ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2021 р. Справа№ 910/9352/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Консорціуму «Науково-виробниче об`єднання «Укргідроенергобуд»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.04.2021

у справі № 910/9352/20 (суддя Селівон А.М.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будмонтажсервіс І»

до Консорціуму «Науково-виробниче об`єднання «Укргідроенергобуд»

про визнання пункту 13.3. договору недійсним та стягнення 22 161 360,31 грн

та за зустрічним позовом Консорціуму «Науково-виробниче об`єднання «Укргідроенергобуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будмонтажсервіс І»

про стягнення коштів у сумі 2 737 115,11 грн та повернення майна

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будмонтажсервіс І» (далі - ТОВ «Будмонтажсервіс І», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Консорціуму «Науково-виробниче об`єднання «Укргідроенергобуд» (далі - Консорціум, відповідач) про визнання пункту 13.3. договору субпідряду №01-05/2017 від 15.08.2017 недійсним та стягнення 20 213 317,10 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2020 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву Консорціума до ТОВ «Будмонтажсервіс І» про стягнення коштів у сумі 2 822 049, 53 грн та повернення майна, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі № 910/9352/20.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2021 у справі №910/9352/20 первісний позов ТОВ «Будмонтажсервіс І» задоволено частково, стягнуто з Консорціуму на користь ТОВ «Будмонтажсервіс І» заборгованість у сумі 22 161 360,31 грн та судовий збір у сумі 332 420,40 грн, в іншій частині первісних позовних вимог відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Будмонтажсервіс І» на користь Консорціума авансові платежі у сумі 2 544 467,80 грн, інфляційні втрати у сумі 17 729,27 грн, 3% річних у сумі 29 198,80 грн, кошти за поставлений товар у сумі 145 719,24 грн та судовий збір у сумі 41 056,73 грн, в іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено. Проведено зустрічне зарахування сум, стягнутих за первісним та зустрічним позовом, стягнуто з Консорціуму на користь ТОВ «Будмонтажсервіс І» 19 424 245,20 грн заборгованості та 291 363,67 грн судового збору.

25.03.2021 Консорціум звернувся до Господарського суду міста Києва з клопотанням (вих. № 207 від 25.03.2021) про відшкодування судових витрат та поновлення пропущеного з поважних причин процесуального строку для подання доказів, в якому просив суд визнати причини пропуску встановленого ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) строку на подання доказів понесених витрат на правову допомогу поважними, поновити пропущений процесуальний строк для подачі таких доказів та долучити докази до матеріалів справи, стягнути з ТОВ «Будмонтажсервіс І» 757 400,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/9352/20 відмовлено у задоволенні клопотання Консорціуму про поновлення процесуального строку для подання доказів, заяву Консорціуму про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/9352/20 залишено без розгляду.

Постановляючи вказану ухвалу, суд виходив з того, що скаржник пропустив визначений ч. 8 ст. 129 ГПК України строк на подання доказів понесених витрат на правову допомогу, а наведені ним обставини не є поважними причинами пропуску такого строку та не можуть бути взяті до уваги в якості підтвердження наявності виключних та поважних підстав для поновлення відповідного строку; факт надання адвокату частини щорічної відпустки на наступний день після оголошення рішення у даній справі, за умови беззаперечного усвідомлення необхідності подальшого надання суду доказів на підтвердження понесених стороною (клієнтом) витрат на правову допомогу у встановлені строки, свідчить про свідоме недотримання стороною процесуальних норм; доводи заявника щодо введення карантину та перебування особи, якою підписано надані суду докази, у відпустці не можуть бути розцінені судом як поважні чи як непереборні обставини для поновлення строку на подання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, оскільки, на думку суду, зводяться до внутрішньої організації роботи представника Консорціуму.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, Консорціум звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким клопотання скаржника про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, прийнятою за нез`ясування усіх обставин при розгляді клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, з порушенням норм процесуального права, зокрема щодо незмінності складу суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт наголошував на порушеннях порядку призначення складу суду щодо розгляду клопотання Консорціуму, принципу незмінності складу суду та права на повноважний суд, що призвело до постановлення неправосудного рішення, яке підлягає скасуванню навіть з урахуванням приписів п. 1 ч. 3 ст. 275 ГПК України.

