ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2021 р. Справа№ 910/24323/16 (910/15894/20)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Доманської М.Л.

Гарник Л.Л.

За участю секретаря судового засідання Брунько А.І.

та представників сторін: не з`явились.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021

у справі № 910/24323/16 (910/15894/20) (суддя Чеберяк П.П.)

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" (01033, м. Київ, вул. Паньківська, буд. 5)

про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, індексації заробітної плати в розмірі 486 943,25 грн.

в межах справи № 910/24323/16

за заявою Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк"

до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/24323/16 (910/15894/20) позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 нараховану, але невиплачену заробітну плату в розмірі 101 098,91 грн, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 107 577,81 грн, індексацію заробітної плати в розмірі 74 112,69 грн; розподілено судовий збір.

В іншій частині позовну заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/24323/16 (910/15894/20) в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ПАТ "Мостобуд" компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 116 891,84 грн та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в сумі 55 742,00 грн і постановити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а в решті оскаржуване рішення залишити без змін; справу розглядати без участі скаржника.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, а також з неправильно та неповно встановленими обставинами, що мають значення для справи.

Так, скаржник відмічає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що позивач не працював у день звільнення у зв`язку з чим безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в сумі 55 742,00 грн.

Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми компенсації в розмірі 103 469,36 грн у зв`язку з невиплатою сум індексації заробітної плати.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі №910/24323/16 (910/15894/20) передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Верховець А.А., судді - Доманська М.Л., Гарник Л.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/24323/16 (910/15894/20) залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України, у зв`язку з неподанням доказів сплати судового збору у встановленому розмірі, надано заявнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/24323/16 (910/15894/20); розгляд апеляційної скарги призначено на 08.06.2021.

04.06.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Разом з тим відповідач просить суд здійснювати розгляд апеляційної скарги без його участі.

Відповідач вказує, що оскільки позивач в день звільнення не працював, а матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача з вимогою про виплату, то відсутня вина відповідача, що виключає стягнення середньої заробітної плати.

Крім того відповідач відмічає, що позовна вимога про стягнення компенсації втрати частини доходу за несвоєчасно виплачені суми індексації грошових доходів в сумі 103 469,36 не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до п. 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 у разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованого часу. Враховуючи, що позивач працював неповний робочий час, сума нарахувань повинна бути зменшена пропорційно відпрацьованому часу, однак позивач не надав відповідних розрахунків.

Також відповідач вказує, що поданий позивачем розрахунок суми компенсації заробітної плати взагалі не відповідає Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ №159 від 21.02.2001, оскільки в розрахунку суми компенсації заробітної плати не деталізованого, як позивач розраховував приріст індексу споживчих цін, а вказується лише кінцевий результат.

В судове засідання 08.06.2021 представники сторін не з`явились, просили суд здійснювати розгляд справи без їх участі за наявними матеріалами справи, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе прийняти постанову за відсутності представників сторін.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись положеннями ч. 1 ст. 269 ГПК України, зважаючи на вимоги апеляційної скарги, колегія суддів здійснює перегляд оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги (в частині вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 55 742,00 грн та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 224 469,65 грн).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення (в оскаржуваній частині) норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/24323/16 за заявою ПАТ "Альфа-Банк" про банкрутство ПАТ "Мостобуд" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2017.

19.10.2020 до Господарського суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" про стягнення заборгованості в розмірі 486 943,25 грн, з яких: 132 618, 91 грн заборгованість по заробітній платі, 55 742, 00 грн середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні, 224 469, 65 грн компенсація втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, 74 112, 69 грн індексація заробітної плати.

Місцевим господарським судом встановлено, що ОСОБА_1 з 03.02.2015 по 03.01.2017 працював у відокремленому підрозділі ПАТ "Мостобуд" - Мостобудівельний загін №12 ПАТ "Мостобуд" на посаді механіка флоту 1 категорії, що підтверджується довідкою №19/1-7 від 19.01.2017 та записами в трудовій книжці.

Заборгованість відповідача перед позивачем із виплати заробітної плати за період з лютого 2013 по листопад 2016 року становить 101 098, 91 грн., що підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" в особі відокремленого підрозділу Мостобудівельний загін №12 Публічного акціонерного товариства "Мостобуд" від 20.11.2017 за вих. №86.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/24323/16 (910/15894/20) позов задоволено частково та стягнуто з ПАТ "Мостобуд" на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 нараховану, але невиплачену заробітну плату в розмірі 101 098,91 грн, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 107 577,81 грн, індексацію заробітної плати в розмірі 74 112,69 грн. В іншій частині позовну заяву залишено без задоволення.

Предметом апеляційного перегляду є рішення місцевого господарського суду в частині вимог про стягнення з ПАТ "Мостобуд" компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 224 469,65 грн та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в сумі 55 742,00 грн.

Так, частково відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача компенсації частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати Господарський суд міста Києва виходив з того, що позивач двічі індексує невчасно отриману заробітну плату. Встановивши, що позивач у день звільнення не працював, а матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача за виплатою грошових сум при звільненні, суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши вимоги апеляційної скарги з урахуванням положень ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення місцевого господарського суду, зважаючи на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, оскільки відповідачем не здійснено повний розрахунок з позивачем при звільненні, останнім заявлено вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, який станом на 12.10.2020 становить 55 742,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України).

Отже, остаточний розрахунок роботодавця з працівником здійснюється при його звільненні, зокрема, або в день звільнення або якщо працівник в день звільнення не працював, то не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиконання роботодавцем вказаних вимог законодавцем передбачений певний вид відповідальності у вигляді сплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідач під час судового розгляду вказував, що позивач не працював у день звільнення, що підтверджується довідкою Пенсійного фонду ОК-5, а також не звертався до нього з вимогами про стягнення належних йому при звільненні сум, у зв`язку з чим у відповідача не виникло обов`язку з ним розраховуватись, а відповідно і підстав для стягнення суми середнього заробітку за заявлений позивачем період не вбачається.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що звільнився з роботи 03.01.2017 і в цей день працював, відповідно обов`язок відповідача розрахуватись з ним не пов`язаний з його зверненням до останнього.

Як слідує з наявної в матеріалах справи довідки Пенсійного фонду ОК-5 за №86 у січні 2017 року позивачу не нараховувалась заробітна плата, що дає підстави стверджувати, що в день звільнення позивач не працював. До того ж, як вірно встановлено судом першої інстанції, розрахунок середнього заробітку проводиться позивачем не виходячи з останніх двох місяців роботи, що передують звільненню (листопад, грудень 2016 року), як передбачено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1000 від 08.02.1995, а виходячи із нарахованої заробітної плати у листопаді та вересні 2016 року. Таким чином наведені обставини у їх сукупності дають підстави стверджувати, що позивач у день звільнення не працював, а матеріали справи не містять доказів протилежного.

За таких обставин, виходячи з наданих сторонами пояснень та розрахунків позивача, за відсутності інших доказів у справі, колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 55 742,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів в розмірі 224 469,65 грн, суд відмічає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 224 469,65 грн компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, яка складається з 121 000,29 грн - сума компенсації заробітної плати та 103 469,36 грн - сума компенсації за порушення термінів виплати індексації заробітної плати.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Крім того, на підставі статті 2 Закону України "Про оплату праці" структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за № 114/8713 (далі - Інструкція N 114/8713), розробленої відповідно до Закону України "Про державну статистику" та Закону України "Про оплату праці" з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції №114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно пп. 2.2.7 і 2.2.8 вказаної Інструкції №114/8713, суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників та суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати віднесено до фонду додаткової заробітної плати.

За таких обставин суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників та суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням термінів її виплати фактично є заробітною платою працівника та підлягають виплаті в загальному порядку. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 по справі №910/4518/16.

В своєму рішенні №1-18/2013 від 15.10.2013 Конституційний Суд України дійшов висновку що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Щодо строків звернення з позовом до суду за стягненням вказаних сум, які визначені статтею 233 Кодексу законів про працю України, Конституційний Суд України у зазначеному рішенні визначив, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Розрахунок компенсації частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 "Порядок проведення компенсації громадянам частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати" (надалі по тексту - Порядок).

Згідно п. 2 Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Пунктом 3 Порядку визначено, що заробітна плата підлягає компенсації.

Згідно п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці за який виплачується дохід по розрахунку не включаються. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Розрахунок компенсації відповідно викладених вище положень діючого законодавства відбувається наступним чином. Якщо, нарахований але не виплачений грошовий дохід за лютий 2013 року (1861,62 грн) виплачується в вересні 2020 року, то відповідно компенсація розраховується =1861,62*165 (приріст індексу споживчих цін за період невиплати грошового доходу, у відсотках розрахований шляхом множення щомісячних індексів споживчих цін з березня 2013 року (наступний місяць після місяця в якому утворилась заборгованість) до серпня 2020 року (місяць, що передує виплаті доходу):100= 3070,65 грн.

Північний апеляційний господарський суд здійснивши арифметичну перевірку наданого відповідачем розрахунку суми компенсації заробітної плати погоджується з місцевим господарським судом та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 107 577,81 грн компенсації частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

У статті 33 Закону України "Про оплату праці" визначено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (Порядок №1078).

У пункті 4 Порядку №1078 (редакція чинна до 21.06.2012) індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці (грошове забезпечення) індексується у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Приклад обчислення суми індексації грошових доходів громадян наведений у Додатку №2 вищевказаного Порядку. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналізуючи наведені норми права, можна дійти висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Разом з тим відповідно до абз. 6 п. 4 Порядку №1078 у разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованому часу.

З наявної в матеріалах справи довідки виданої позивачу ПАТ «МОСТОБУД» «Мостозагін №12» №86 від 20.11.2017 слідує, що ОСОБА_1 працював на посаді механіка флоту 1 категорії неповний робочий день. А отже, відповідно до п. 4 Порядку №1078, позивач мав навести розрахунок індексації пропорційно відпрацьованому часу, однак вказаного не здійснив. При цьому суд самостійно не може визначити, яка сума індексації підлягає стягненню з відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо робочого часу ОСОБА_1 на підприємстві відповідача.

За наведеного, вимога позивача про стягнення з відповідача суми компенсації за порушення термінів виплати індексації заробітної плати у розмірі 103 469,36 грн не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з`ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення.

Таким чином, враховуючи, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача компенсації, однак належним чином не обгрунував відповідних висновків, відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення у вказаній частині.

Відповідно до ст.ст. 74, 84 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищекладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого господарського суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 судом не вбачається. А відтак, рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 (в оскаржуваній частині) слід залишити без змін з врахуванням викладеного в мотивувальній частині постанови.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/24323/16 (910/15894/20) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/24323/16 (910/15894/20) (в оскаржуваній частині) залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/24323/16 (910/15894/20) повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.06.2021.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді М.Л. Доманська

Л.Л. Гарник