ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2021 р. Справа№ 920/1321/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання Островерхої В.Л.

за участю представників сторін зазначених у протоколі судового засідання від 08.06.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Сумської області від 09.03.2021 (повний текст складено 22.03.2021) у справі №920/1321/20 (суддя Котельницька В.Л.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»

про стягнення 5 679 603,88 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Сумської області із позовом до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі - відповідач) про стягнення 4 330 685,24 грн основного боргу за поставлений природний газ, 955 343,94 грн пені, 198 601,47 грн 3 % річних, 119 870,27 грн інфляційних втрат, 75 102,96 грн збитки за квітень 2019 та 85 194,06 грн судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов Договору №6703/18-КП-29 постачання природного газу від 01.11.2018 здійснював оплату за поставлений природний газ несвоєчасно та не у повному обсязі, в результаті чого утворився борг перед позивачем у розмірі 4 330 685,24 грн.

Крім того, за порушення зобов`язань по Договору №6703/18-КП-29 постачання природного газу від 01.11.2018 позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 955 343,94 грн згідно п. 8.2 Договору, в редакції Додаткової угоди від 26.11.2018 №1, 119 870,27 грн інфляційних втрат та 198 601,47 грн 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Також позивач нарахував відповідачу 75 102,96 грн збитки за квітень 2019 у відповідності до п.п. 3.13, 5.7 Договору №6703/18-КП-29 постачання природного газу від 01.11.2018, в редакції Додаткової угоди від 26.11.2018 №1, та розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 (зі змінами).

Рішенням Господарського суду Сумської області від 09.03.2021 у справі №920/1321/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 4 330 685,24 грн основного боргу за Договором постачання природного газу №6703/18-КП-29 від 01.11.2018, 477671,97 грн пені, 198 601,47 грн 3% річних, 119 870,27 грн інфляційних втрат, 75 102,96 грн збитків за квітень 2019 року, а також 85 194,06 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову суд відмовив.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем наявності заборгованості на спірну суму за порушення відповідачем зобов`язань в частині оплати за поставлений природний газ за Договором №6703/18-КП-29 постачання природного газу від 01.11.2018, наявність підстав для стягнення 955 343,94 грн пені, 198 601,47 грн 3 % річних, 119 870,27 грн інфляційних втрат, 75 102,96 грн збитків за квітень 2019 та 85 194,06 грн судових витрат. Разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку щодо часткового задоволення клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені, 3 % річних та інфляційних втрат, передбачених ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України та зменшення розміру пені на 50%.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 09.03.2021 у справі №920/1321/20, скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 09.03.2021 у справі №920/1321/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 477 671,97 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення пені у розмірі 477 671,97 грн задовольнити. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 10 747,62 грн за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача по справі.

Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги позивач посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема ст.ст. 549-552, 559 Цивільного кодексу України та норм процесуального права, зокрема ст.ст. 236, 238, 239 Господарського процесуального кодексу України.

Як зазначає апелянт, місцевий господарський суд неправомірно зменшив розмір пені, оскільки розмір пені погоджено сторонами за умовами укладеного між ними Договору №6703/18-КП-29 постачання природного газу від 01.11.2018. В порушення приписів ст. 233 Господарського кодексу України місцевий господарський суд не з`ясував фінансовий стан кредитора - позивача, а саме обсяги торгової дебіторської заборгованості, торгової кредиторської заборгованості, відстрочених податкових зобов`язань на кінець 2017 року, які свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2017/2018, 2018/2019 та 2019/2020.

Також апелянт зазначає, що він забезпечує всі галузі економіки і населення природним газом, є підприємством державного сектору економіки та є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства та безпеки держави. Несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків щодо забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання рівня безпеки його постачання споживачам, не створюючи загрози першочерговій цілі повноцінного ринку природного газу, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземних сховищах для забезпечення опалювального періоду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у справі №920/1321/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Ходаківська І.П., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 у справі №920/1321/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.03.2021 у справі №920/1321/20. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви клопотання, заперечення, пояснення до 20.05.2021. Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.03.2021 у справі №920/1321/20 призначено на 08.06.2021 об 11 год. 45 хв. Згідно письмового відзиву на апеляційну скаргу, який надіслано на адресу Північного апеляційного господарського суду засобами поштового зв`язку 14.05.2021, відповідач заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що зменшення розміру неустойки зумовлено тим, що неустойка (пеня) значним чином втратила своє призначення, як вид забезпечення та перетворилась на додатковий тягар для відповідача та носить суто компенсаційний характер, розмір заявленої до стягнення неустойки не є співмірним з розміром невиконаного вчасно зобов`язання.

