ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2021 року Справа № 923/408/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П., за участю секретаря судового засідання Борхаленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Флора", м. Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю " ТРАНСЛОЙД", м. Херсон

про стягнення заборгованості в сумі 135867,21 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Клюйко А.А. - адвокат

від відповідача: Поліщук Д.О. - адвокат

Товариство з обмеженою відповідальністю «Флора» (, місцезнаходження: 69013, м. Запоріжжя, вул. Стартова, буд. 3В) звернулось до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транслойд» (, місцезнаходження: 73003, м. Херсон, вул. 9 Січня, буд. 19, флігель Б) про стягнення інфляційних втрат у розмірі 84082,38 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 51784,83 грн., а всього 135 867,21 грн.

Ухвалою суду від 31.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено перше засідання по справі на 29.04.2021 року.

21.04.2021 за вх. № 3299/21 до суду надійшов відзив на позовну заяву, за яким відповідач просить суд задовольнити позовні вимоги частково, зокрема стягнути з останнього 5224, 46 грн., з яких 3445,72 грн. - сума інфляційних втрат та 1778, 74 грн. - 3 % річних.

23.04.2021 за вх. № 3363/21 до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

23.04.2021 за вх. № 3364/21 до суду надійшло клопотання від відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 29.04.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Транслойд» про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, відкладено розгляд справи на 25 травня 2021 року.

06.05.2021 за вх. № 3671/21 від позивача надійшла відповідь на відзив.

У призначеному судовому засіданні 25.05.2021 року відповідач позов визнав частково, позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

Відповідно до Договору транспортно-експедиторського обслуговування вантажів №31 від 31 січня 2018р. (далі за текстом рішення - Договір) та Заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом №91 від 20 лютого 2018 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Транслойд» (далі за текстом рішення - Відповідач), як Експедитором, було прийнято від Товариства з обмеженою відповідальністю «Флора» (далі за текстом рішення - Позивач), як Клієнта, до перевезення - вантаж насіння соняшника в мішках загальною кількістю 1470 штук на загальну суму 5 630 428,20 грн. для переміщення його зі складу, що розташований за адресою: с. Білозір`я Черкаського району Черкаської області до складу за адресою : м. Запоріжжя, вул. Стартова 3В.

Під час перевезення вантажу експедитором було втрачено частину товару ТОВ «Флора», а саме: 184 мішки насіння соняшника на загальну суму 689 144,88 грн.

Відповідно до пункту 8.3 Договору, експедитор несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу від повної чи часткової втрати, ушкодження чи псування при перевезенні у розмірі фактичної шкоди.

27 лютого 2018р. ТОВ «Флора» направило на адресу ТОВ «Транслойд» претензію з вимогою відшкодувати вартість втраченого товару в строк до 30 березня 2018р., що підтверджується:

- претензією №27-02/01 від 27.02.2018р.;

- поштовим чеком №280 від 05 березня 2018р.,

- описом вкладення до цінного листа від 05 березня 2018р.,

- повідомленням про вручення поштового відправлення.

20.02.2019р. ТОВ «Флора» звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до ТОВ «Транслойд» про відшкодування вартості втраченого вантажу на суму 689144,88 грн.

Рішенням господарського суду Херсонської області по справі № 923/133/19 від 25 лютого 2020р., залишеним без змін постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 31 серпня 2020р., позовні вимоги ТОВ «Флора» задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ТОВ «Транслойд» на користь Позивача вартість втраченого вантажу у розмірі 689 144 грн. 88 коп. та 10337,17 грн. судового збору.

Позивач зазначає, що після набуття чинності судовим рішенням господарського суду Херсонської області по справі №923/133/19 від 25 лютого 2020р. Відповідач компенсував ТОВ «Флора» вартість втраченого товару наступним чином:

- 21 вересня 2020р. ним було перераховано Позивачу 300 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 18 вересня 2020р.;

- 01 жовтня 2020р. - 100 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 01 жовтня 2020р.;

- 09 жовтня 2020р. - 50 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 09 жовтня 2020р.;

- 13 жовтня 2020р. - 249 482,05 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 13 жовтня 2020р.,

на підтвердження чого, позивач надав суду копії платіжних доручень, довідку РВ АТ «ОТП Банк:» м. Запоріжжя від 23.03.2021р.

Позивач вважає, що внаслідок того, що відповідач повністю розрахувався перед Позивачем за втрачений товар лише 13 жовтня 2020р., тобто через два з половиною роки з моменту отримання претензії, рішення господарського суду Херсонської області по справі № 923/133/19 від 25 лютого 2020р. лише частково відновило його становище, оскільки у період прострочення оплати Відповідачем відбулося знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів.

Позивач зазначає, що Відповідач мав виконати свої зобов`язання щодо компенсації вартості втраченого товару Позивачу в строк до 30.03.2018р., проте цього не зробив, а отже для нього настають наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України починаючи з 01.04.2018р.

Так, позивач визначає період прострочення виконання Відповідачем основного зобов`язання з 01.04.2018р. по 13.10.2020р.

Позивач зазначає, що за період починаючи з 01.04.2018р. по 13.10.2020р. Відповідач має компенсувати Позивачу за прострочення виконання основного зобов`язання інфляційні втрати у розмірі 84 082,38 грн. і три відсотки річних на загальну суму 51 784,83 грн.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Пунктом 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарською зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України «боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Інфляційні нарахування входять до складу грошового зобов`язання. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць; відтак прострочення платежу за період часу, менший за місяць, не тягне за собою інфляційних нарахувань.

Поряд з цим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що обов`язок Відповідача щодо сплати основної суми боргу, а разом з ним інфляційних втрат, трьох відсотків річних виник виключно на підставі рішення суду по справі № 923/133/19 яке набрало законної сили 31.08.2020 року.

Суд зазначає, що Рішенням господарського суду Херсонської області у справі № 923/133/19 було підтверджено факт втрати відповідачем вантажу на суму 689 144, 88 грн., яку останній не відшкодував на підставі претензії ТОВ "Флора" від 27.02.2018 року.

Південно-західний апеляційний господарський суд у постанові від 31.08.2020 року по справі № 923/133/19 констатував, що ТОВ «Транслойд» як експедитор несе відповідальність перед ТОВ "Флора" за недостачу товару у розмірі 689 144, 88 грн. відповідно до п.п. 8.3, 8.4. Договору та ст.ст. 932, 929 Цивільного кодексу України.

Таким чином, зобов`язання сплатити позивачу вартість втраченого товару виникло у ТОВ «Транслойд» не із судового рішення у справі № 923/133/19, а із порушення укладеного між ними Договору, внаслідок втрати товару при його перевезенні.

Так, суд вважає вірним та правомірним визначення позивачем початку періоду прострочення виконання відповідачем основного зобов`язання за договором, а саме з 01.04.2018 року, відповідно до надісланої відповідачу претензії про відшкодування вартості втраченого вантажу від 27.02.2018 року (вих. № 27-02/01).

Вищезазначене також спростовує посилання відповідача щодо існування між ним і позивачем деліктних правовідносин.

Суд, перевіривши розрахунки позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 84 082,38 грн. і трьох відсотків річних у розмірі 51 784,83 грн., дійшов до висновку, що їх розрахунок є арифметично та методологічно правильним, а стягнення правомірним.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доводи відповідача, викладені у відзиві, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ст.ст. 123, 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 129, 232-240 ГПК України, суд

у х в а л и в:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транслойд» (, місцезнаходження: 73086, м. Херсон, вул. 9 Січня 19 флігель Б) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Флора» (, місцезнаходження: 69013, м. Запоріжжя, вул. Стартова, буд. 3В) інфляційні втрати у сумі 84 082,38 грн., три відсотки річних у сумі 51 784,83 грн. та суму судових витрат в розмірі 2270,00 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України).

Дата складання та підпису повного тексту рішення - 07.06.2021.

Суддя В.П.Ярошенко