Крім того, апелянт вказував на те, що судом необґрунтовано ототожнено особу представника сторони по справі із стороною по справі, адже в процесуальному законі правовий статус сторони та представника, визначений окремими статтями і мають різну правову природу; Консорціум, як сторона у справі, не міг заборонити адвокату Крикуну В.Б. перебувати у відпустці, оскільки такі дії були б явним порушенням основоположних прав людини та громадянина; враховуючи віднесення міста Києва до червоного рівня епіднебезпеки існувала явна небезпека захворювання на короновірусну хворобу, саме тому Крикун В.Б. у цей час і перебував у відпустці та були обмежені зустрічі із клієнтами, що унеможливило вчасну підготовку та подання до суду повного пакету документів щодо фактичного розміру судових витрат у справі; судом не враховано, що дана справа не є малозначною і представництво в ній, відповідно до положень статей 16, 58 та 60 ГПК України та статті 10 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», може здійснюватися виключно або адвокатом Крикуном В.Б., або керівником Консорціуму - Зіміною В.М.; окремою підставою для поновлення пропущеного процесуального строку у клопотанні Консорціуму зазначалось саме те, що на час ухвалення рішення та до виходу із відпустки адвоката Крикуна В.Б. між сторонами договору про надання правової допомоги не було вирішено питання оформлення результатів надання адвокатських послуг за 2021 рік; враховуючи, що Консорціум повністю залежав від моменту підготовки адвокатом відповідних первинних документів щодо підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, здійснити відповідні заходи у визначений процесуальним законом строк, як вказано в оскаржуваній ухвалі, було неможливо.

Також скаржник зазначав, що судом не було досліджено доказів, наданих Консорціумом на підтвердження понесених ним судових витрат, а також не спростовано того, що відповідні витрати на професійну правничу допомогу Консорціумом реально були понесені, як і не аргументовано того, що існують інші обставини, які позбавляють останнього, як сторону у справі, права на відшкодування відповідних судових витрат.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Консорціуму на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/9352/20, розгляд апеляційної скарги призначено на 09.06.2021, встановлено ТОВ «Будмонтажсервіс І» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

ТОВ «Будмонтажсервіс І» скористалося правом, наданим статтею 263 ГПК України, надало відзив на апеляційну скаргу, в якому висловило заперечення проти її вимог, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач наголошував на тому, що факт перебування або не перебування у відпустці адвоката Крикуна В.Б., як співробітника однієї юридичної особи - Адвокатського об`єднання «Крикун та партнери» не може ставитися в залежність, та, відповідно, бути поважною причиною невиконання іншою юридичною особою - Консорціуму, як стороною у справі, свого обов`язку щодо подання суду доказів, у встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України строк; факт перебування у відпустці адвоката Крикуна В.Б., як одного співробітника адвокатського об`єднання жодним чином не перешкоджав останньому в особі його іншого співробітника (адвоката Бегларян О.Ф.) виконати взяті на себе обов`язки перед своїм клієнтом щодо своєчасного та повного оформлення документів про надані адвокатські послуги за 2021 рік; у період відпустки з 03.03.2021 по 23.03.2021 адвокат Крикун В.Б. продовжував здійснювати адвокатську діяльність, зокрема, представництво відповідних осіб у судових засіданнях у справах № 755/13081/19, №905/719/20 та №755/12201/20, а відтак, Наказ Адвокатського об`єднання «Крикун та партнери» № 24 від 02.03.2021 «Про надання частини щорічної відпустки Крикуну В.Б. » є сумнівним та неналежним, в розумінні ст. 78 ГПК України, доказом, який суперечить іншим доказам, а саме, постановленим ухвалам у вказаних справах; місто Київ опинилося у «червоній» зоні карантину з 20.03.2021, в той час, як у відпустці з посиланням на вказану обставину адвокат Крикун В.Б. перебував з 03.03.2021; більшість документів, якими оформлено результати надання адвокатських послуг Консорціуму були складені до 02.03.2021, тобто до закінчення судових дебатів у справі, проте з невідомих причин не були подані суду у встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України процесуальний строк; адвокатом безпідставно віднесено до витрат на професійну правничу допомогу кошти зі сплати судового збору, а також за складення проекту мирової угоди, про намір укладення якої жодна із сторін під час розгляду справи не заявляла.

04.06.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Консорціуму надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій останній наголошував на тому, що наведені у вказаному відзиві доводи є надуманими, непідтвердженими належними доказами, а обставини, на які посилається позивач за первісним позовом, не мають жодного значення для розгляду даної справи; всі подані процесуальні документи від імені ТОВ «Будмонтажсервіс І» за підписом адвоката Фелді О. без окремого доручення цього товариства, на підставі окремого договору укладеного останнім саме з цим адвокатом, що здійснює індивідуальну діяльність, не можуть прийматися до уваги судом, оскільки вказана особа не має на це жодних повноважень; стороною договору про надання правової допомоги є Адвокатське об`єднання «Крикун та партнери», а відтак, для підписання первинних документів за послуги 2021 року Крикуну В.Б. , як єдиному підписанту, необхідно перебувати в офісі адвокатського об`єднання, в якому зберігаються бланки документів, печатки, наявна комп`ютерна техніка та копіювальні пристрої, що необхідні для підготування відповідного пакету документів, що неможливо здійснити під час відпустки; в період дії у країні карантинних обмежень, за фактичного призупинення роботи саме в офісі Адвокатського об`єднання «Крикун та партнери» підготувати та вчасно надати Консорціуму відповідні копії первинних документів про надання правничої допомоги було неможливо.

У судовому засіданні 09.06.2021 представники скаржника підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким клопотання скаржника про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача за первісним позовом вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними та необґрунтованими, просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

09.06.2021 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п. 9, 14 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк; про залишення позову (заяви) без розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, за змістом наведених положень процесуального законодавства, обов`язковою умовою подання до суду доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу є звернення до суду з такими доказами в межах встановленого законом строку для подання доказів або його поновлення за рішенням суду, а саме, дотримання встановленого приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України п`ятиденного строку з дня ухвалення рішення суду (у разі неподання доказів до закінчення судових дебатів та за умови наявності відповідної заяви, зробленої до закінчення останніх).

В силу приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України місцевим господарським судом правомірно враховано правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладену в додатковій постанові від 03.03.2021 у справі №912/354/20, відповідно до якої докази, які стосуються розміру судових витрат подаються у суворо визначені кодексом строки: до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як встановлено судом першої інстанції, рішення суду у справі №910/9352/20 було ухвалено 02.03.2021, тобто з огляду на приписи ч. 8 ст. 129 ГПК України останнім днем п`ятиденного строку для подання відповідних доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу є 09.03.2021 (з урахуванням вихідних та святкових днів).

При цьому, з матеріалів справи та наданих заявником доказів вбачається, що вступна та резолютивна частини рішення у даній справі, згідно зі ст. 240 ГПК України, проголошені Господарським судом міста Києва в судовому засіданні 02.03.2021, яке відбулось, зокрема, за участі представника Консорціуму адвоката Крикуна В.Б., що підтверджується протоколом вказаного судового засідання.

Однак, Консорціум звернувся до Господарського суду міста Києва з клопотанням про відшкодування витрат на правничу допомогу з наданням відповідних доказів на їх підтвердження 25.03.2021, тобто поза межами встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України строку.

За приписами ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У відповідності до ч. 3 ст. 116 ГПК України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, метою яких є недопущення перетворення судового розгляду у безладний процес.

Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірною гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява № 35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Як правильно зауважив суд першої інстанції, подаючи відповідне клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання доказів, заявник повинен вказати на існування певних причин, які зумовили прострочення подання таких доказів витрат на професійну правничу допомогу, за наслідками оцінки яких суд вправі поновити вказаний процесуальний строк (тільки якщо дійде висновку, що причини пропуску такого строку є поважними).

Обґрунтовуючи підстави для поновлення пропущеного процесуального строку для подання доказів, понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу, у поданому клопотанні відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) посилався на неможливість вчасного подання клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та відповідних доказів повноважним представником Консорціуму - адвокатом Крикуном В.Б. у зв`язку з перебуванням вказаної особи у відпустці, на підтвердження чого надано копію наказу Адвокатського об`єднання «Крикун та партнери» № 24 від 02.03.2021 «Про надання частини щорічної відпустки Крикуну В.Б.».

Так, згідно з Наказом № 24 від 02.03.2021, підписаним Крикуном В.Б. як керуючим партнером Адвокатського об`єднання «Крикун та партнери», останньому надано частину щорічної відпустки на 21 календарний день з 03.03.2021 по 23.03.2021.

За твердженням заявника, зазначені обставини є поважними, та, відповідно, зумовили підготовку необхідних документів та вирішення питання оформлення результатів надання адвокатських послуг, зокрема, звіту про надання послуг за період з 01.01.2021 по 24.03.2021 та акту про надання послуг від 24.03.2021 після закінчення відпустки адвоката Крикуна В.Б., оскільки законодавчими приписами ст. 129 ГПК України вимагається належне обґрунтування підстав та розміру понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу.

Додатково заявник наголошував на наявності небезпеки захворювання на коронавірусну хворобу для представника Крикуна В.Б., що і було причиною для перебування останнього у відпустці та обмеження зустрічей з клієнтами.

Однак, на переконання колегії суддів, вказані заявником обставини правомірно не були визнані судом першої інстанції поважними та такими, що є підставою для поновлення встановленого законом строку з огляду на наступне.

За змістом ч. 8 ст. 129 ГПК України саме на сторону у справі покладається обов`язок подати суду докази понесених нею судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі є позивач та відповідач. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу (ч. 2 ст. 45 ГПК України). Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу (ч. 3 ст. 45 ГПК України).

Разом з тим, ані Адвокатське об`єднання «Крикун та партнери», ані сам адвокат Крикун В.Б. не мають статусу сторони або іншого учасника даної справи, а є лише представником однієї із сторін у справі - Консорціуму, тобто чинним процесуальним законом безпосередньо на вказане об`єднання та його адвоката не покладено жодного обов`язку з подання до суду доказів на понесення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вказаний обов`язок покладено на відповідну сторону спору, в даному випадку на Консорціум.

Отже, як правильно зауважує позивач за первісним позовом, факт перебування у відпустці адвоката Крикуна В.Б. не може бути поважною причиною невиконання Консорціумом, як стороною у справі, свого обов`язку щодо подання суду доказів, у встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України строк.

Посилання відповідача за первісним позовом на те, що адвокат Крикун В.Б., як співробітник Адвокатського об`єднання «Крикун та партнери», мав виготовити певні документи, що підтверджують розмір судових витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом даної справи, на переконання колегії суддів, не є тією обставиною, яка звільняє від виконання власних процесуальних обов`язків.

При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, чинним процесуальним законодавством не передбачено конкретного переліку причин пропуску процесуальних строків для подання доказів витрат на професійну правничу допомогу, які в розумінні законодавця є поважними, однак, поважність підстав для його поновлення не може бути обґрунтована визначенням безпосереднього виконавця роботи в межах установи, організації, підприємства тощо. Встановлений внутрішній порядок розподілу роботи або документації, а також надання щорічних відпусток не може впливати на обчислення процесуальних строків.

Доводи заявника щодо введення карантину та перебування особи, якою підписано надані суду докази у відпустці не можуть бути розцінені судом як поважні чи як непереборні обставини для поновлення строку на подання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, оскільки зводяться до внутрішньої організації роботи адвоката.

Будь-яких інших доказів неможливості звернутися з доказами на підтвердження витрат на правову допомогу в межах процесуального строку та які б підтверджували наявність особливих та непереборних обставин, що перешкодили вчинити відповідні процесуальні дії та подати необхідні документи відповідачем за первісним позовом не надано.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що адвокат Крикун В.Б. здійснює адвокатську діяльність в організаційно-правовій формі адвокатського об`єднання у відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту.

Як зазначає позивач за первісним позовом та не заперечує відповідач за первісним позовом, засновниками (учасниками) Адвокатського об`єднання «Крикун та партнери» є:

- Крикун Віктор Борисович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3810 від 30.07.2009;

- Бегларян Олена Феліксівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/2566 від 04.06.2020.

Разом з тим, зобов`язаною стороною за договором про надання правової допомоги № 01/06/01 від 01.06.2020, на підставі якого адвокат Крикун В.Б., як співробітник Адвокатського об`єднання «Крикун та партнери» надавав правову допомогу відповідачеві за первісним позовом з представництва його інтересів у справі № 910/9352/20 є саме вказане адвокатське об`єднання, а не особисто адвокат Крикун В.Б. Будь-яких виключень/застережень з цього приводу вказаний договір не містить.

За таких обставин, факт перебування у відпустці адвоката Крикуна В.Б., як одного співробітника Адвокатського об`єднання «Крикун та партнери», жодним чином не перешкоджало вказаному адвокатському об`єднанню в особі його іншого співробітника, зокрема, адвоката Бегларян О.Ф., виконати взяті на себе обов`язки перед своїм клієнтом - Консорціумом в частині своєчасного та повного оформлення документів про надані адвокатські послуги за 2021 рік.

Крім того, у своєму клопотанні про відшкодування судових витрат Консорціум просить стягнути з ТОВ «Будмонтажсервіс І» витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 757 400,00 грн, які складаються з:

- витрат на професійну правничу допомогу за період з 01.07.2020 по 30.09.2020 у розмірі 179 500,00 грн;

- витрат на професійну правничу допомогу за період з 01.10.2020 по 31.12.2020 у розмірі 432 900,00 грн;

- витрат на професійну правничу допомогу за період з 01.01.2021 по 24.03.2021 у розмірі 145 000,00 грн.

На підтвердження вказаних витрат Консорціумом до клопотання додано договір про надання правої допомоги №01/06/01 від 01.06.2020, додаткові угоди до вказаного договору №1 від 28.07.2020 та №4 від 10.08.2020, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.09.2020, від 31.12.2020 та від 24.03.2021, звіти про надання послуг за вищевказані періоди, рахунки від 01.08.2020, 18.08.2020, 13.10.2020, 18.11.2020, 21.12.2020, 13.01.2021, 15.01.2021, 18.01.2021, 29.01.2021, 16.02.2021, а також платіжні доручення від 02.09.2020, 03.08.2020, 01.09.2020, 25.09.2020, 13.10.2020, 18.11.2020, 21.12.2020, 14.01.2021, 16.01.2021, 18.01.2021, 29.01.2021, 18.02.2021.

Таким чином, більшість доданих до клопотання Консорціуму документів, якими оформлено результати надання Адвокатським об`єднанням «Крикун та партнери» адвокатських послуг вже були складені до 02.03.2021 та оплачені Консорціумом, що об`єктивно підтверджується платіжними дорученнями, тобто до закінчення судових дебатів та прийняття рішення у справі.

Водночас, посилаючись у клопотанні про відшкодування судових витрат від 25.03.2021 на неможливість оформлення відповідних документів щодо результатів надання адвокатських послуг за 2021 рік (за період з 01.01.2021 по 24.03.2021) у зв`язку з відпусткою адвоката Крикуна В.Б., позивач додає документи та просить стягнути витрати за послуги, надані також в інші періоди (з 01.07.2020 по 30.09.2020 та з 01.10.2020 по 31.12.2020), не вказуючи про поважність причин неподання таких документів у встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України строк.

З викладеного вбачається, що пропуск строку на подання до суду доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу залежав не від об`єктивних причин, а від суб`єктивних чинників, які відповідач за первісним позовом міг та повинен був уникнути під час звернення до суду.

За приписами ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В свою чергу, органи державної влади, суб`єкти господарювання та громадяни поставлені законом у рівні умови, у зв`язку з чим вибіркове надання господарським судом суб`єктивних переваг одним господарюючим суб`єктам перед іншими учасниками судового процесу призведе до порушення вищевказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Таким чином, з огляду на наведені представником Консорціуму підстави для поновлення строку на подання доказів понесених витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що такі не є поважними та не можуть бути взяті до уваги в якості підстав для поновлення відповідного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що звернувшись до суду з даним клопотанням лише 25.03.2021, Консорціумом пропущено 5-ти денний строк, встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України, і причини пропуску такого строку не можуть бути визнані поважними, а отже, відсутні підстави для задоволення клопотання про поновлення процесуального строку.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 129 ГПК України у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на викладені вимоги законодавства, суд першої інстанції правомірно залишив заяву Консорціуму про прийняття додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі №910/9352/20 без розгляду.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на прийняття оскаржуваної ухвали неповноважним складом суду, з порушенням принципу незмінності складу суду та порядку призначення складу суду щодо розгляду клопотання Консорціуму, виходячи з наступного.

Як було зазначено вище, Консорціум звернувся до Господарського суду міста Києва з клопотанням про відшкодування судових витрат та поновлення пропущеного з поважних причин процесуального строку для подання доказів 25.03.2021 (вх. №01-20/3049/21).

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.03.2021 визначено суддю у даній справі щодо розгляду вказаного клопотання Гулевець О.В.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва щодо призначення повторного автоматизованого розподілу матеріалів судової справи від 26.03.2021 №05-23/418/21 у зв`язку з перебуванням судді Гулевець О.В. у відпустці, відповідно до п. 4.3 Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду міста Києва, затверджених рішенням зборів суддів від 14.09.2015 №17 (далі - Засади), призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів судової справи №910/9352/20, зареєстрованих за вх. №01-20/3049/21.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2021 у зв`язку з відпусткою судді Гулевець О.В. клопотання Консорціуму передано на розгляд судді Селівону А.М.

Згідно з п. 1 розділу VI Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30, у редакції рішення Ради суддів України від 17.07.2020 № 38 (далі - Положення), вхідна кореспонденція, в тому числі процесуальні документи, приймається і опрацьовується користувачами відповідно до їх функціональних обов`язків та реєструється в АСДС в день її надходження.

Відповідно до підпункту 5 пункту 21 розділу VIII Положення передача судової справи (матеріалів кримінального провадження) раніше визначеному судді, колегії суддів, палаті або об`єднаній палаті проводиться модулем автоматизованого розподілу щодо, зокрема, заяв або клопотань, що надійшли для вирішення питання про прийняття додаткового судового рішення.

Крім того, за приписами п. 4.2.1 Засад раніше визначеному у судовій справі головуючому судді (судді-доповідачу) передаються, зокрема, заяви (клопотання), що надійшли для вирішення питання про прийняття додаткового судового рішення.

При цьому, у відповідності до п. 4.3 Засад, у разі відсутності раніше визначеного у судовій справі головуючого судді у випадках, передбачених п.п.4.2.1-4.2.7 цих Засад, такі заяви (скарги, клопотання) підлягають повторному автоматизованому розподілу.

Як вбачається зі Звіту передачі судової справи раніше визначеному складу суду (дата та час початку автоматизованого розподілу: 26.03.2021 10:05:51), клопотання Консорціуму (вх. №01-20/3049/21) було передано судді-доповідачу Гулевець О.В. згідно з п. 21 Розділу VIIІ Положення.

Зі Звіту повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями (дата та час початку автоматизованого розподілу: 26.03.2021 16:41:47) вбачається, що суддя Гулевець О.В. перебувала у відпустці (табель: Відпустка менше 14 календ.днів).

Враховуючи викладене, посилання апелянта на відсутність правових підстав для проведення повторного автоматизованого розподілу справи щодо розгляду відповідного клопотання Консорціуму у зв`язку з тим, що суддя Гулевець О.В. 30.03.2021 проводила судові засідання, в тому числі і у даній справі, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що суперечать наведеним положенням Засад (п. 4.3), оскільки станом на 26.03.2021 суддя Гулевець О.В. перебувала у відпустці, що підтверджується, у тому числі, наданим апелянтом звітом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

При цьому, доводи скаржника про неправомірність проведення повторного автоматизованого розподілу на наступний день після подання до суду відповідного клопотання Консорціуму, колегія суддів відхиляє як такі, що не впливають на законність складу суду (судді-доповідача), визначеного автоматизованою системою діловодства суду.

Доказів незаконного втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду під час здійснення повторного автоматизованого розподілу справи щодо розгляду вказаного клопотання Консорціуму матеріли справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів відхиляє посилання апелянта на прийняття оскаржуваної ухвали неповноважним складом суду, з порушенням принципу незмінності складу суду та порядку призначення складу суду щодо розгляду даного клопотання.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для залишення без розгляду клопотання Консорціуму про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/9352/20.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі, у відзиві на апеляційну скаргу та відповіді на відзив на апеляційну скаргу, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність прийняття судом оскаржуваної ухвали у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарським судом міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/9352/20 прийнята з правильним застосуванням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін, а апеляційна скарга Консорціуму - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253-255, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Консорціуму «Науково-виробниче об`єднання «Укргідроенергобуд» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі № 910/9352/20 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі №910/9352/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/9352/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.06.2021.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова