ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/811/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Почуєва А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фермерського господарства "Партнер-Агро", смт.Шевченкове Харківської області
до Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області, м.Куп`янськ Харківської області
про визнання незаконним та скасування розпорядження
за участю представників:

від позивача: Лисенко В.М.

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Партнер-Агро" (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області (надалі - відповідач) про визнання незаконним та скасування розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області від 19 листопаду 2004 року №394 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою фермерським господарством "Горожанівське".

Ухвалою від 29.03.2021 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.04.2021.

Ухвалою від 08.04.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 12.05.2021.

У підготовчому засіданні 12.05.2021 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 26.05.2021.

Представник позивача в судовому засіданні 26.05.2021 підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач відзиву не надав, представника в судове засідання не направив. Суд зазначає, що 13 квітня 2021 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, в якому Куп`янська районна державна адміністрація Харківської області також просила розглянути справу на розсуд суду.

Розглянувши дане клопотання, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 42 ГПК України учасникам справи надано право брати участь у судових засіданнях. В той же час, пунктом 3 частини 2 статті 42 ГПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Оскільки у даному випадку явка представника відповідача не визнавалася судом обов`язковою, він вправі на власний розсуд використовувати своє право на участь у засіданнях з розгляду даної справи.

В той же час, суд зауважує, що частиною 9 статті 165 ГПК України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

Частиною 4 статті 75 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, постановою Харківського апеляційного суду від 17.01.2019 у справі №637/116/18, залишеною без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 (за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Імені Ватутіна" до ОСОБА_1 , державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича про скасування рішення державного реєстратора, визнання права оренди на земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства "Імені Ватутіна", Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання недійсними розпоряджень, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки) були встановлені наступні обставини щодо права користування засновника ФГ "Партнер Агро" ОСОБА_1 земельною ділянкою, які мають значення для даної справи.

ОСОБА_1 на підставі рішення ХІІІ сесії ХХІІІ скликання Шевченківської селищної Ради народних депутатів Шевченківського району Харківської області від 24 квітня 2001 року та державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-ХР №006213, було передано у постійне користування земельну ділянку площею 31,4003 га, розташовану на території Гетьманівської сільської ради Шевченківського району Харківської області для ведення селянського господарства. 14 травня 2001 року ОСОБА_1 створив фермерське господарство "Горожанівське" (далі - ФГ "Горожанівське"). Розпорядженням Шевченківської РДА № 394 від 19 листопада 2004 року, зокрема було вирішено припинити право постійного користування земельною ділянкою ФГ "Горожанівське", загальною площею 31,4га, яка розташована на території Гетьманівської сільської ради, а також вирішено визнати недійсним державний акт серії ІІІ-ХР №006213.

Проте, 04 квітня 2017 року ОСОБА_1 зареєстрував Фермерське господарство "Партнер-Агро" (ідентифікаційний код юридичної особи 41257015), а 30 серпня 2017 року державний реєстратор Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткін С.В. провів державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36823895, права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:001:0437 з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, що знаходиться на території Гетьманівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, за ОСОБА_1 , з посиланням як на підставу виникнення речового права - на вищевказаний державний акт серії ІІІ-ХР №006213.

Так, відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону України "Про фермерське господарство").

Отже, з одного боку, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності (користування) на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього, з іншого - відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.

Судами встановлено, що позов та зустрічний позов були подані у 2018 році, в той час як 04 квітня 2017 року ОСОБА_1 вже зареєстрував Фермерське господарство "Партнер-Агро" (ідентифікаційний код юридичної особи 41257015), при цьому 30 серпня 2017 року державний реєстратор Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткін С.В. провів державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36823895, права постійного користування спірною земельною ділянкою кадастровий :01:001:0437 з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, що знаходиться на території Гетьманівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, за ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 12 Закону України "Про фермерське господарство" земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

За змістом статей 1, 5, 7, 8 і 12 Закону України "Про фермерське господарство" після укладення договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства та проведення державної реєстрації такого господарства обов`язки орендаря цієї земельної ділянки виконує фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами або органами державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Тобто, якщо на час відкриття провадження у справі щодо такого спору про користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, фермерське господарство не зареєстровано, то стороною таких спорів є громадянин, якому надавалась земельна ділянка, а спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, якщо на момент відкриття провадження у справі щодо спору між органом державної влади чи місцевого самоврядування та, зокрема, фізичною чи іншою особою, якій із земель державної або комунальної власності надана земельна ділянка для ведення фермерського господарства, фермерське господарство вже було зареєстрованим, то така справа має розглядатися за правилами господарського судочинства, при цьому наявність саме таких вищенаведених обставин має місце у даній справі.

