ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2021 р. Справа №914/176/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бонк Т.Б.,

Суддів Матущак О.І.,

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Борщ І.О.,

учасники справи не забезпечили явки своїх представників,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства Медикоцентр-захід, б/н від 28.10.2020 (вх. № апеляційного суду 01-05/3102/20 від 02.11.2020)

на рішення Господарського суду Львівської області від 08 жовтня 2020 року (головуючий суддя Козак І.Б., повний текст складено та підписано 19.10.2020, м. Львів)

у справі №914/176/20

за позовом Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1, м. Львів, в інтересах держави в особі позивача: Виконавчого комітету Винниківської міської ради, м. Винники, Львівська область

до відповідача Приватного підприємства Медикоцентр-захід, м. Львів

про стягнення 282 239,13 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У січні 2020року заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №1 звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом в інтересах Виконавчого комітету Винниківської міської ради до ПП «Медикоцентр-захід» про стягнення 282 239,13 грн заборгованості, з яких 193 310,60грн основного боргу, 73 395,89грн пеня, 6 399,31грн 3%річних, 9 133,33грн інфляційній втрати.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в порушення умов укладеного з Виконавчим комітетом Винниківської міської ради договору №148 про пайову участь в розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста від 30.05.2018 відповідач не здійснив повної оплати пайового внеску, внаслідок чого станом на дату подання позову його борг становив 193 310,60 грн. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України та п.5.1 договору прокурором та позивачем нараховано відповідачу 73395,89 грн пені, 6399,31 грн 3% річних та 9133, 33 грн інфляційних втрат.

Як на підстави для звернення до суду з вказаним позовом в інтересах держави прокурор вказав на невжиття позивачем ефективних та достатніх заходів захисту майнових прав та інтересів територіальної громади в частині наповнення місцевого бюджету за рахунок коштів пайової участі.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 08 жовтня 2020 року у справі №914/176/20 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 63 99,31 грн 3% річних, 9 133,33 грн інфляційних втрат, 69 875,60 грн пені. В задоволенні решти вимог відмовлено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь Прокуратури Львівської області 41 801,78 грн судового збору. Закрито провадження у справі №914/176/20 в частині стягнення 193 310,60 грн.

При прийнятті рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції встановив, що в порушення взятих на себе зобов`язань на підставі договору №148 від 30.05.2018 відповідач не здійснив повної оплати пайового внеску. Разом з тим, після відкриття провадження у даній справі відповідач сплатив решту суми пайового внеску в розмірі 193 310,60 грн, у зв`язку з чим суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України закрив провадження у справі в цій частині. Перевіривши проведений позивачем розрахунок пені, 3%річних та інфляційних втрат, суд встановив, що 3%річних та інфляційній втрати нараховані позивачем правомірно та підлягають до стягнення в повному обсязі, однак при розрахунку пені не враховані дати сплати відповідачем боргу, у зв`язку з чим суд вказав, що до стягнення з відповідача підлягає пеня в сумі 69 875,60грн. Суд відхилив доводи відповідача про наявність підстав для залишення поданого прокурором позову без розгляду у зв`язку з недотриманням розумного строку для реалізації уповноваженим органом своїх повноважень на звернення до суду з позовом, вказавши на факт тривалої несплати відповідачем решти пайового внеску, і що такий був погашений лише після подання прокурором позову, що в свою чергу підтверджує пасивну поведінку позивача у вирішенні вказаного питання.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення 63 99,31 грн 3% річних, 9 133,33 грн інфляційних втрат, 69 875,60 грн пені, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення в цій частині скасувати та залишити позов без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що в порушення вимог ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор не виконав свого обов`язку щодо попереднього повідомлення позивача про звернення до суду в інтересах держави (повідомлення було надіслано лише 17.01.2020, а позов поданий 23.01.2020, в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем такого повідомлення), органу місцевого самоврядування не було надано розумного строку для самостійного звернення до суду, що, на думку апелянта, не може свідчити про бездіяльність такого органу та наявність підстав для представництва інтересів держави саме прокурором.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Прокурор вказує, зокрема, що укладений сторонами договір пайової участі передбачав здійснення періодичних платежів відповідачем, однак такі умови не були ним дотримані, що тривалий час залишалось без реагування позивача шляхом самостійного звернення до суду. При цьому, звертає увагу суду, що відповідач погасив заборгованість лише після звернення прокурора з позовом до суду. Зазначає про дотримання прокурором передбаченої ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» порядку підтверджується надісланням позивачу відповідного повідомлення від 16.01.2020 про звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.11.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача.

Подальший рух справи викладено в ухвалах апеляційного суду.

Ухвалою від 01.04.2021 розгляд справи призначено в судовому засіданні 25.05.2021.

У судове засідання 25.05.2021 учасники справи не забезпечили явки своїх представників.

