РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.06.2021Справа № 910/1278/21
Господарський суд міста Києва у складі судді І.О. Андреїшиної, за участю секретаря судового засідання Березовської С.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного господарську справу

За позовом Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "ІМПУЛЬС" (02121, м. Київ, вул. Горлівська, 226/228, )

до Фізичної особи-підприємця Лєбєдєвої Світлани Борисівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 136 873,01 грн

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Спиридонов О.В.

Від відповідача: Кравченко К.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Науково-технічний комплекс "ІМПУЛЬС" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Фізичної особи-підприємця Лєбєдєвої Світлани Борисівни про стягнення 136 873,01 грн, зокрема, на користь Державного бюджету - 30 відсотків від суми основного боргу за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 03/05-17 від 27.04.2017 у розмірі 14 045,55 грн; на користь позивача 70 відсотків від суми основного боргу за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 03/05-17 від 27.04.2017 у розмірі 32 772,97 грн, суму основного боргу за договором про відшкодування комунальних послуг № 03/05-17 КПП від 27.04.2017 у розмірі 60 683,80 грн, 18 620,59 грн пені та 10 750,10 грн штрафу.

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд визнав їх достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

У позовній заяві позивач заявив клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено процесуальні строки для подання пояснень по суті спору.

Судом встановлено, що сторони належним чином повідомлялися про здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

23.02.2021 через відділ діловодства суду відповідачем подано відповідь на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.02.2021, в якій останній зазначає, що більшу суму заборгованості сплачено, зокрема, 80 000,00 грн.

Дослідивши подану відповідачем заяву, суд зазначив, що з наданих документів не можливо встановити достовірність такої сплати боргу та чи дійсно було надходження грошових коштів в розмірі 80 000,00 грн на рахунок позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2021 запропоновано позивачу подати письмові пояснення з належними та допустимими доказами, з яких би вбачалось надходження грошових коштів в розмірі 80 000,00 грн на рахунок останнього та актуальний розрахунок заборгованості відповідача.

28.04.2021 через відділ діловодства суду позивачем подано пояснення по справі, в яких останній зазначає, що на виконання вимог зазначеної ухвали надає суду бухгалтерську довідку про актуальну заборгованість відповідача перед позивачем станом на 26.04.2021, засвідчену підписами генерального директора та головного бухгалтера ДП «НТК «ІМПУЛЬС», та належним чином завірені копії банківських виписок щодо надходжень грошових коштів на рахунок підприємства від відповідача за період з 01.01.2021 по 28.04.2021. Також позивач зазначає, що зі змісту згаданої вище довідки вбачається, що у період з 01.01.2021 по 28.04.2021 відбулися зміни в структурі заборгованості відповідача.

Дослідивши вказані пояснення, суд вважає за необхідне зазначити, що з наданої позивачем бухгалтерської довідки про заборгованість відповідача перед позивачем станом на 28.04.2021 вбачається, що відповідачем систематично здійснювалися оплати за договорами.

Однак, з наданих позивачем документів суд позбавлений можливості встановити дійсну суму заборгованості відповідача перед позивачем.

З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду усіх обставин, що мають істотне значення для вирішення спору, забезпечення сторонам можливості подати докази на підтвердження своїх правових позицій та правильного застосування законодавства, ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 cудове засідання з розгляду справи по суті призначено на 02.06.2021 о 10:05 год; запропоновано позивачу та відповідачу у строк до 31.05.2021 надати суду письмові пояснення по суті спору.

У судовому засіданні 02.06.2021 представником позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи бухгалтерської довідки.

Представник позивача у судовому засіданні 02.06.2021 підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач у засіданні суду 02.06.2021 проти позовних вимог заперечив в повному обсязі.

02.06.2021 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2017 року між Державним підприємством «Науково-технічний комплекс «ІМПУЛЬС» (далі - позивач, орендодавець) та Фізичною особо-підприємцем Лєбєдєвою Світланою Борисівною (далі - відповідач, орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за № 03/05-17.

Відповідно до пункту 1.1. договору позивач, як орендодавець, передає, а відповідач, як орендар, приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно для провадження підприємницької діяльності, що спрямована на побутове обслуговування населення (пральня, хімчистка), а саме:

- нежитлове приміщення площею 206,5 кв. м., яке розміщене на першому поверсі вбудованого приміщення, за адресою: 02121, м. Київ, вул. Горлівська, 226/228, та перебуває на балансі ДП «НТК «ІМПУЛЬС». Вартість майна, згідно з висновком про вартість, на 31.10.2016 становила 2 308 000,00 грн, без врахування ПДВ.

Розділом 2 договору сторони встановили умови передачі орендованого майна орендарю.

Так, за умовами пункту 2.1. договору орендар вступає у строкове користування майном у термін, вказаний у пункті 10.1. даного договору, яким, у свою чергу, установлено, що цей договір укладено на строк 2 (два) роки 11 місяців і діє з 27.04.2017 по 26.03.2020 включно.

Згідно з пунктами 2.3.-2.5. договору сторони передбачили, що передача майна в оренду здійснюється за вартістю, зазначеної у звіті про незалежну оцінку, складеному у відповідності до Методики оцінки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України, на підставі акта приймання-передавання майна. При цьому, обов`язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на орендодавця. Одночасно орендарю заборонили передавати майно у суборенду, його приватизацію та в будь-якій формі перехід права власності.

Орендна плата перераховується орендарем щомісячно у строк не пізніше 10 числа місяця наступного за звітнім, і спрямовується: 30 відсотків від суми орендної плати до Державного бюджету, а 70 відсотків від суми орендної плати на рахунок орендодавця (пункт 3.1. договору).

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) (надалі по тексту - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди -лютий 2017 року 9 819,67 грн без ПДВ (пункт 3.2. договору).

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на розрахований державними органами статистики індекс інфляції за наступний місяць (пункт 3.5. договору).

Відповідно до п. 3.3. договору орендар зобов`язаний протягом 10-ти календарних днів після підписання договору внести завдаток у розмірі подвійної орендної плати, вказаної у пункті 3.2. договору, який буде зарахований в рахунок сплати орендної плати за перший і останній місяці оренди. Завдаток стягується до державного бюджету і орендодавцю у співвідношенні, визначеному у пункті 3.1. цього договору. Після закінчення основного строку договору здійснюється перерахування орендної плати за останній місяць з урахуванням внесеного орендарем завдатку.

Позивач у позовній заяві зазначає, що такий забезпечувальний платіж у повному обсязі відповідачем сплачений не був.

Відповідно до п. 3.7. договору сторони погодили, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін уразі зміни Методики розрахунку, істотної зміни стану орендованого майна з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Умовами пунктів 3.8. та 3.9. договору сторони встановили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується у визначеному у пункті 3.1. договору співвідношенні, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. Якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.

Відповідно до пункту 3.10. договору, у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі з урахуванням санкцій.

Згідно з п. 10.4. договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов протягом одного місяця після закінчення строку його чинності договір продовжується за згодою сторін на той самий строк в на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору, при обов`язковій наявності дозволу суб`єкта, уповноваженого управляти майном.

В силу пункту 10.7. зазначений договір припиняється внаслідок: 1) закінчення строку, на який його було укладено; 2) загибелі орендованого Майна; 3) достроково за взаємною згодою Сторін, за рішенням суду або у передбачених Договором випадках одностороннього розірвання договору управненою стороною; 4) банкрутства орендаря - юридичної особи; 5) ліквідації орендаря - юридичної особи; 5) смерті орендаря (якщо орендарем є фізична особа).

Згідно з пунктом 9.1., 9.2. сторони домовилися, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Орендодавець вправі застосувати щодо орендаря всі види оперативно-господарських санкцій, передбачених статтею 236 Господарського кодексу України.

В подальшому додатковою угодою № 1/10-17 від 01.10.2017 до договору сторони погодили пункт 3.1. розділу 3 договору викласти в наступній редакції: «3.1. Орендна плата перераховується орендарем щомісячно у строк не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітнім, і спрямовується: 30 відсотків від суми орендної плати до Державного бюджету, а 70 відсотків від суми орендної плати на рахунок орендодавця. До 20 числа орендар зобов`язаний надавати орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати за попередній місяць (копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку про перерахування орендної плати до Державного бюджету). На вимогу орендодавця орендар зобов`язаний проводити звіряння взаєморозрахунків по орендним платежам і оформляти відповідні акти звіряння».

Додатковим договором № 01 від 27.11.2017 позивач та відповідач узгодили викласти пункт 3.2. договору в наступній редакції: « 3.2. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) (надалі по тексту - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди -лютий 2017 року 9 819,67 грн / за результатами конкурсу на право оренди державного майна становить дев`ять тисяч вісімсот дев`ятнадцять 67 коп. за базовий місяць оренди лютий 2017 року без врахування ПДВ».

Додатковою угодою від 07.05.2020 сторони домовилися внести до договору такі зміни:

- пункт 1.1. Договору викласти у наступній редакції: « 1.1. Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно (далі - Майно) площею 206,50 кв.м. з метою провадження підприємницької діяльності, що направлена на побутове обслуговування населення (пральня, хімчистка), яке знаходиться за адресою: 02121, м. Київ, вул. Горлівська, 226/228, га першому поверсі вбудованого приміщення, перебуває на балансі Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «ІМПУЛЬС», ідентифікаційний код ЄРДПОУ 14307765 (далі - орендодавець), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на « 30» листопада 2017 року і становить 2 911 000,00 грн без врахування ПДВ»;

- пункт 3.2. договору викласти у такій редакції: « 3.2. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) (надалі по тексту - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - січень 2020 року - 12 129,12 грн / за результатами конкурсу на право оренди державного майна становить дванадцять тисяч сто двадцять дев`ять гривень 12 коп. за базовий місяць оренди січень 2020 року без врахування ПДВ»;

Разом з тим, згідно частини першої статті 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» сторони дійшли згоди збільшити розмір орендної плати за базовий місяць до 15 347,66 грн (п`ятнадцять тисяч триста сорок сім гривень 66 копійок) без ПДВ, з ПДВ - 18 417,19 грн. Орендна плата за перший місяць встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць січень 2020 року на індекс інфляції за лютий, березень 2020 року;

- пункт 10.1. розділу 10 викласти таким чином: « 10.1. Цей договір укладено на строк на 2 роки 11 місяців і діє з 27 квітня 2017 року по 26 березня 2020 року та з урахуванням пролонгації діє до 26 лютого 2023 року»;

- пункт 4.4. договору викласти наступним чином: « 4.4. Для отримання згоди Орендодавця на здійснення поліпшень Орендар подає заяву і матеріали згідно з Порядком надання Орендарю згоди Орендодавця державного майна на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого державного майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 25.05.2018 № 686 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 11.06.2018 за № 711/32163».

Окрім внесення вищезазначених змін до договору, згаданою додатковою угодою від 07.05.2020 сторонами було вирішено змінити додаток розрахунку орендної плати до договору на новий, розрахованого станом на 30 листопада 2019 року (пункт 6 додаткової угоди). Водночас було узгоджено, що положення цієї додаткові угоди, з урахуванням вимог частини третьої статті 631 ЦК України, розповсюджується на відносини за договором, що виникли до її укладення, з 27.03.2020 року (п. 5 додаткової угоди).

27.04.2017 між позивачем і відповідачем був укладений договір № 03/05-17 ККП про відшкодування комунальних послуг (далі по тексту-договір № 03/05-17 ККП), відповідно до якого позивач, як балансоутримувач, забезпечує обслуговування, експлуатацію будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Горлівська, буд. 226/228 (Будівля), утримання прибудинкової території, а відповідач, як орендар майна за основним договором, відшкодовує позивачу витрати за спожиту електроенергію та воду, згідно показників лічильників та діючих тарифів, комунальні послуги плату за землю тощо.

За умовами пунктів 2.1. та 2.2. договору №03/05-17 ККП, орендар відшкодовує ДП «НТК «ІМПУЛЬС» компенсацію за користування комунальними послугами до 10 числа місяця, наступного за звітнім. Надання комунальних послуг оформлюється щомісячно двосторонніми актами у двох примірниках для кожної із сторін, один з яких обов`язково повертається ДП «НТК «ІМПУЛЬС» не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання таких актів орендарем.

У випадку несвоєчасного виконання обов`язку зі сплати комунальних платежів орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу (п. 4.2. договору № 03/05-17 ККП).

В разі прострочення виконання зобов`язання більше ніж на 20 (двадцять) календарних днів орендар сплачує штраф в розмірі 10 % від суми рахунку, за яким не були не були виконані зобов`язання (п.4.3. договору № 03/05-17 ККП).

Відповідно до 5.1. договору № 03/05-17 ККП цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до закінчення Договору.

27.04.2017 орендарем і орендодавцем було підписано та скріплено печатками акт приймання-передачі в оренду майна, що знаходиться за адресою: 02121, м. Київ, вул. Горлівська, 226/228, за яким позивач, на виконання умов договору, передав, а відповідач прийняв в користування нежитлове приміщення загальною площею 206,5 кв. м.

Позивач у позовній заяві зазначає, що протягом 2020 року відповідач свої зобов`язання за договором щодо своєчасної оплати орендної плати належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31.12.2020 у відповідача утворився борг перед позивачем:

- за основним договором: заборгованість по орендній платі в сумі 46 818,52 грн та пеня за прострочення платежів в сумі 8 444,20 грн;

- за договором № 03/05-17 ККП: заборгованість по сплаті комунальних послуг в сумі 67 683,80 грн та пеня за прострочення платежів в сумі 10 176,39 грн.

Спір між позивачем та відповідачем виник у зв`язку із невиконанням останнім вищеназваних грошових зобов`язань, що спричинило звернення позивача до суду із зазначеною позовною заявою за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів шляхом стягнення з відповідача в примусовому порядку на користь ДП «НТК «ІМПУЛЬС» суми основного боргу у загальному розмірі 107 502, 32 грн та штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов`язань.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ч. 1 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, у відповідача виник обов`язок щодо своєчасної оплати орендної плати, а у позивача, відповідно, виникло право вимоги такої оплати.

Натомість, протягом 2020 року відповідач свої зобов`язання за договором оренди та договором №03/05-17 ККП щодо своєчасної оплати орендної плати належним чином не виконував, внаслідок чого у останнього на день подання позивачем позовної заяви до суду виникла заборгованість з орендної плати в сумі 46 818, 52 грн та заборгованість по оплаті комунальних послуг в сумі 67 683,80 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на сплату ним 80 000,00 грн в рахунок боргу за 2020 рік.

В пункті 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку Україні від 21.01.2004 № 22, та пункті 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платник чітко визначив призначення платежу.

Аналогічну правову позицію викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 904/12527/16, від 26.09.2019 у справі № 910/12934/18.

Враховуючи, що позивач зарахував сплачені кошти в рахунок поточних платежів і зважаючи на те, що надані платіжні доручення не містять у призначенні платежу посилання на сплату боргу за 2020 рік, то у суду відсутня підстава визнавати факт часткового погашення встановленого боргу.

За неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань останньому нараховані пеня в розмірі 18 620,59 грн, з яких: 8 444,20 грн за договором оренди № № 03/05-17 від 27.04.2017 та 10 176,39 грн пеня за договором комунальних послуг № 03/05-17 ККП від 27.04.2017.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В силу частини другої статті 230 Господарського кодексу України суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу, а саме: суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається (частина перша статті 231 Господарського кодексу України).

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (частина четверта статті 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до акту звіряння взаєморозрахунків за 2020 рік за договором оренди нерухомого майна №03/05-17 від 27.04.2017 сторони узгодили розмір пені за порушення орендарем зобов`язань за договором за 2020 рік в сумі 8 444,20 грн.

Відповідно до акту звіряння взаєморозрахунків за 2020 рік за договором відшкодування комунальних послуг № 03/05-17ККП від 27.04.2017 сторони узгодили розмір пені за порушення орендарем зобов`язань за цим договором за 2020 рік в сумі 10 176,39 грн.

Судом встановлено, що вищевказані акти звіряння взаєморозрахунків за 2020 рік підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень, підписи яких засвідчені печатками, а відтак, зафіксований в них розмір грошового зобов`язання, слід вважати узгодженим.

Пунктами 3.8. та 3.9. договору передбачена відповідальність сторін. Зокрема, за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату орендарем орендної плати, з останнього стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяця, орендар також сплачує штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.

У свою чергу, пунктами 4.2. та 4.3. договору № 03/05-17 ККП визначено, що у випадку несвоєчасного виконання обов`язку зі сплати комунальних послуг, орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення. А в разі прострочення виконання зобов`язання більше ніж на 20 (двадцять) календарних днів сплачує штраф у розмірі 10 % від суми рахунку, за яким не були виконанні зобов`язання.

Враховуючи зазначені вище акти звіряння взаєморозрахунків за 2020 рік, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд визнає його арифметично вірним, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за договором оренди №03/05-17 від 27.04.2017 у розмірі 8 444,20 грн та пеня за договором комунальних послуг №03/05-17 ККП від 27.04.2017 у розмірі 10 176,39 грн.

Крім того, перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд визнає його арифметично вірним, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф за основним договором в розмірі 4 681,80 грн та штраф договором №03/05-17 ККП в розмірі 6 068,30 грн.

Разом з тим, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь Державного бюджету - 30 відсотків від суми основного боргу за договором оренди нерухомого майна №03/05-17 від 27.04.2017 в розмірі.

Судом також встановлено, що пунктом 3.1. договору (із змінами) визначено, що орендна плата перераховується орендарем щомісячно у строк не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітнім, і спрямовується: 30 відсотків від суми орендної плати до Державного бюджету, а 70 відсотків від суми орендної плати на рахунок орендодавця.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, позовні вимоги Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "ІМПУЛЬС" про стягнення з відповідача на користь Державного бюджету - 30% від суми основного боргу за договором оренди нерухомого майна № 03/05-17 від 27.04.2017 в розмірі 14 045,55 грн, на користь Державного підприємства «Науково - технічний комплекс «ІМПУЛЬС» - 70% від суми основного боргу за договором оренди нерухомого майна від №03/05-17 від 27.04.2017 в розмірі 32 772,97 грн, суму основного боргу за договором про відшкодування комунальних послуг № 03/05-17 ККП від 27.04.2017 у розмірі 60 683,80 грн, пеню за порушення орендарем зобов`язань за договором оренди нерухомого майна № 03/05-17 від 27.04.2017 у розмірі 8 444,20 грн, пеню за порушення орендарем зобов`язань за договором про відшкодування комунальних послуг № 03/05-17 ККП від 27.04.2017 у розмірі 10 176,39 грн, штраф за договором №03/05-17 від 27.04.2017 у розмірі 4 681,80 грн та штраф за договором № 03/05-17 ККП від 27.04.2017 у розмірі 6 068,30 грн є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лєбєдєвої Світлани Борисівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного бюджету - 30% від суми основного боргу за договором оренди нерухомого майна № 03/05-17 від 27.04.2017 в розмірі 14 045 (чотирнадцять тисяч сорок п`ять) грн 55 коп.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лєбєдєвої Світлани Борисівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "ІМПУЛЬС" (02121, м. Київ, вул. Горлівська, 226/228, ) - 70% від суми основного боргу за договором оренди нерухомого майна від №03/05-17 від 27.04.2017 в розмірі 32 772 (тридцять дві тисячі сімсот сімдесят дві) грн 97 коп., суму основного боргу за договором про відшкодування комунальних послуг № 03/05-17 ККП від 27.04.2017 у розмірі 60 683 (шістдесят тисяч шістсот вісімдесят три) грн 80 коп., пеню за порушення орендарем зобов`язань за договором оренди нерухомого майна № 03/05-17 від 27.04.2017 у розмірі 8 444 (вісім тисяч чотириста сорок чотири) грн 20 коп., пеню за порушення орендарем зобов`язань за договором про відшкодування комунальних послуг №03/05-17 ККП від 27.04.2017 у розмірі 10 176 (десять тисяч сто сімдесят шість) грн 39 коп., штраф за договором №03/05-17 від 27.04.2017 у розмірі 4 681 (чотири тисячі шістсот вісімдесят одна) грн 80 коп., штраф за договором № 03/05-17 ККП від 27.04.2017 у розмірі 6 068 (шість тисяч шістдесят вісім) грн 30 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 10.06.2021

Суддя І.О. Андреїшина