ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.05.2021 м. Ужгород Справа № 907/614/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Foodex LLC, Азербайджан

до відповідача фізичної особи-підприємця Шевчука Олександра В`ячеславовича, с. Заріччя Іршавського району

про стягнення 300535,02 грн.

секретар судового засідання Штундер Д.Л.

За участю представників сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився;

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач заявив позов до відповідача, про стягнення суми збитків, яка складається з 8044,70 євро вартості втраченого при здійсненні перевезення товару та 1400,00 доларів витрат, понесених в зв`язку з митним переоформленням товару. Позов заявлено з посиланням на статті 22, 314, 525, 526, 611, 909, 924 Цивільного кодексу України, ст. ст. 307, 314 Господарського кодексу України.

Попередній розрахунок судових витрат які планує понести позивач становить суму 25538,53 грн.

Ухвалою суду від 14.09.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення виявлених у ній недоліків. Після усунення в установленому законом і судом порядку недоліків, ухвалою суду від 23 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами загального позовного провадження, встановлено строки для подання сторонами заяв по суті спору.

Відповідач через відділ діловодства та забезпечення судового процесу суд, 09.10.2020 подав відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.

На електронну адресу суду 19.10.2020 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яка долучена до матеріалів справи.

Також на електронну адресу суду 19.10.2020 надійшло клопотання від представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2020 підготовче засідання відкладено на 19 листопада 2020.

На електронну адресу суду 02.11.2020 від представника позивача надійшло клопотання № б/н від 30.10.2020 про проведення призначеного на 19 листопада 2020 року засідання в режимі відеоконференції, проведення якої просить доручити Господарському суду Хмельницької області.

Ухвалою суду від 03 листопада 2020 дане клопотання представника позивача задоволено .

У підготовчому засіданні 19.11.2020 представником відповідача було подано клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Присутній у підготовчому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку представник позивача заперечив проти задоволення клопотання відповідача.

Також, представником позивача заявлено клопотання про оголошення перерви у підготовчому засіданні та продовження строку підготовчого провадження з метою надання можливості позивачу викласти заперечення письмово та долучити докази.

Суд протокольною ухвалою задовольнив усне клопотання представника позивача, відповідно до ч. 3 ст. 177 ГПК України, продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів. У підготовчому засіданні за участю представників: від позивача - Нагнибіда В.І., адвокат, ордер ВХ №1004811 від 14.08.2020 ( в режимі ВКЗ ) та від відповідача - Бахтин І.І., адвокат, ордер ЗР №29556 від 24.09.2010 оголошено перерву.

12 січня 2021 на електронну адресу Господарського суду Закарпатської області від представника позивача надійшло клопотання від 11.01.2021 про долучення до матеріалів справи доказів, яким просить долучити до матеріалів справи копію контракту № 2/2017 від 02.01.2017 з усіма додатками та його переклад. До клопотання долучено докази надіслання його копії з додатками відповідачу.

Також, на електронну адресу суду 12.01.2021 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

В день проведення підготовчого засідання (02.02.2021) від представника позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без участі позивача та представника позивача, долучення до матеріалів справи доказів надісланих 12.01.2021, закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті.

Розглянувши клопотання представника позивача від 11.01.2021 про долучення до матеріалів справи доказів, суд дійшов висновку про його задоволення та долучення зазначених вище доказів до матеріалів справи.

Представником відповідача подано до суду 02.02.2021 клопотання про долучення до матеріалів справи доказів з доказами його надіслання представнику позивача.

Ухвалою суду від 02.02.2021 у задоволенні клопотання поданого представником відповідача 19.11.2020 про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору повернуто заявнику без розгляду відповідно до ч. 4 ст. 170 ГПК України, закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд справи по суті та зобов`язано позивача надати суду для огляду оригінали документів, долучених до позовної заяви та клопотання від 11.01.2021, явку повноваженого представника позивача визнано обов`язковою.

На адресу суду 15.02.2021 від уповноваженого представника позивача у справі надійшло клопотання б/н від 10.02.2021 про його участь в судовому засіданні 03.03.2021 в режимі відеоконференції, або в приміщенні одного з наведеного переліку суду, або за допомогою системи EASY CON.

Ухвалою суду від 16.02.2021 в задоволенні клопотанні представника позивача відмовлено оскільки ухвалою суду від 02.02.2021 року участь уповноваженого представника позивача в судовому засіданні визнана судом обов`язковою.

Ухвалою суду від 03.03.2021 клопотання представника позивача від 26.02.2021, яке надійшло на електронну адресу суду про відкладення судового розгляду справи у зв`язку з його участю у інших судових засіданнях у місті Хмельницькому задоволено.

Також 26.02.2021 від представника позивача на адресу суду надійшло заперечення щодо долучення документа до матеріалів справи в якості доказу та заява про визнання доказу неналежним.

В судовому засіданні 27.04.2021 в ході розгляду справи по суті при огляді наданих позивачем та витребуваних судом доказів було встановлено, що позивачем не було надано суду оригінал документа, що підтверджує проведення розрахунку між позивачем та відправником товару, та слугує доказом що підтверджує завдані відповідачем збитки. Натомість до позову долучено копію розрахункового документа по оплаті іншого рахунку-інвойса.

Представник позивача заявив клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні у зв`язку з необхідністю долучення до матеріалів справи доказу про оплату позивачем товару.

Клопотання представника позивача задоволено, оголошено перерву у судовому засіданні, розгляд справи призначено на 26.05.2021.

24.05.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю у проведенні слідчих дій та неможливістю взяти участь у судовому засіданні. Крім того, в клопотанні зазначено, що витребуваний судом доказ проведення розрахунків ще не отриманий від позивача.

За нормою статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Тому, з врахуванням повторної неявки позивача суд вважає за можливе провести засідання без його участі, відмовивши в задоволенні клопотання. Судом також взято до уваги той факт, що викладені в клопотанні доводи жодним доказом не підтверджені.

Представником відповідача подано клопотання про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами в судової справі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Зважаючи на достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, суд прийняв рішення у справі у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

Між компанією Foodex LLC (Позивач, Покупець) та компанією The Company Europe Distribution Group Sp.z.o.o. (Продавець) 02.01.2017 укладено контракт купівлі-продажу №2/2017. За умовами якого Продавець продав Покупцю партію товару (мийні засоби в асортименті, засоби для чищення в асортименті), який мав бути перевезений з м. Чижева (Польща) до кінцевого пункту призначення - м. Баку Азербайджан. Перевезення товару здійснювалось фізичною особою-підприємцем Шевчуком Олександром В`ячеславовичем, що підтверджується митною декларацією №UA305090/2020/002652 від 10 квітня 2020 року в транзитному митному режимі за маршрутом Польща-Азербайджан (через ПП "Ужгород-Вишнє-Немецке" - ПП "Чорноморський морський торговельний порт").

Вартість товару відповідно до митної декларації №UA305090/2020/002652 від 10.04.2020 становила 13460,90 євро. При перевезенні товару транзитом через митну територію України на автодорозі "Львів-Кіровоград - Знаменка" 230 кілометр біля с. Малиничі Хмельницької області частину товару було викрадено на суму 8044,70 Євро. Крім того, в зв`язку з необхідністю переоформлення документів на залишок товару позивачем понесено витрати в сумі 1400,00 дол. США.

У зв`язку з частковою втратою товару та понесеними в подальшому витратами, позивач просить стягнути з відповідача як перевізника збитки в розмірі 8044,70 Євро та 1400,00 дол. США.

Відзив відповідача

Заперечує свою вину щодо втрати товару, оскільки мала місце крадіжка, що підтверджує витягом з ЄРДР, постановою про визнання потерпілим та сертифікатом Закарпатської ТПП про форс-мажорні обставини та вказує на те, що позивачем належними доказами не підтверджено розмір понесених збитків.

Відповідь на відзив та пояснення позивача.

Вказує на той факт, що відсутність вини відповідача є необґрунтованою, висновок про наявність форс-мажорних обставин може бути наданий тільки ТПП України. Вважає, що факт збитків доведено наявними в матеріалах доказами, а саме: зазначеним розрахунком в позові, який ґрунтується на різниці між вартістю товару, зазначеного в митній декларації №UA 305090/2020/002652 від 10.04.2020 і транзитною декларацією №10101120/050520/0008670 від 04.05.2020 на залишок товару та надано інвойс і платіжне доручення про оплату вартості інвойсу.

Фактичні обставини справи та оцінка суду.

Між компанією Foodex LLC (Позивач, Покупець) та компанією The Company Europe Distribution Group Sp.z.o.o. (Продавець) 02.01.2017 укладено контракт купівлі-продажу №2/2017. Відповідно до умов даного контракту Продавець продав Покупцю партію товару (мийні засоби в асортименті, засоби для чищення в асортименті), який мав бути перевезений з м. Чижева (Польща) до кінцевого пункту призначення - м. Баку Азербайджан.

Перевезення товару здійснювалось фізичною особою-підприємцем Шевчуком Олександром В`ячеславовичем, що підтверджується митною декларацією №UA305090/2020/002652 від 10.04.2020 в транзитному митному режимі за маршрутом Польща-Азербайджан (через ПП "Ужгород-Вишнє-Немецке" - ПП "Чорноморський морський торговельний порт").

Вартість товару відповідно до митної декларації №UA305090/2020/002652 від 10.04.2020 становила 13460,90 євро.

На товар була складена міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) від 09.04.2020. Товар був завантажений на транспортний засіб Renault Magnum DXI 460 з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 та причеп з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 .

При перевезенні товару транзитом через митну територію України на автодорозі "Львів-Кіровоград - Знаменка" 230 кілометр біля с. Малиничі Хмельницької області частину товару було викрадено.

Факт втрати товару підтверджується актом про проведення огляду територій та приміщень тимчасового зберігання, митних складів, магазинів безмитної торгівлі, територій вільних митних зон та інших місць, де знаходяться товари, транспортні засоби комерційного призначення, що підлягають митному контролю, чи провадиться діяльність, контроль за якою покладено на митні органи, складеним головним державним інспектором м/п "Хмельницький" подільської митниці Держмитслужби Молотовим Н.А. від 21.04.2020 та експертним висновком Хмельницької торгово-промислової палати №В-32 від 21.04.2020.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.04.2020 за номером кримінального провадження 0000196, зареєстровано заяву водія Відповідача про викрадення частини товару невстановленими особами за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 185 КК України.

Також Хмельницьким районним відділенням поліції ГУ НП в Хмельницькій області постановою про визнання потерпілим від 25.01.2021. Шевчука О.В визнано потерпілим.

Закарпатською торгово-промисловою палатою 01.02.2021 ФОП Шевчук О.В. видано сертифікат №2100-21-0142 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), чим засвідчило форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - протиправні дії третіх осіб (крадіжка) щодо зобов`язання доставлення в повному обсязі товару (мийні засоби та засоби для чищення), задекларованого згідно з МД №UA 305090/2020/002652 від 10.04.2020 в режимі «транзит» до митниці призначення.

Позивач звернувся з позовом про відшкодування збитків з відповідача на підставі ст. 22, 314, 525, 526, 611, 909, 924 Цивільного кодексу України.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Правовідносини перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні, які склалися між сторонами, регулюються главою 32 Господарського кодексу України, главою 64 Цивільного кодексу України, а також Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 року.

Відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м. Женева.

Відповідно до частин 1, 2 статті 306 ГК України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання, зокрема, автомобільними дорогами; суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

В силу дії частини 1 статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до частини 2 статті 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до статей 4 та 9 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Із зазначеною нормою кореспондується і частина 2 статті 307 ГК України.

Статтею 909 ЦК України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Письмовий договір про перевезення вантажу між сторонами не укладався, тому дані правовідносини регулюються загальними нормами законодавства.

Відповідно до статті 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Відповідно до ст. 314 Господарського кодексу України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Частиною 2 ст. 623 ЦК України встановлено що розмір збитків завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. При цьому, кредитор повинен доказати не тільки розмір збитків, а й підтвердити їх документально.

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Таким чином, Позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу. Перевізник несе відповідальність , якщо не доведе, що втрата , псування й ушкодження вантажу відбулись в наслідок обставин , яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування й інших обставин передбачених законом.

До інших обставин передбачених ст. 218 ГК України та 617 ЦК України віднесено випадок та дію непереборної сили.

До обставин непереборної сили (форс-мажору) згідно зі ст. 14-1 ЗУ "Про торгово-промислові палати в Україні" та п. 3.1. Регламенту засвідчення ТПП України та регіональними ТПП форс-мажорних обставин відноситься, зокрема, неправомірні дії третіх осіб.

Позивач не ставив перед відповідачем які-небудь особливі умови охорони вантажу. В матеріалах справи наявний виданий ФОП Шевчук О.В. сертифікат Закарпатської торгово-промислової палати від 01.02.2021 №2100-21-0142 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - протиправні дії третіх осіб (крадіжка) щодо зобов`язання доставлення в повному обсязі товару (мийні засоби та засоби для чищення) задекларованого згідно МД №UA 305090/2020/ 002652 від 10.04.2020 в режимі «транзит» до митниці призначення. Даний сертифікат оформлений відповідно до Регламенту ТПП, підписаний першим віце-президентом та уповноваженою особою і скріплений печаткою регіональної ТПП.

Також згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.04.2020 за номером кримінального провадження 0000196, зареєстровано заяву водія Відповідача про викрадення частини товару невстановленими особами за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 185 КК України (крадіжка), а Хмельницьким районним відділенням поліції ГУ НП в Хмельницькій області постановою про визнання потерпілим від 25.01.2021. визнано Шевчука О.В потерпілим.

В своїй сукупності дані докази підтверджують відсутність вини у діях відповідача та звільняють його від відповідальності згідно ст. 218 ГК України та 617 ЦК України.

В обґрунтування факту понесення збитків позивач надав суду копію контракту купівлі-продажу №2/2017 від 02.01.2017, укладеного між компанією The Company Europe Distribution Group Sp. z.o.o. та компанією FOODEX LLC, копію платіжного доручення №12 від 30.03.2020 без перекладу про оплату рахунку - інвойса №169 /MGW/03/2020 на суму 13360,90 євро.

Проте, суд зазначає, що відповідачем перевозився товар, що поставлявся позивачу по рахунку - інвойсу 226/MGW/04/2020 на суму 13460,90 євро.

Отже, долучена до матеріалів справи копія платіжного доручення без перекладу від 30.03.2020 свідчить про перерахування коштів за товар по рахунку-інвойсу №169 /MGW/03/2020 на суму 13360,90 євро тому не може бути доказом завданих збитків по поставці товару по рахунку - інвойсу 226/MGW/04/2020 на суму 13460,90 євро.

Інших доказів, які б підтверджували завдані збитки саме по даному перевезенню згідно з рахунком - інвойсом 226/MGW/04/2020 на суму 13460,90 євро суду не надано.

Як наслідок, позивачем не доведено факту понесення збитків внаслідок втрати товару під час перевезення, котре здійснювалось ФОП Шевчук О.В., на підставі митної декларації №UA305090/2020/002652 від 10.04.2020, оскільки не надано належних доказів у підтвердження понесених витрат по оплаті товару зазначеного в митній декларації №UA305090/2020/002652 від 10.04.2020 .

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено факту заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, вину відповідача у невиконанні зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками щодо втраченого товару .

Відповідно до статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Пункт 5 частини 3 статті 162 ГПК України покладає саме на позивача обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 86 ГПК України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

З огляду на наведене, враховуючи, що ключовим моментом, який лежав в основі позовних вимог та підлягав дослідженню є факти понесення позивачем збитків та наявність вини відповідача, і такі судом було досліджено, оцінено та надано їм правову оцінку, - решту доводів відповідача, з огляду на зроблений судом вище висновок, не потребують детального обґрунтування та спростування в розумінні ст. 238 ГПК України

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, у суду відсутні підстави для відшкодування позивачу, понесених ним витрат, відтак, такі покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 80, 129, ст. ст. 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено в зв`язку з перебуванням судді у відпустці 08.06.2021

Суддя Л.В. Андрейчук