РІШЕННЯ

31 травня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/27/21

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Чопка Ю.О.

при секретарі судового засідання Коник М.М.

Розглянув справу

за позовом: Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116

до відповідача: Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" вул. Чернівецька, 54, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46006

про: стягнення 3 418 848,33 грн. інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

За участю представників сторін від:

позивача: не з`явився

відповідача: Ловчук М.В., довіреність №03/04 від 04.01.2021

Суть справи:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася з позовом до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" про стягнення 3 418 848,33 грн інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 27.01.2021 позовну заяву Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 921/27/21; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 15.02.2021, яке неодноразово відкладалося, востаннє на 22.03.2021.

В підготовчому засіданні 22.03.2021, яке проводилося в режимі відеоконференції було оголошено перерву до 05.04.2021.

Ухвалою суду від 05.04.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 921/27/21 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 14 квітня 2021.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 14.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу № 921/27/21 до судового розгляду по суті на 19 травня 2021 року.

Ухвалою суду від 19.05.2021 відкладено розгляд справи по суті на 31 травня 2021з підстав викладених у відповідній ухвалі.

Позивач участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (повідомлення про вручення поштового відправлення знаходиться в матеріалах справи). Водночас, клопотанням №39/1-1401 від 07.05.2021 просить суд розглянути справу за наявними матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила посилаючись на те, що підставою заявлених позовних вимог є мирова угода затверджена ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 13.02.2013 у справі №5/57/5022-595/2012. Звернула увагу суду на те, що мирова угода є виконавчим документом та підлягає виконанню в порядку передбаченому Законом України "Про виконавче провадження". Вважає, що уклавши мирову угоду сторони погодили умову про розстрочку сплати заборгованості за договором поставки природного газу, змінили строк та порядок виконання грошового зобов`язання відповідача з оплати поставленого природного газу та визначили його проміжком часу у 10 років Із 01.02.2013 року по 01.01.2023 року). протягом якого відповідач зобов`язаний вносити на рахунок позивача щомісячні платежі в сумі, визначеній графіком погашення.

Посилання позивача на п.4.3. Мирової угоди як на підставу нарахування інфляційних вважає безпідставним, оскільки такі платежі не були предметом позову у справі № 5/27/5022-595/2012, а є майбутніми платежами і такі не можуть передбачатися в умовах угоди, укладеної на виконання рішення суду, а тому мирова угода затверджена ухвалою суду від 13.02.2013 року не може бути підставою для стягнення таких нарахувань. Також вважає безпідставним посилання позивача на п. 4.3. Мирової угоди як на підставу нарахування 3% річних, оскільки мировою угодою не передбачено нарахування 3 % річних, і сторони такої умови не погоджували. Просить суд в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарським судом встановлено наступне:

20 грудня 2010 року, з послідуючими змінами, внесеними додатковими угодами №1 від 28.01.2011, №2 від 04.04.2011, №3 від 12.04.2011 та № 4 від 11.07.2011 між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - Продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" (далі - Покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 06/10-1998 (далі - договір), згідно якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупцю у 2011 році природний газ власного видобутку, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації населенню.

Згідно п. п. 6.1., 6.2. договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з алгоритмом розподілу коштів, установленим відповідною постановою НКРЕ, та зараховується як оплата за газ, поставлений Продавцем Покупцю в тому ж місяці, у якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 10-го числа наступного за місяцем поставки газу з поточних рахунків Покупця. За наявності заборгованості за попередні періоди Покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця.

Пунктами 7.1.,7.2. договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно з цим договором і чинним законодавством України. У разі невиконання Покупцем умов п. 6.1. цього договору Покупець зобов`язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Неустойка нараховується Продавцем протягом шести місяців, що передують моменту звернення з вимогою, претензією, позовом.

Сторони погодили (п. 11.1 договору), що даний договір набув чинності з дати його укладення і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2011 року до 31 грудня 2011 року, а в частині проведення розрахунків за газ до повного погашення заборгованості.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 23.10.2012 у справі №5/27/5022-595/2012 за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії " Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" про стягнення 36 436 432,78 грн позов задоволено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії" Нафтогаз України" 31653730,28 грн основного боргу, 2391692,55 грн пені, 1162097,36 грн інфляційних втрат, 1228912,59 грн 3% річних та 64380 грн в повернення витрат по сплаті судового збору, про що видано наказ від 06.11.2012 року.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 13.02.2013 у справі №5/27/5022-595/2012 затверджено мирову угоду, якою врегульовано порядок виконання судового рішення.

Пунктом 4.1. мирової угоди, сторони домовились, що боржник зобов`язується сплатити у повному обсязі суму 36 436 432,78 грн, у відповідності до графіку погашення заборгованості. Оплату штрафних та фінансових санкцій в розмірі 4 782 702,50 грн ПАТ "Тернопільгаз" здійснює протягом перших двох місяців дії мирової, а суму основного боргу в розмірі 31 653 730,28 - рівними частинами щомісяця.

Пунктом 4.3. мирової угоди, сторони погодили, що основний борг підлягає індексації на індекс інфляції згідно з офіційним повідомленням Державного комітету статистики України в офіційному друкованому виданні. Боржник зобов`язався щорічно, до 20 січня кожного року дії мирової угоди, сплатити на користь стягувача суму, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів за рік.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 19.09.2017 у справі №921/412/17-г/7 відмовлено в позові Дочірній компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" про cтягнення 18 420 989,43 грн., з яких: 16 474 432,74 грн інфляційних нарахувань та 1 946 556,69 грн 3% річних нарахованих у зв`язку з невиконанням мирової угоди затвердженої Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 13.02.2013 у справі № 5/27/5022-595/2012.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 у справі №921/412/17-г/7 задоволено апеляційну скаргу ДК "Газ України" на рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.09.2017 у справі № 921/412/17-г/7 та скасовано повністю і прийнято нове рішення яким стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" 16 474 432,74 грн інфляційних втрат та 1 946 556,69 грн 3% річних. Також стягнуто судовий збір у розмірі 240 000 грн за подання позовної заяви.

В силу приписів частини 4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.2.6 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Оцінивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання можуть виникати, зокрема, з договорів, інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта.

Згідно п.1 ст.193 Господарського кодексу України (надалі ГК України), до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем і відповідачем у справі виникли зобов`язання з договору купівлі - продажу, згідно якого та в силу ст. 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

В силу ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до положень ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013, за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Грошовим є зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України та статтею 174 ГК України.

Затверджена судом мирова угода є цивільною угодою, оскільки укладається між юридично рівними сторонами, заснована на їх вільному волевиявлені і майновій самостійності (ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України). Відтак, зобов`язання, що виникли з укладеної між сторонами мирової угоди є цивільними зобов`язаннями в смислі, отже, джерелом цивільних прав і обов`язків в смислі ст.11 ЦК України. Відтак, за невиконання цих зобов`язань наступає відповідальність, передбачена ст. 625 Цивільного кодексу, зокрема, у вигляді нарахування інфляційних втрат і 3% річних. Виходячи з наведеного, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення інфляційних і 3% річних за період січень 2018 року грудень 2019 року.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 року по справі №921/412/17-г/7, де стягнення проводилося тим же позивачем з того ж відповідача за тією ж мировою угодою, лише за інший період.

Водночас, суд відмовляє в стягненні інфляційних і 3% річних, нарахованих на інфляційні втрати з наступних мотивів.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, інфляційні і 3% річних це міра відповідальності боржника.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її комплексний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановити правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майбутніх втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

З моменту укладення між сторонами мирової угоди протягом 8 років ПрАТ "Тернопільгаз" чітко дотримувалося графіку погашення заборгованості на умовах мирової угоди, що не заперечується позивачем. На час розгляду справи судом за мировою угодою сплачено суму основного боргу 19 256 018 грн. В той же час, на користь позивача сплачено 2 391 692 грн пені, 17 354 002 грн інфляційних і 3 175 469 грн 3% річних, всього 22 921 163 грн. З умов, коли сплачені нарахування набагато перевищують суму основною боргу, компенсаційну функцію інфляційних і 3% річних треба вважати повністю виконаною.

За змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3% річних від несплаченої (неповернутої) суми є відповідальністю сторони господарського договору.

За загальним принципом, відповідальність може наступати лише за наявності вини (ст. 617 Цивільного кодексу). Вивчивши наявні в справі докази, суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача.

Так, з 1 липня 2015 року у відповідності до вимог Закону України «Про ринок природного газу» відокремлено функції ПАТ "Тернопільгаз" з постачання та розподілу природного газу та анульовано ліцензію на постачання природного газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом. З 01.07.2015 року товариство не здійснює діяльності з постачання природного газу, що позбавило підприємство значної частини його доходів.

Відповідно до Розділу 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених Постановою НКРКП від 16.02.2017 року №201, ст. 23 Закону України "Про ринок природного газу" тариф на розподіл природного газу є єдиним джерелом фінансування діяльності підприємства з розподілу природного газу. Встановлення тарифу належить до повноважень НКРЕКП і від підприємства не залежить. Відповідно до затвердженої НКРЕКП структури тарифу витрати на сплату інфляційних витрат та 3% річних а також на погашення боргів за минулі роки не передбачено структурою тарифу. Тобто, навіть при бажанні, ПрАТ "Тернопільгаз" не має з чого платити інфляційні і проценти, нараховані на інфляційні.

Незважаючи на вищенаведене, ПрАТ "Тернопільгаз" намагається виконати покладені на нього обов`язки по безаварійному та безперебійному розподілу природного газу споживачам області на належному рівні та здійснювати погашення заборгованості за умовами мирової угоди.

Все це доводить відсутність вини відповідача.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про сплату в період січень квітень 2018 року 475 000 грн. інфляційних на користь позивача. Як вже неодноразово було сказано, в грудні 2017 року Львівський апеляційний господарський суд постановив стягнути з відповідача понад 18 млн. грн. інфляційних. Одержані в січні 2018 року суми позивач мав повне право зарахувати на виконання цієї судової постанови, а не в рахунок інфляційних за вже новий річний період (ст.534 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 73-75, 79, 86, 126, 129, 233, 236-238, 240, 242 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз", м. Тернопіль, вул. Чернівецька, 54 (код 033353503) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ, вул. Шолуденка, 1 (код 31301827) 1 810 012 (один мільйон вісімсот десять тисяч дванадцять) грн 53 коп. інфляційних втрат і 54 300 (п`ятдесят чотири тисячі триста) грн 38 коп. 3% річних.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3.В задоволенні позову в частині стягнення 1 112 803 грн 13 коп. інфляційних втрат і 441 732 грн 29 коп. 3% річних відмовити.

Протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення сторони вправі його оскаржити до Західного апеляційного господарського суду через господарський суд Тернопільської області.

Повний текст рішення виготовлено 9 червня 2021 року.

Суддя Ю.О. Чопко