Від відповідача на офіційну електронну адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. Клопотання підписано кваліфікованим та удосконаленим електронним підписом, що відповідає вимогам чинного процесуального законодавства, зокрема ч. 8 ст. 6, ч. 8 ст. 42, ч. 8 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Позивач своїх представників в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про отримання на поштовому рекомендованому повідомленні 082.

Згідно п. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, справа розглядається за відсутності представників сторін, повідомлених належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 до ст. 692 ЦК України).

01.11.2018 між Публічним акціонерним товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», правонаступником якого є відповідач, (далі - споживач) укладено Договір постачання природного газу №6703/18-КП-29. (т.1, а.с. 21-30).

26.11.2018 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до зазначеного Договору (далі - Додаткова угода), якою розділи 1-12 Договору викладено у новій редакції. (т.1, а.с. 32-40).

Також сторонами підписано ряд інших додаткових угод, що є невід`ємною частиною Договору, а саме: Додаткова угода №2 від 18.03.2019, Додаткова угода №3 від 28.03.2019, Додаткова угода №4 від 28.03.2019, Додаткова угода №5 від 18.04.2019. (т.1, а.с. 41, 42, 43, 44).

Згідно п. 1.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 26.11.2018 - далі Договір) Постачальник зобов`язався поставити Споживачеві природний газ, а Споживач, зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка Споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (п. 1.2 Договору).

Оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 5.1 Договору).

Відповідно до актів приймання-передачі природного газу за листопад 2018 року - квітень 2019 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 10 454 787,79 грн. (т.1, а.с. 45-50).

Відповідачем зазначена вартість поставлено газу сплачена частково в сумі 6 124 102,55 грн, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за договором в сумі 4 330 685,24 грн. (т. 1, а.с. 69-228, т. 2, а.с. 1-254, т. 3, а.с. 1-129).

18.03.2019 між сторонами спору укладено Додаткову угоду № 2, де сторони визначили, що пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 Договору застосовуються сторонами з 01 березня 2019, а пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз.1) підп.3.9.2 п.3.9, абзац четвертий підп.5) п.6.2, абзац другий підп.2) п.6.4. Договору з 01 березня 2019 втрачають чинність.

Пунктами Договору, що застосовуються з 01.03.2019, передбачено, зокрема, наступне. Пунктом 3.13. Договору (в редакції Додаткової угоди від 26.11.2018 №1) передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1. Договору), відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачу збитки в порядку, визначеному п.5.7. Договору (в редакції Додаткової угоди від 26.11.2018 № 1). При цьому, розмір збитків визначається таким чином: 3.13.1 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачу збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період; 3.13.2 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Vф - Vn) х Ц х К,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений позивачем відповідачу протягом розрахункового періоду за цим Договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;

Vn - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 Договору;

Ц - ціна природного газу за цим Договором;

К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Пунктом 5.7. Договору (в редакції Додаткової угоди від 26.11.2018 №1) передбачено, що відшкодування Позивачу збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 Договору, здійснюється наступним чином: позивач на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо відповідач порушив п. 3.9. Договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб м) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1. Договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 Договору; позивач після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає відповідачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків; відповідач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до підп.8) п.6.2 Договору (в редакції Додаткової угоди від 26.11.2018 № 1), відповідач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати позивачу збитки, розраховані відповідно до п. 3.13 Договору.

Згідно підп. 4) п. 6.3. Договору (в редакції Додаткової угоди від 26.11.2018 № 1), позивач має право вимагати від відповідача відшкодування збитків, що виникли через порушення відповідачем умов п. 2.1. Договору у разі, якщо відхилення фактично використаних відповідачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Вказані пункти Договору, що почали діяти з 01.03.2019, узгоджується з положеннями п. 1 Розділу VI Правил постачання природного газу (далі - Правила), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 №2496 (із змінами), а саме: відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим (крім споживачів, постачання яким здійснюється в рамках виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу на підставі статті 11 Закону України «Про ринок природного газу»), постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках: 1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період; 2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Vф - Vn) х Ц х К, де:

Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу;

Vn - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період;

Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу;

К - коефіцієнт, який визначається постачальником та не може перевищувати 0,5.

Відповідно до п. 2.1. Договору (у редакції Додаткової угоди від 18.04.2019 № 5) Постачальник передає Споживачу у квітні 2019 замовлений обсяг природного газу в кількості 35,5000 тис. куб м.

Актом приймання-передачі від 30.04.2019 сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 55,57400 тис. куб. м. (т.1, а.с. 50).

Таким чином, відповідач у квітні 2019 фактично спожив природний газ, в обсязі більшому на 20,07400 тис куб м ніж було узгоджено сторонами відповідно до п. 2.1. Договору.

13.06.2019 позивач направив на адресу відповідача Акт-претензію № 26-2227-19 (т.1, а.с. 56-57), якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13. та 5.7. Договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 75102,96 грн, за різницю між замовленим в квітні 2019 обсягом природного газу (35,5000 тис куб м) та фактичним обсягом використаного Відповідачем у квітні 2019 природного газу за Договором (55,57400 тис куб м), згідно детального розрахунку, який надано до даного позову (т.1, а.с. 55). Крім того, пунктом 7.2 Договору встановлено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно з пунктом 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч. 1 ст. 623 ЦК України). Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що рішення Господарського суду Сумської області від 09.03.2021 у справі №920/1321/20 оскаржується в частині зменшення розміру пені, суд апеляційної інстанції в силу приписів ст. 269 ГПК України в іншій частині рішення не переглядає.

За частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 1, 2 ст. 217 ГК України).

На обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені у суді першої інстанції відповідач посилався на перебування у надзвичайно складному фінансовому становищі.

Станом на 17.07.2020 на примусовому виконанні перебувають виконавчі провадження, в рамках яких накладено арешт на грошові кошти та майно відповідача, що підтверджується постановами приватних виконавців №58889595 від 12.04.2019, №57084810 від 17.07.2020, від №57048148 від 18.06.2019, №59698304. (т.3, а.с. 151-157). Також станом на 01.11.2020 відповідач має заборгованість по заробітній платі на суму 366,9 млн. грн, що підтверджується довідкою №18-7/969 від 16.11.2020. (т.3, а.с. 158).

Крім того, наразі відповідач отримує значні збитки від господарської діяльності: за даними Звіту про фінансові результати за 2018 рік відповідач отримало чистий збиток на суму 2 157 985 000,00 грн, у 2017 році збиток дорівнював 1 116 083 000,00 грн, а у 2019 році отримано прибутку лише на суму 178 058 000,00 грн за рахунок вивільнення працівників та продажу основних фондів. За даними Звіту про фінансові результати за І півріччя 2020 року АТ «Сумське НВО» знову отримало збиток у сумі 1 211 505 000,00 грн. (т.3, а.с. 146-148).

Відповідач є теплопостачальною організацією, що надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання мешканцям міста Суми, проте відповідні послуги не оплачувалися кінцевими споживачами у встановлені строки. Станом на 31.10.2020 заборгованість споживачів перед АТ «Сумське НВО» за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання складає 107 221 331,10 грн, що підтверджується довідкою №21/325 від 13.11.2020. (т.3, а.с. 159).

Наявна заборгованість перед позивачем за спожитий газ виникла у зв`язку із невиконанням держаною своїх зобов`язань з відшкодування різниці між фактичними витратами та встановленими тарифами на теплову енергію та послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Станом на 31.10.2020 державою не відшкодовано АТ «Сумське НВО» 133 722,52 тис. грн., про що свідчить довідка №21/353 від 13.11.2020. (т.3, а.с. 160).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказала, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 зазначив, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Судом апеляційної інстанції взято до уваги надані відповідачем докази на підтвердження складного фінансового становища, а саме Звіти про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2018, 2019, 2020 роки, які свідчать про збитковість підприємства, в той же час, позивач належних та допустимих доказів своєї збитковості не надав, за наданими позивачем в апеляційній скарзі інформацією щодо майнового стану вбачається лише наявність заборгованості контрагентів перед позивачем, отже зменшення розміру пені не призведе до понесення позивачем збитків.

Таким чином, зменшення розміру пені, яка є забезпеченням зобов`язання, а не додатковим способом доходу, не призведе до погіршення майнового стану позивача.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Вказані правові наслідки містяться у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 27.01.2020 у справі № 916/469/19, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Апеляційним господарським судом встановлено, що загальний розмір неустойки становить 22,05 % від суми невиконаного зобов`язання, що з урахуванням тяжкого фінансового стану перетворює стягнення пені у заявленому розмірі на непомірний тягар для відповідача.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Аналогічна правова позиція щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №916/2268/18, від 04.05.2018 року у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі №908/868/18, від 13.05.2019 року у справі №904/4071/18, від 16.10.2019 у справі №904/4285/18 від 18.02.2020 у справі №920/694/19.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені на 50%.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Сумської області від 09.03.2021 у справі №920/1321/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.03.2021 у справі №920/1321/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 09.03.2021 у справі №920/1321/20 залишити без змін.

3. Судові витрати за апеляційний перегляд покладаються на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

4. Матеріали справи №920/1321/20 повернути до Господарського суду Сумської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.06.2021.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова