номер провадження справи 27/61/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2021 Справа № 908/872/21

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засіданні Шолоховій С.В., розглянувши матеріали справи

За позовом: Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035 м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ідентифікаційний код юридичної особи 00130926)

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя (69063 м. Запоріжжя, вул. Земського лікаря Лукашевича, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 07809992)

про стягнення 121 836 грн. 41 коп.

за участю
представника позивача: Капуста А.В., дов. № 646 від 24.12.2020
представник відповідача: Бойко Р.І., дов. № 1305 від 23.04.2021

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя про стягнення 86 137 грн. 36 коп. боргу за спожиту активну електричну енергію, 6 856 грн. 30 коп. боргу за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії, 5 992 грн. 36 коп. 3 % річних, 9 922 грн. 42 коп. інфляційних втрат, 12 927 грн. 97 коп. пені.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2021 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/872/21 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 06.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/872/21, присвоєно справі номер провадження 27/61/21.

Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження на 05.05.2021.

Ухвалою суду від 05.05.2021, відповідно до ст. 216 ГПК України, розгляд справи було відкладено на 31.05.2021.

У судовому засіданні 31.05.2021 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні 31.05.2021 відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

Суддею оголошено, яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

Представник позивача підтримав заявлені вимоги, на підставах викладених у позовній заяві. Просив суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача 86 137 грн. 36 коп. боргу за спожиту активну електричну енергію, 6 856 грн. 30 коп. боргу за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії, 5 992 грн. 36 коп. 3 % річних, 9 922 грн. 42 коп. інфляційних втрат, 12 927 грн. 97 коп. пені. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що між ПАТ «Запоріжжяобленерго» та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Запоріжжя укладено договір про постачання електричної енергії № 444 від 01.02.2016. 02.03.2018між позивачем та відповідачем був укладений договір № 02/03 про закупівлю товарів за Державні кошти. Відповідно до Додатку 1 до договору про закупівлю: "лот 15 КЕВ для В/ч ПП в 1060, в/ч А1965 договір на постачання електроенергії № 444 від 01.02.2016 р". Відповідно до Акту про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію за грудень місяць 2018 року, відповідач спожив електричної енергії на 103 490 кВт. год. на загальну суму 266179,60 грн. Відповідно до умов договору відповідачу виставлено рахунок № 444/12а від 31.12.2018 на загальну суму 266179,60 грн., у зв`язку із частковою оплатою електричної енергії у грудні 2018 р. на суму 180042,24 грн., сума до сплати по рахунку становила 86137,36 грн. Крім того, відповідно до Акту про обсяги перетікання реактивної енергії із мереж постачальника в мережі споживача протягом розрахункового періоду за грудень місяць 2018 року, відповідач спожив реактивної енергії на 25412 кВАр.год. Відповідачу виставлено рахунок № 444/12р від 31.12.2018 на суму 7948,58 грн., з яких у грудні 2018 року споживачем сплачено 1092,28 грн., у зв`язку із чим, сума до сплати по вищевказаному рахунку становила 6856,30грн. Таким чином, у порушення п. 2.3.4 договору, відповідачем не сплачено рахунки за спожиту електричну енергію та послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії за грудень 2018 р. на загальну суму 92 993,66 грн. у зв`язку із чим ПАТ "Запоріжжяобленерго" змушене звернутись до суду за захистом порушеного права.

Представник відповідача підтримав свої заперечення, викладені у відзиві вих. № 1326 від 26.04.2021 (вх. № 8824/08-08/21 від 28.04.2021), відповідно до яких відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Позивачем не проводились заходи досудового врегулювання спору. Додатковими угодами меншувалось обсяги постачання товару: № 1 від 02.03.2018 року 7 288 286 кВт/годин; № 2 від 30.10.2018 року 6 585 834 кВт/годин; № 3 від 20.12.2018 року 6 419 697 кВт/годин. Підписавши між сторонами додаткову угоду № 3 від 20.12.2018 про зменшення обсягів постачання електричної енергії до 6 419 697 кВт/годин у якому засвідчена ціна договору 15 992 380,14 гри. Згідно сайту про публічні закупівлі Електронний майданчик «Держзакупівлі. Онлайн» станом на 31.12.2018 договір на закупівлю електричної енергії ціна договору 15 992 380,14 за Державні кошти від 02.03.2018 року №02/03 вважається розірваним. За бухгалтерськими обліком (КЕВ) на час розірвання, а також станом на 08.04.2020 року заборгованість за вказаним договором №02/03від 02.03.2018 року відсутня. Відповідач вважає, що Тобто, усі умови договору № 02/03від 02.03.2018 року (КЕВ) виконано у повному обсязі, зобов`язання за договором у строк до 31.12.2018 року з боку відповідача відсутні. Як наслідок, у діях відповідача, відсутні наслідки правової відповідальність як відповідно до умов договору, так й до вимог Цивільного та Господарського законодавства у правовідношеннях з Позивачем. Щодо нарахування (КЕВ)-відповідачу штрафних санкцій на підставі пункту 4.2.1 договору № 444 від 01.02.2016 - 5 992 грн. 36 коп. 3 % річних, 9 922 грн. 42 коп. інфляційних втрат, 12 927 грн. 97 коп. пені. Відповідач зазначив, що (КЕВ) ні є стороною правовідношень на підставі пункту 4.2.1 договору № 444 від 01.02.2016 та за змістом позовної заяви відсутні докази, які підтверджують виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, в частині виконання умов договору № 02/03від 02.03.2018 року пунктів 4.2 4.3 порядку розрахунків.

Позивач надав відповідь на відзив (вх. № 9499/08-08/21 від 12.05.2021), приєднано до матеріалів справи.

Заслухавши представників сторін, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

01.02.2016 між Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (новим найменуванням якого відповідно до розділу 1 нової редакції статуту ПАТ Запоріжжяобленерго є Публічне акціонерне товариство Запоріжжяобленерго (Постачальник електричної енергії) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Запоріжжя (Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії № 444.

Відповідно до п. 1.1 договору Постачальник електричної енергії продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача згідно додатка № 1 Обсяги постачання електричної енергії споживачу, а Споживач оплачує оплачує постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 2.3.4 договору постачання, Споживач зобов`язаний оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії, згідно з умовами додатка № 4 Порядок розрахунків за активну електричну енергію та додатка № 5 Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії.

Згідно п. 2.3.5 договору постачання, Споживач зобов`язався здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника електричної енергії та електроустановками Споживача згідно з додатком № 6 Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії.

Пунктом 6 Додатку № 4 Порядок розрахунків за активну електричну енергію до Договору постачання встановлено, що за підсумками розрахункового періоду Постачальник електричної енергії виписує Споживачу рахунок для остаточного розрахунку. Сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тарифів на активну електроенергію та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних наданого Споживачем Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію з урахуванням сум платежів, що надійшли від Споживача.

Рахунки направляються Постачальником Споживачу поштою рекомендованим листом, нарочним або віддаються уповноваженому представнику Споживача під розпис у пронумерованому, прошнурованому та скріпленому печаткою Постачальника журналі. При направленні рахунка Споживачу нарочним Постачальника Споживач зобов`язаний під розпис на супровідному листі прийняти рахунок (п. 9 додатка № 4 Порядок розрахунків за активну електричну енергію до Договору постачання).

Відповідно до п. 4 додатку № 6 Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії за підсумками розрахункового періоду,. Постачальник електричної енергії виписує Споживачу рахунок на .оплату послуг з компенсації перетікання реактивної електричної, енергії. Сума платежу визначається з обсягів фактично спожитої та генерованої Споживачем реактивної електричної енергії, згідно даних наданих Споживачем "Акта про обсяги перетікання реактивної енергії з мереж Постачальника в мережі Споживача протягом розрахункового періоду", "Акта про обсяги перетікання реактивної енергії з мереж Споживача в мережі Постачальника протягом . розрахункового періоду". та умов цього додатку з урахуванням сум платежів, що надійшли від Споживача .

Згідго п. 5 додатку № 6 Споживач зобов`язаний у термін, що не перевищує 10 операційних днів з дня отримання рахунка (п. 4 цього Додатку), здійснити оплату рахунка, що направляється йому постачальником електричної енергії.

Датою отримання рахунка вважається:

при направленні рекомендованим листом - дата зазначена на фінансовому чеку поштового відділення, що підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту - 3 дні, по області - 5 днів, по Україні - 7 днів);

у випадку вручення рахунка уповноваженому представнику Споживача під розпис в журналі, дата зазначена у журналі;

при направленні нарочним - дата вручення Споживачу .

02.03.2018 між Публічним акціонерним товариством Запоріжжяобленерго (Постачальник електричної енергії) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Запоріжжя (Замовник) укладений договір про закупівлю товарів за державні кошти № 02/03 (далі Договір № 02/03).

Відповідно до п. 1.1 Договору предметом вказаного договору є закупівля товару електрична енергія код згідно з ДК 021:2015-09310000-5 електрична енергія).

Згідно п. 1.2 Договору Постачальник електричної енергії зобов`язався у 2018 році постачати замовнику електричну енергію (далі товар) на об`єкти, зазначені в договорах про постачання електричної енергії, укладених між ПАТ Запоріжжяобленерго та військовими установами ЗСУ по Запоріжжю та Запорізькій області згідно додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього договору (далі договори про постачання), а замовник зобов`язався здійснити оплату використаної (купленої) електричної енергії та інших платежів згідно з умовами договорів на постачання.

Обсяг товару за цим договором становить 8600000 кВт*год. (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору № 02/03 від 02.03.2018 ціна договору становить 20785071,04 грн.

У додатку № 1 до вказаного договору визначений перелік договорів про постачання електричної енергії, зокрема, лот 15 КЕВ для В/ч ПП в 1060, в/ч А1965 договір на постачання електроенергії № 444 від 01.02.2016.

Додатковою угодою № 1 від 02.03.2018 сторони виклали пункти 1.3, 3.1 договору визначивши, що обсяг товару за цим договором наведено у додатку № 2 та становить 7288286 кВт*год. Ціна договору становить 17659572,02 грн.

Додатковою угодою № 2 від б/д сторони виклали пункти 1.3, 3.1 договору визначивши, що обсяг товару за цим договором наведено у додатку № 2 та становить 6585834 кВт*год. Ціна договору становить 16459572,02 грн.

Додатковою угодою № 3 від б/д сторони виклали пункти 1.3, 3.1 договору визначивши, що обсяг товару за цим договором наведено у додатку № 2 та становить 6419697кВт*год. Ціна договору становить 15992380,14 грн.

У пункті 5.3 Договору № 02/03 визначено, що обсяг товару, що постачається, визначений п. 1.3 цього договору, є орієнтовним. Остаточний обсяг поставки товару та його вартість визначаються згідно умов договорів про постачання, залежно від тарифів, визначених відповідними Постановами НКРЕ України.

За умовами п. 5.4 Договору № 02/03 замовник самостійно контролює обсяг споживання електроенергії та забезпечує споживання в межах затверджених бюджетних асигнувань.

У разі перевищення обсягу спожитої електроенергії понад величину, зазначену у пункті 1.3 цього договору, замовник самостійно повністю знеструмлює струмоприймачі, на які здійснюється постачання за даним договором, та забезпечує повне припинення споживання електричної енергії, про що сповіщає постачальника електричної енергії (п. 5.5 Договору № 02/03).

Відповідно до Акту про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію за грудень місяць 2018 року, відповідач спожив електричної енергії на 103 490 кВт. год. на загальну суму 266179,60 грн.

Пунктом 10.1 Договору № 02/03 встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту укладання і діє до 31 грудня 2018 року, але в будь-якому разі до повного виконання своїх зобов`язань сторонами.
Відповідно до умов Договору відповідачу виставлено рахунок № 444/12а від 31.12.2018 року на загальну суму 266179,60 грн., у зв`язку із частковою оплатою електричної енергії у грудні 2018 р. на суму 180042,24 грн., сума до сплати по

рахунку становила 86137,36 грн.

Відповідно до Акту про обсяги перетікання реактивної енергії із мереж Постачальника в мережі Споживача протягом розрахункового періоду за грудень місяць 2018 року, відповідач спожив реактивної енергії на 25412 кВАр.год.

Відповідачу виставлено рахунок № 444/12р від 31.12.2018 на суму 7948,58 грн., з яких у грудні 2018 року споживачем сплачено 1092,28 грн., у зв`язку із чим, сума до сплати по вищевказаному рахунку становила 6856,30грн.

Рахунки № 444/12а від 31.12.2018 та № 444/12р від 31.12.2018 22.01.2019 додатково були надіслані на адресу відповідача поштовим відправленням, а 25.01.2019 рахунки були отримані Відповідачем про що зроблена відповідна відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідач вказані рахунки не оплатив, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом, за яким відкрите провадження у дійсній справі.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Підставою виникнення у сторін певних прав та обов`язків є укладений між позивачем та відповідачем є договір № 02/03 від 02.03.2018 та договір № 444 від 01.02.2016.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений строк.

Відповідно до п. 4.12. ПРРЕЕ (затверджені 14.03.2018 № 312) розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором № 02/03 від 02.03.2018 та відповідно за договором № 444 від 01.02.2016 підтверджено матеріалами справи.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем належних та допустимих у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України доказів оплати суми боргу 86 137 грн. 36 коп. за спожиту активну електроенергію, 6 856 грн. 30 коп.боргу за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії суду не подано.

Заперечення відповідача спростовуються судом на підставі викладених вище норм законодавства та умов договорів, що покладені у підставу позову.

Зокрема, укладення Договорів № 444 від 01.02.2016 та № 02/03 від 02.03.2018 відповідач не заперечив, контррозрахунку боргу суду не подав.

Щодо доводів відповідача про відсутність доказів на підтвердження виконання позивачем зобов`язань за п.п. 4.2, 4.3 договору № 02/03 від 02.03.2018, суд зауважує, що сторони погодили у п. 4.2 Договору № 02/03, що розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред`явлення постачальником електричної енергії рахунка на оплату товару, у порядку та на умовах, визначених договорами про постачання. Відповідно до п. 4.3 даного договору постачальник електричної енергії видає рахунок, оформивши його належним чином, який має бути сплачений у строк, встановлений договорами про постачання.

Таким чином, оплату спожитої електричної енергії та інших платежів за договором відповідач здійснює на умовах договору постачання, зокрема щодо строків оплати рахунків, які обчислюються з дати отримання їх саме споживачем.

Оскільки споживач фактично спожив заявлений ним обсяг електричної енергії, зазначений в акті про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію та не заперечив обсягів перетікання реактивної електричної енергії за спірний період, і відповідачем не було вжито заходів щодо припинення споживання електричної енергії в обсязі, забезпеченому бюджетними асигнуваннями, відповідач має оплатити пред`явлену до стягнення заборгованість в сумі 86 137 грн. 36 коп. за спожиту активну електричну енергію, 6 856 грн. 30 коп. за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 86 137 грн. 36 коп. боргу за спожиту активну електричну енергію та 6 856 грн. 30 коп. боргу за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії.

Стосовно не здійснення позивачем заходів досудового врегулювання спору, про що зазначено у відзиві відповідачем, суд зазначає таке.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 справа № 1-2/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту, держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ГПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Господарським процесуальним кодексом України не передбачене обов`язкове направлення претензії, що безумовно повинно передувати переданню спору на розгляд господарського суду. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 у справі № 15-рп/2002 право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Таким чином, порушення, на думку відповідача, досудового врегулювання спору не позбавляє позивача права на звернення до суду та не звільняє відповідача від обов`язку оплатити нараховану суму, яка заявлена до стягнення, і визнана судом обґрунтованою.

У зв`язку з порушенням відповідачем термінів оплати за договорами позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у сумі 12 927 грн. 97 коп.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2 Договору № 02/03 передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів постачальник сплачує замовнику пеню у відповідності до умов договорів про постачання.

Відповідно до п. 4.2.1 Договору № 444 від 01.02.2016 за недотримання термінів сплати рахунків або платіжних вимог-доручень за активну електроенергію (п. 10 додатка № 4 "Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії"), Споживач сплачує Постачальнику електричної енергії пеню за весь період часу, протягом якого не виконане зобов`язання по сплаті, в розмірі 0,5% від суми платежу за кожний день прострочення (але не більш подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені) по день фактичної оплати.

Таким чином, договором встановлений період нарахування пені - по день фактичної оплати.

Факт прострочення відповідачем зобов`язання з оплати поставленої активної та реактивної електричної енергії матеріалами дійсної справи доведено.

Розрахунок пені зроблений позивачем виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України окремо по кожному рахунку.

Наданий позивачем розрахунок пені суд визнав вірним як в частині розрахунку сум, так і в частині визначення періоду нарахування штрафних санкцій. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення 5 992 грн. 36 коп. 3 % річних, 9 922 грн. 42 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, заявляючи вимогу щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних, позивач правомірно скористався наданим йому законодавством правом.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Оскільки заборгованість за договором боржником у повному обсязі не сплачено, тому нарахування позивачем сум 3% річних від знецінення грошових коштів є правомірним.

Такого ж висновку дійшов Верховний суд України в ухвалі від 12.03.2009 у справі № 6-9743сво08, в якій зазначено, що саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов`язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.

Щодо доводів відповідача про нарахування штрафних санкцій на підставі пункту 4.2.1 договору № 444 від 01.02.2016 року про 5 992 грн. 36 коп. 3 % річних, 9 922 грн. 42 коп. інфляційних втрат, 12 927 грн. 97 коп. пені, суд зазначає, що відповідно до п. 7.1 Договору № 02/03 у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та договором.

При цьому, за умовами п. 1.2 даного договору замовник зобов`язався здійснити оплату не тільки використаної (купленої) електричної енергії, та інших платежів згідно з умовами договорів на постачання.

Отже, у відповідача також виникає обов`язок сплатити пеню, 3% річних та інфляційні втрати у разі порушення строку оплати електричної енергії.

Щодо доводів відповідача про відсутність доказів на підтвердження виконання позивачем зобов`язань за п.п. 4.2, 4.3 договору № 02/03 від 02.03.2018, слід зазначити, що сторони погодили у п. 4.2 Договору № 02/03, що розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред`явлення постачальником електричної енергії рахунка на оплату товару, у порядку та на умовах, визначених договорами про постачання. Відповідно до п. 4.3 даного договору постачальник електричної енергії видає рахунок, оформивши його належним чином, який має бути сплачений у строк, встановлений договорами про постачання.

Таким чином, оплату спожитої електричної енергії та інших платежів за договором відповідач здійснює на умовах договору постачання, зокрема щодо строків оплати рахунків, які обчислюються з дати отримання їх саме споживачем.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу.

Так, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода па обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесяп (МН8ЯОР МОУЗІІЗУЛИ) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати па кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді па кожен аргумент. Міра, до якої суд мас викопати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс 'Горіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія Л, N ЗОЗ-Л, н. 29). Хоча національний суд мас певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, и. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. ЗО, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах № 910/13407/17 та № 915/370/16.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. ст. 74, 76 ПІК України до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін, яка полягає в тому, що кожна сторона повинна донести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Належними є докази, па підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Пре;гметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до приписів ст. ст. 7, 13, 14 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності усіх учасників судового процесу та змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані.

З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню.

В порядку ст. 129 ГПК України, в зв`язку з тим, що спір виник з вини відповідача, судовий збір у сумі 2 270 грн. 00 коп. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240, 241, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя, м. Запоріжжя задовольнити.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя (69063 м. Запоріжжя, вул. Земського лікаря Лукашевича, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 07809992) на користь Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035 м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ідентифікаційний код юридичної особи 00130926, на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ Метабанк, МФО 313582) 86 137 (вісімдесят шість тисяч сто тридцять сім) грн. 36 коп. боргу за спожиту активну електричну енергію, 6 856 (шість тисяч вісімсот п`ятдесят шість) грн. 30 коп. боргу за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії, 5 992 (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 36 коп. 3 % річних, 9 922 (девять тисяч дев`ятсот двадцять дві) грн. 42 коп. інфляційних втрат, 12 927 (дванадцять тисяч дев`ятсот двадцять сім) грн. 97 коп. пені, 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 04.06.2021.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua