

Згідно з вказаною довідкою сума на відновлення, понесена Нікопольською дистанцією колії, без податку на додану вартість складає 13 977 грн 55 коп., у тому числі: заробітна плата працівників з урахуванням понаднормових - 5 641 грн 15 коп., нарахування на заробітну плату - 1 241 грн 05 коп., витрати палива - 557 грн 26 коп., загальновиробничі витрати Нікопольської дистанції складають 6 538 грн 09 коп., витрати, що пред`явлені: Нікопольською дистанцією електропостачання з загальновиробничими витратами та без податку на додану вартість - 67 138 грн 66 коп., Криворізьким локомотивним депо з загальновиробничими витратами без податку на додану вартість - 16 371 грн 83 коп.. Також в цій довідці зазначено, що сума загальних витрат з загальновиробничими витратами та податком на додану вартість складатиме 153 100 грн 39 коп.

Калькуляція витрат на ліквідацію наслідків ДТП, складена Позивачем, містить розрахунки витрат, понесених залізницею, зокрема, на заробітну плату працівникам, з урахуванням тарифів, приробітків, доплат за вислугу років, премій, оплат та доплат в надурочний час і вихідні дні, норм робочого часу, доплат за вечірній та нічний час, нарахувань на заробітну плату, витрат палива на технологічні цілі, амортизації транспортного засобу, з зазначенням кількості годин, вартості одиниць виміру та сум, а також на інші витрати, якими є витрати: Нікопольської дистанції електропостачання, Криворізького відновного поїзда, Криворізького локомотивного депо (тепловози ЧМЕ-3 №3775 та електровоз ВЛ-8 №997).

4.6 В матеріалах справи відсутні наряди, згідно з якими працівники виконували відповідні роботи та в яких міститься підпис уповноваженої особи з конкретним переліком щодо їх прийняття та виконання, документи щодо придбання палива відповідної вартості, тощо.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження обставин щодо виплати працівникам нарахованої заробітної плати у пред`явленій до стягнення сумі, а також щодо відповідності часу, витраченого на такі роботи, обсягам пошкоджень, спричинених ДТП.

5. Короткий зміст вимог касаційної скарги

5.1 16.01.2021 Позивач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.12.2020 та прийняти нове рішення, яким залишити в силі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2020.

6. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6.1 Згідно з аргументами касаційної скарги підставою для касаційного оскарження судових рішень у цій справі є положення пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки відсутні висновки Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах - щодо застосування статті 79 ГПК України "Вірогідність доказів" у позадоговірних правовідносинах з відшкодування шкоди, тоді як апеляційний суд на порушення цієї норми, а також інших норм, якими ГПК України визначенні та врегульовані питання доказування у господарському процесі, за відсутності заперечень Відповідача проти наданих Позивачем доказів на підтвердження заявленої до суми шкоди (вартості здійснених Позивачем відновлювальних робіт), за відсутності клопотання Відповідача та вимоги (ухвали) суду щодо витребування додаткових доказів стосовно наведених обставин, а також без посилання на норму закону, яка б встановлювала вимогу щодо надання інших доказів, окрім тих, що надані Позивачем та складені відповідно до нормативних актів, між тим не зазначив підстав, за яких надані Позивачем докази (довідка та калькуляція) визнані неналежними та недопустимими доказами у цій справі, не вказав норму закону, яку було порушено місцевим судом при задоволенні позову

6.2 Поряд з викладеним, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень у цій справі з посиланням на положення підпунктів "а", "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України скаржник зазначив, що:

- касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики в частині стандарту доказування - "вірогідності доказів", зокрема у спорах про відшкодування шкоди для визначення розміру такої шкоди;

- справа має виняткове значення для Позивача, оскільки стосується питання належних та допустимих доказів у спорах про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

7. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

7.1 Аргументи Позивача у відзиві на касаційну скаргу, у яких сторона погодилась по суті з рішенням в оскаржуваній постанові апеляційного суду, зводяться до заперечення підстав для покладення на Відповідача відповідальності за шкоду, заподіяну у ДТП 14.02.2020, у якій брав участь Відповідач, через встановлені у адміністративній справі про закриття провадження за відсутністю події та складу адміністративного порушення обставини відсутності неправомірної поведінки Відповідача у цьому ДТП, що тягне відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою Позивачу шкодою.

Також, Відповідач вказав на порушення правил юрисдикції при вирішенні спору у цій справі з огляду на те, що коли відбулось ДТП 14.02.2020 за участі Відповідача він хоча і зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, однак при перевезення власного екскаватора між тим не здійснював господарської підприємницької/господарської діяльності та не мав на меті отримувати собі від себе ж плати за таке перевезення.

Крім цього встановлені судами в адміністративній справі щодо Відповідача причини ДТП 14.02.2020, а саме неналежна організація дорожнього руху на відповідній ділянці, суб`єктом речового права щодо якої є Позивач, є підставою для відповідальності Позивача за відповідні наслідки ДТП 14.02.2020.

7.2 Заперечуючи аргументи Позивача щодо стандарту доказування "вірогідності", Відповідач вказав, що цей стандарт між тим не звільняє Позивача від обов`язку доказування підстав свої вимог у спірних правовідносинах.

8. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права

Щодо підстав та меж відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки

8.1 Суди встановили, що спір виник щодо збитків, завданих Позивачу пошкодженням його майна в результаті ДТП, що сталась 14.02.2020 за участі Відповідача, що здійснював під час ДТП управління власним навантаженим транспортом, яким у ДТП безпосередньо і завдано пошкодження майну Позивача - споруді залізничного мосту.

8.2 Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За частиною третьою статті 147 Господарського кодексу України збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Правовідносини щодо відшкодування збитків врегульовані, зокрема положеннями глави 25 "Відшкодування збитків у сфері господарювання" Господарського кодексу України (далі - ГК України) та глави 82 "Відшкодування шкоди" Розділу ІІІ "Окремі види зобов`язань" Книги п`ятої "Зобов`язальне право" Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

8.3 Частинами першою-четвертою статті 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

8.4 Натомість положення статті 1187 ЦК України "Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність у разі завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Підвищена небезпека в розумінні цієї статті є об`єктивною категорією, не пов`язаною з психологічним поняттям страху, та означає більшу вірогідність настання негативних, шкідливих наслідків, ніж при проведенні будь-якої іншої діяльності. Причиною підвищеної небезпеки є такі властивості об`єктів, з якими проводиться діяльність, які обумовлюють неможливість повного контролю за такою діяльністю з боку людини на даному етапі розвитку науки та технологій. Тому, незважаючи на дотримання правил техніки безпеки, існує підвищена вірогідність завдання шкоди внаслідок проведення такої діяльності.

Частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки закон встановлює винятки, за яких на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування: якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду, тобто таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (суїцид тощо). При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

8.5 За змістом викладених положень судам, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала; обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Отже, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - стаття 1188 ЦК України), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Водночас, з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідальність відповідача у правовідносинах з відшкодування шкоди, спричиненої діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається: якщо буде доведено, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). В той же час, чинне законодавство не зберігає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого.

У зв`язку з цим розподіл між сторонами спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - стаття 1188 ЦК України) обов`язків доказування і подання доказів (зокрема відповідно до статті 74 ГПК України) здійснюється таким чином, що особа, якій завдано шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участі відповідача, розмір заподіяної шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Тоді як обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Підсумовуючи викладене, Суд доходить висновку, що на відміну від загального порядку та умов відшкодування шкоди безпосередньо встановленого ЦК України (стаття 1166), умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (стаття 1187 ЦК України), є: (1) протиправність поведінки заподіювача шкоди, (2) наявність цієї шкоди у потерпілого і (3) причинного зв`язку між ними.

У цих висновках Суд звертається до сталої правової позиції Верховного Суду в питанні умов для покладення відповідальності з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, стаття 1188 ЦК України), що неодноразово викладалась, зокрема, в постановах від 05.06.2019 у справі № 461/8496/15-ц (провадження № 14-154цс19), від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18 (провадження № 61-69св21), від 22.04.2021 у справі № 742/1378/18 (провадження № 61-5113св19), від 20.05.2021 у справі № 501/2015/16-ц (провадження № 61-7795св20) тощо.

8.6 Відповідно до статті 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Частиною другою статті 139 цього кодексу передбачено, що пошкодження автомобільних доріг, вулиць, дорожніх споруд, залізничних переїздів, трамвайних колій, технічних засобів регулювання дорожнього руху, самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху, створення перешкод для дорожнього руху, в тому числі забруднення дорожнього покриття, або невжиття необхідних заходів щодо їх усунення та попередження інших учасників руху про небезпеку, що виникла, або невжиття посадовими особами, відповідальними за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, утримання автомобільних доріг та вулиць, громадянами - суб`єктами господарської діяльності заходів щодо заборони руху підвідомчих технологічних транспортних засобів, сільськогосподарської техніки і машин на гусеничному ходу автомобільними дорогами і вулицями, покриття яких може бути пошкоджене, що спричинили пошкодження транспортних засобів, вантажів чи іншого майна, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин і накладення штрафу на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, утримання автомобільних доріг та вулиць, громадян - суб`єктів господарської діяльності - в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин.

Отже, об`єктивну сторону та зміст порушень, наведених у вказаних нормах КУпАП, складає факт порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху зі спричиненням при цьому пошкодження, зокрема дорожніх споруд чи іншого майна.

Відсутність цього елементу як умови для адміністративної відповідальності виключає покладення на особу цієї відповідальності відповідно до санкцій вказаних статей КУпАП.

8.7 За змістом викладених норм ЦК України та КУпАП та враховуючи наведені висновки (пункт 8.5), підстави для звільнення від цивільної відповідальності з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, у ДТП, що відбулось 14.02.2020 за участі транспортного засобу Відповідача під його керуванням) відмінні від підстав для звільнення Відповідача від адміністративної відповідальності за це ж ДТП (за статтею 124, частиною другою статті 139 КУпАП), за яких, зокрема було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 124, частиною другою статті 139 КУпАП (пункт 4.2).

Ці відмінності полягають, зокрема, в тому, що для адміністративної відповідальності обов`язковою складовою умовою є вина учасника ДТП (Відповідача), що керував відповідним транспортним засобом з габаритним вантажем та створив 14.02.2020 ДТП з пошкодженням майна Позивача, тоді як за недоведеності вини у діях цього учасника ДТП (що мало місце у спірних правовідносинах в адміністративній справі) він звільняється від адміністративної відповідальності через відсутність складу адміністративного порушення.

Натомість вина Відповідача для цивільної відповідальності цієї особи у вигляді відшкодування ним шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за правилами статті 1187 ЦК України, у ДТП, що відбулась 14.02.2020 за участі транспортного засобу Відповідача під його керуванням, не має значення.

8.8 Водночас, однією із спільних та обов`язкових умов для кожної із вказаних видів відповідальності є об`єктивна сторона кожного із цих видів відповідальності, тобто зміст порушення, який полягає у неправомірності дій Відповідача (протиправність поведінки заподіювача шкоди) при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки (при керуванні транспортним засобом), внаслідок якої 14.02.2020 сталась ДТП із пошкодженням майна Позивача.

8.9 Враховуючи викладене та встановлені судами обставини (пункт 4.2), а саме:

- ухвалення постанови Марганецького міського суду у Дніпропетровській області від 09.04.2020 у справі № 180/253/20, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.05.2020, про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення;

- здійснення судом цього висновку з огляду на те, що обставини, викладені в протоколах про адміністративне правопорушення від 14.02.2020 серії БД № 272554 та серії БД № 272566, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124, частиною другою статті 139 КУпАП, не підтверджені належними та допустимими доказами;

- висновок апеляційного суду в постанові Дніпровського апеляційного суду від 22.05.2020 у справі № 180/253/20 про недоведення матеріалами справи вчинення ОСОБА_1 порушень, передбачених статтею 124, частиною другою статті 139 КУпАП з тих підстав, що згідно з встановленими районним судом обставинами: висота від дороги до краю мосту за заміром становила 3.40 метрів, що суперечить дорожньому знаку 3.18 Правил дорожнього руху (який передбачає в даному випадку "Рух транспортних засобів, висота яких перевищує 3.60 м, заборонено") і забороняє рух транспортних засобів, габаритна висота яких (з вантажем чи без нього) більша зазначеної на знакові, тоді як висота транспортного засобу з вантажем, яким 14.02.2020 об 11 годині 30 хвилин керував ОСОБА_1 , за заміром становила 3.50 метрів, тобто висотою менше ніж 3.60 метрів, яку максимально допускав знак 3.18 Правил дорожнього руху;

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на Відповідача у спірних правовідносинах відповідальності за пошкодження майна Позивача зі стягненням з Відповідача спірної суми збитків через відсутність (недоведення доказами) однієї із обов`язкових, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, умов для покладення відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, а саме відсутність протиправної поведінки Відповідача як заподіювача шкоди у спірних правовідносинах.

Дійшовши цього висновку, Суд погоджується з аналогічними аргументами Відповідача у відзиві на касаційну скаргу (пункти 7.1, 7.2), окрім аргументів про порушення апеляційним судом правил юрисдикції при вирішенні спору у цій справі, оскільки в цій частині висновки апеляційного суду є правильними, тоді як Відповідач не довів невідповідності суб`єктного складу сторін справи у спірних правовідносинах положенням статей 4, 20 ГПК України.

8.10 Поряд з цим, у зв`язку із висновком про відсутність підстав для покладення на Відповідача у спірних правовідносинах з відшкодування Позивачу шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки Відповідача, через відсутність протиправної поведінки Відповідача як складової умови для цієї відповідальності, Суд не бере до уваги передчасні у цій справі аргументи скаржника (пункти 6.1, 6.2) про необхідність формування Верховним Судом висновку з питання застосування статті 79 ГПК України "Вірогідність доказів" у позадоговірних правовідносинах з відшкодування шкоди, а також щодо належних та допустимих доказів у спорах про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

8.11 Водночас, з огляду на висновок про відсутність підстав для покладення на Відповідача у спірних правовідносинах відповідальності за пошкодження майна Позивача через недоведення протиправної поведінки Відповідача як заподіювача шкоди у спірних правовідносинах (пункт 8.9) Суд зазначає, що не зважаючи на правильність рішення апеляційного суду про відмову в задоволенні вимог Позивача про стягнення з Відповідача суми збитків за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, Суд, однак, вважає необхідним змінити мотивувальну частину цього рішення з викладенням його мотивів в редакції цієї постанови.

8.12 Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з положеннями статті 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

8.13 При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат за результатами розгляду справи касаційним судом, Суд, враховуючи: положення частини чотирнадцятої статті 129 ГПК України (відповідно до яких якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат), положення частини першої статті 129 ГПК України (відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог); а також у зв`язку із висновком про зміну мотивувальної частини рішення апеляційного суду і залишення без змін резолютивної частини цього рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на Позивача.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця "Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 29.12.2020 у справі № 904/2830/20 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині це судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.В. Васьковський

Судді В.В. Білоус

В.Я. Погребняк