З огляду на положення зазначених норм права, Велика Палата Верховного Суду приходить висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що ця справа має розглядатися за правилами господарського судочинства, а тому правильним є висновок судів попередніх інстанцій щодо закриття провадження в цій справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК України.

Частиною 4 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З вищенаведеної постанови Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі №637/116/18 вбачається, що спір щодо оскарження розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області від 19 листопаду 2004 року №394 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою фермерським господарством "Горожанівське" має розглядатися за правилами господарського судочинства та позивачем у такому спорі, з огляду на здійснену у 2017 році реєстрацію ФГ "Партнер Агро", має бути саме це фермерське господарство, а не ОСОБА_1 .

Відповідно до Постанови Верховної ради України про утворення та ліквідацію районів від 17.07.2020 №807-IX, та відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України ви 16 грудня 2020 року №1635-р "Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій" Шевченківську районну державну адміністрацію Харківської області було ліквідовано. На території Шевченківського району Харківської області було створено Шевченківську територіальну громаду Куп`янського району Харківської області. Правонаступником Шевченківської РДА стала Куп`янська районна державна адміністрація Харківської області.

Таким чином, відповідачем за даним позовом позивач обґрунтовано визначив саме Куп`янську районну державну адміністрацію Харківської області.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 на підставі рішення ХІІІ сесії ХХІІІ скликання Шевченківської селищної Ради народних депутатів Шевченківського району Харківської області від 24 квітня 2001 року та державного акта на право постійного користування землею серії ІІІ-ХР №006213, було передано у постійне користування земельну ділянку площею 31,4003 га, розташовану на території Гетьманівської сільської ради Шевченківського району Харківської області для ведення селянського господарства.

Відповідно до даних, наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 14.05.2001 ОСОБА_1 створив Селянське фермерське господарство "Горожанівське" (код 31127616).

27 липня 2010 року до даного реєстру внесено запис про припинення СФГ "Горожанівське" на підставі судового рішення про припинення юридичної особи у зв`язку з визнанням її банкрутом від 19.07.2010 у справі № Б-48/48-09 (ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ ).

04 квітня 2017 року ОСОБА_1 було зареєстроване Фермерське господарство "Патнер-Агро" (код 41257015).

Як зазначалося вище, у справі №637/116/18 було встановлено, що 30 серпня 2017 року державний реєстратор Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткін С.В. провів державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36823895, права постійного користування спірною земельною ділянкою кадастровий :01:001:0437 з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, що знаходиться на території Гетьманівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, за ОСОБА_1 .

Також згідно п.1.4 Статуту Фермерського господарства "Партнер Агро" фермерське господарство створюється на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, що надана ОСОБА_1 для ведення селянського господарства відповідно до Державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ХР №006213 від 07.05.2001 загальною площею 31,4003га, яка розташована на землях Гетманівської сільської ради Шевченківською району Харківської області.

В той же час, розпорядженням Шевченківської РДА № 394 від 19 листопада 2004 року "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою фермерським господарством "Горожанівське", зокрема, було вирішено припинити право постійного користування земельною ділянкою ФГ "Горожанівське", загальною площею 31,4га, яка розташована на території Гетьманівської сільської ради, а також вирішено визнати недійсним державний акт серії ІІІ-ХР №006213.

Як зазначає позивач у позові, про існування даного розпорядження йому стало відомо лише в квітні 2018 року після отримання відповіді Міністерства юстиції України від 15.03.2018 року з додатком копії висновку Комісії з питань розгляду скарг. Копію розпорядження від 19 листопаду 2004 року отримана засновником позивача в липні 2018 року, а тому по справі №637/116/18 ним була подана зустрічна позовна заява. Однак, оскільки провадження у справі №637/116/18 було закрито, у зв`язку із підвідомчістю спору господарським судам, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду Харківської області, в якому просить визнати незаконним та скасування розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області від 19 листопаду 2004 року №394 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою фермерським господарством "Горожанівське".

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Конституція України закріплює, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону (частина 3 статті 41 Конституції України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція)).

Поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації певного блага у внутрішньому праві країни. Згідно з Конвенцією, інші права та інтереси є активами, тому можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном".

Право постійного користування земельною ділянкою, отриманою громадянином - засновником для ведення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства), є майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, право на яке підпадає під її захист.

Правове становище діючого фермерського господарства, в тому числі, майнова основа господарства, повинно залишатися стабільним незалежно від припинення участі в його діяльності окремих його членів в силу об`єктивної неможливості, зокрема, смерті.

Суспільний інтерес у відносинах фермерства в Україні полягає у створенні фермерських господарств для стабільного і сталого розвитку сільського господарства, створення умов для зайнятості сільського населення, організації сімейних фермерських господарств, тощо.

Втручання держави у право особи на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Відповідно до статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що оспорюване Розпорядження Шевченківської РДА № 394 від 19 листопада 2004 року суперечить актам цивільного законодавства і порушує права позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів "г", "д" статті 141 ЗК України (в редакції на момент прийняття оспорюваного Розпорядження) підставами припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Оспорюване Розпорядження прийнято відповідно до п.п. г, д ст.141, 144, п.12 розділу Х Перехідних положень Земельного Кодексу України, на підставі актів перевірок від 06.09.2004 та 06.10.2004, приписів №1420, 1427, протоколів №1501, 1506, постанов №27004, 270025 та клопотання провідного спеціаліста обласної державної інспекції про припинення користування земельною ділянкою, та в зв`язку з тим, що земельна ділянка використовується способами, які суперечать екологічним вимогам, що веде до погіршення екологічного стану ділянки, зниження родючості ґрунтів.

Суд зауважує, що жоден із зазначених документів (зокрема, акти перевірок, приписи, протоколи, постанови клопотання тощо) в матеріалах справи відсутні.

Отже, відсутня можливість встановити на підставі яких саме фактів було зроблено висновок про те, що земельна ділянка використовується способами, які суперечать екологічним вимогам.

Так само, у справі відсутні й будь-які докази систематичної несплати відповідачем земельного податку.

За таких обставин, відповідачем не доведено наявності правових підстав для порушення питання про припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Також, сдіж звернути увагу, що в назві Розпорядження № 394 вказується: "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою фермерським господарством "Горожанівське". Про припинення права постійного землекористування фермерським господарством "Горожанівське" вказується і в першому пункті розпорядження.

Між тим, земельна ділянка не надавалась ФГ "Горожанівське" в постійне землекористування.

Земельний кодекс України (в редакції від 13 березня 1992 року) чітко закріплює суб`єктів землекористування та розрізняє юридичних та фізичних осіб (ст. 7 ЗК). Відповідно до Державного акту серія ІІІ-ХР №006213 від 07.05.2001 року земельна ділянка надавалася для ведення селянського господарства саме фізичній особі громадянину ОСОБА_1 .

Земельний кодекс України на час винесення Розпорядження (19 листопаду 2004 року) також передбачав, що земельні ділянки можуть находитися в користуванні юридичних осіб. Так, відповідно до ст. 31 ЗК України землі фермерського господарства можуть складатися із земельних ділянок, що використовуються фермерським господарством на умовах оренди.

Таким чином, юридичні та фізичні особи є самостійними суб`єктами земельних правовідносин, а фермерське господарство "Горожанівське", як юридична особа, не оформляло дану земельну ділянку на праві постійного землекористування.

Одночасно в Розпорядженні вказано, що загальний розмір земельної ділянки складає 31,4га. Однак в Державному акті на право постійного землекористування площа земельної ділянки має розмір 31,4003га.

Отже, Шевченківською РДА в оспорюваному Розпорядженні безпідставно було визначено про припинення право постійного землекористування іншій (юридичній) особі, яка землю не отримувала, та вказано інший розмір земельної ділянки, ніж зазначений в акті ІІІ-ХР №006213 від 07.05.2001.

Крім того, в оспорюваному Розпорядженні Шевченківська РДА визнала недійсним Державний акт ІІІ-ХР № 006213 на право постійного землекористування від 07 травня 2001 року. Проте чинне на той час законодавство не закріплювало повноважень державних органів щодо визнання недійсними державних актів або інших документів на землю. Визнати недійсним рішення та державний акт можливо виключно в судовому порядку, про що свідчать правові позиції Верховного Суду України, висловлені у постановах від 31.10.2012 у справі №653цс12, від 18.09.2013 (справа №6-12цс13), від 23.10.2013 (справа №6-93цс13), від 25.06.2014 (справа №6-67цс14), згідно з якими неможливо визнавати недійсним виключно правовстановлюючий документ на землю.

Так, за змістом ст.116 ЗК України (в редакції на момент прийняття оспорюваного Розпорядження) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Надання земельної ділянки в постійне землекористування ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства здійснювалось відповідно до Рішення XIII сесії XXIII скликання Шевченківської селищної ради народних депутатів від 24 квітня 2001 року.

Відповідно до ст.19 ЗК України (в редакції від 13 березня 1992 року) земельні ділянки громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства надаються відповідними радами. Вказане рішення є дійсним та відповідачем при прийнятті Розпорядження від 19 листопада 2004 року не визнавалось недійсним.

На час прийняття Рішення про надання земельної ділянки в постійне користування (2001 рік) та отримання державного акту на право постійного землекористування порушень земельного законодавства з боку органів місцевого самоврядування зроблено не було, а тому відсутні підстави для визнання недійсним державного акту на право постійного землекористування на ім`я ОСОБА_1 .

Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про надання у користування земельної ділянки є необхідною підставою виникнення права користування земельною ділянкою, і таке рішення не було скасовано.

В оспорюваному Розпорядженні Шевченківська РДА також порушила порядок припинення права землекористування. Так, в матеріалах справи відсутні докази направлення на адресу ОСОБА_1 будь-яких документів про порушення законодавства щодо використання землі, а також копії самого Розпорядження від 19.11.2004.

З наявної у справі відповіді відділу Держгеокадастру у Шевченківському районі Харківської області від 20.02.2017 Л-2/0-3/6-17 вбачається, що даним органом було фактично підтверджено, що станом на 2017 рік Державний акт на право постійного користування землею ІІІ-ХР 006213, виданий ОСОБА_1 07.05.2001, є діючим. Будь-яких змін в Книзі записів реєстрації державних актів щодо визнання цього Акту недійсним не вносилось. Як зазначає позивач у позові, у зв`язку з цим у 2017 році була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки.

Зазначене підтверджує посилання позивача на його необізнаність з оспорюваним Розпорядженням від 19.11.2004 та невчинення Шевченківською РДА будь-яких дій щодо виконання рішення про припинення права постійного землекористування.

Також, суд враховує пункт 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 №7, який стосувався роз`яснення земельного законодавства в період прийняття оспорюваного Розпорядження.

Зокрема, з метою забезпечення правильного й однакового застосування законодавства при розгляді судами земельних та пов`язаних із земельними відносинами майнових спорів Пленум Верховного Суду зазначив, що вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними.

Отже, Шевченківська РДА мала право припинити право постійного землекористування виключно в судовому порядку, а недодержання даного порядку свідчить про недійсність оспорюваного Розпорядження від 19.11.2004.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, оскільки оспорюване Розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області від 19 листопаду 2004 року №394 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою фермерським господарством "Горожанівське" не відповідає вимогам чинного на момент його прийняття земельного законодавства та порушує права позивача.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є змагальність сторін.

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували наведені у позові відомості, судом здійснено розгляд справи з урахуванням наявних у ній матеріалів, які підтверджують правомірність вимог позивача.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області від 19 листопаду 2004 року №394 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою фермерським господарством "Горожанівське".

Стягнути з Куп`янської районної державної адміністрації Харківської області (63701, Харківська область, м.Куп`янськ, пр.Конституції, 3, код 04058739) на користь Фермерського господарства "Партнер-Агро" (63601, Харківська область, смт.Шевченкове, вул.Першотравнева, 2а, кв.5, код 41257015) 2270,00грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "07" червня 2021 р.

Суддя М.В. Калантай