Копія ухвали апеляційного суду від 01.04.2021, надіслана скаржнику на адресу, вказану в апеляційній скарзі: м.Львів, вул. Стороженка,12, повернулась до апеляційного суду з довідкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Поряд з тим, упродовж розгляду справи судом відповідач не повідомляв суд про зміну свого місцезнаходження відповідно до вимог ч. 7 ст. 120ГПК України, згідно з якою учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

За приписами п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

30.05.2018 Виконавчий комітет Винниківської міської ради (сторона - 1) та ПП «Медикоцентр-захід» (сторона - 2) уклали договір № 148 про пайову участь в розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури міста.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору ПП «Медикоцентр-захід» зобов`язалось прийняти участь у розвитку інфраструктури міста Винники шляхом сплати до бюджету міста коштів при здійсненні будівництва об`єкта: багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом на земельній ділянці по вул. Івасюка у м. Винники Львівської обл.

Згідно з п. 2.1. договору розмір та порядок сплати пайової участі визначається стороною-1 і міститься в розрахунку, який є додатком до цього договору і невід`ємною його частиною.

Відповідно до п. 2.2, п. 2.3 договору сторона-2 зобов`язується сплатити пайову участь в розмірі 790 310,16 грн до 31.18.2018.

Умовами п.5.1 сторони передбачили, що за порушення стороною2 зобов`язань за цим договором остання сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню в розмірі подвійною облікової ставки НБУ від суми невиконаних зобов`язань за цим договором за кожен день прострочення.

Згідно з п. 6.4. договору жодна із сторін не має права передавати свої права та обов`язки за договором третім особам без попередньої письмової згоди іншої сторони.

У п. 7.3. договору передбачено, що він набирає юридичної сили з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання ними взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до п. 7.6 термін дії договору - 31.12.2018р.

У додатку №2 до договору сторони передбачили графік сплати пайової участі, а саме:червень 2018 113 000.00 грн, липень 2018 - 113000,00 грн, серпень 2018 - 113000,00 грн, вересень 2018-113000,00 грн., жовтень 2018 - 113000,00 грн., листопад 2018 -113000.00 грн. ,грудень 2018 - 112310,16 грн.

В подальшому додатковою угодою №1 від 12.11.2018 до договору №148 (том 1,а..с 73) сторони уточнили графік сплати пайової участі та встановили його наступним чином:

-листопад 2018 -98 500.00 грн.,

-грудень 2018 98 500,00 грн,

-січень 2019 98 500,00грн,

-лютий 2019 98 500,00грн;

-березень 2019 98 500,00грн;

-квітень 2019 98 500,00грн;

-травень 2019 -98 500,00грн;

-червень 2019 100 810,16грн.

Листом №1176/04-21/18в від 22.11.2019 Виконавчий комітет Винниківської МР звернувся до відповідача з проханням погасити існуючу заборгованість зі сплати пайових внесків в розмірі 193 310,16 грн (том 1,а.с. 31).

Листом від 19.12.2019 №09/04-23/2410 на запит заступника керівника Львівської місцевої прокуратури№1 про надання матеріалів в порядку ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» від 13.11.2019 Виконавчий комітет Винниківської МР надіслав розрахунок заборгованості відповідача по договору про пайову участь №148 від 30.05.2018 (том 1,а.с. 21).

Листом №30/04-21/09в від 13.01.2020 на запит заступника керівника Львівської місцевої прокуратури№1 про надання матеріалів в порядку ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» Виконавчий комітет Винниківської МР повідомив про заборгованість ПП «Медикоцентр-захід» зі сплати пайового внеску СТАНОМ НА 13.01.2021 в розмірі 193 310,60 грн, також позивачем нараховано відповідачу 73 395,89 грн. пені, 6 399,31 грн. 3% річних та 9 133,33 грн. інфляційних втрат (том 1,а.с. 32).

Листом №14034/106-246-вих-20 від 16.01.2020 Львівська місцева прокуратура №1 повідомила міського голову м.Винник про звернення з позовом до суду про стягнення з ПП «Медикоцентр-захід» зі сплати пайового внеску в розмірі 193 310,60 грн, 73 395,89 грн пені, 6 399,31 грн 3% річних та 9 133, 33 грн інфляційних втрат.

Як на підтвердження надіслання вказаного листа прокурор надав опис вкладення цінний лист від 17.01.2020, фіскальний чек та поштову накладну.

Після відкриття провадження ухвалою від 23.01.2020 у даній справі відповідач сплатив на користь позивача основний борг (решта суми пайового внеску в сумі 193 310,60 грн), що підтверджується платіжним дорученням №20 від 07.02.2020 на суму 25 000,00 грн та платіжним дорученням №108 від 10.08.2020 на суму 168 310,16 грн (том 1,а.с. 128-129).

Відповідно до довідки позивача станом на 10.09.2020 заборгованість ПП «Медикоцентр-захід» зі сплати пайового внеску за договором про пайову участі від 30.05.2018р. №148 відсутня.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (яка була чинною на дату укладання договору) порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України від 20.09.2019 N 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні»(яким серед іншого виключено ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності») визначено, що Договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання (закон в цій частині набрав чинності з 1 січня 2020 року).

Матеріалами справи підтверджено, що 30.05.2018 сторони уклали договір № 148 про пайову участь в розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури міста, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання взяти участь у розвитку інфраструктури міста Винники шляхом сплати до бюджету міста 790 310,16грн відповідно до передбаченого сторонами графіку, зокрема, останній платіж згідно з додатковою угодою №1 від 12.11.2018 мав бути здійснений у червні 2019року.

Згідно з частиною 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відтак відповідач мав сплатити повну суму пайового внеску у червні 2019року, проте не сплатив.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом ,пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення ( ч.3 ст. 549 ЦК України).

Умовами п.5.1 сторони передбачили, що за порушення стороною2 зобов`язань за цим договором остання сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню в розмірі подвійною облікової ставки НБУ від суми невиконаних зобов`язань за цим договором за кожен день прострочення.

У зв`язку з неповною сплатою суми пайового внеску у січні 2020року заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №1 звернувся до суду про стягнення з відповідача 193 310,60грн основного боргу, 73 395,89грн пені, 6 399,31грн 3%річних, 9 133,33грн інфляційній втрати.

Разом з тим, після відкриття провадження у даній справі відповідач сплатив основний борг в сумі 193 310,60 грн, у зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України закрив провадження у справі в цій частині.

Перевіривши проведений позивачем розрахунок пені, 3%річних та інфляційних втрат, суд встановив, що 3%річних та інфляційній втрати нараховані позивачем правомірно та підлягають до стягнення в повному обсязі. Разом з тим, при розрахунку пені позивач не враховував дати сплати відповідачем боргу, у зв`язку з чим суд вказав, що до стягнення з відповідача підлягає пеня в сумі 69 875,60грн

Такі висновки суду першої інстанції підтверджується матеріалами справи та не оскаржені сторонами.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідач стверджує про порушення прокурором встановленого ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» порядку попереднього повідомлення позивача про звернення до суду в інтересах держави, що, на думку апелянта, не може свідчити про бездіяльність такого органу та наявність підстав для представництва інтересів держави саме прокурором.

Однак колегія суддів відхиляє такі твердження скаржника з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами 3, 5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої вказаної статті прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з положеннями частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 ЗУ Про прокуратуру).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1 -3 частини 4 зазначеної статті).

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц та від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 вказала, що системне тлумачення абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону Про прокуратуру дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. "Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 927/468/20 викладено висновок, що часовий проміжок, який минув між повідомленням позивача та поданням позову у справі, не завжди є вирішальним у питанні дотримання прокурором приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Критерій "розумності", який наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, має визначатися з урахуванням великого кола чинників і не може бути оцінений виключно у часовому аспекті. До таких чинників відноситься, зокрема, але не виключно, обізнаність позивача про наявність правопорушення та вжиті ним заходи з моменту такої обізнаності спрямовані на захист інтересів держави. Схожі за змістом висновки сформовані також у постановах Верховного Суду від 23.02.2021 у справі №923/496/19, від 11.03.2021 у справі №920/821/18.

Матеріалами даної справи підтверджено, що останній платіж перед зверненням прокурора у січні 2021 року до суду, був сплачений відповідачем лише 09.09.2019 (при цьому, що умовами договору було передбачено повну сплату пайового внеску у червні 2019року). Лише у листопаді 2019року Виконавчий комітет Винниківської МР звернувся до відповідача з проханням погасити існуючу заборгованість зі сплати пайових внесків в розмірі 193 310,16 грн (том 1,а.с. 31). При цьому, як вбачається з матеріалів даної справи, такому зверненню передував запит прокурора від 13.11.2019, у відповідь на який позивач листом від 19.12.2019 №09/04-23/2410 надіслав розрахунок заборгованості відповідача по договору про пайову участь №148 від 30.05.2018 (том 1,а.с. 21).

Жодні докази на підтвердження вжиття позивачем самостійно заходів для стягнення з відповідача заборгованості з моменту, коли позивачу стало відомо (за умовами договору з червня 2019, з листа від 22.11.2019 з листопада 2019року) про порушення відповідачем умов договору, в матеріалах справи відсутні.

Листом №14034/106-246-вих-20 від 16.01.2020 Львівська місцева прокуратура №1 повідомила міського голову м.Винник про звернення з позовом до суду про стягнення з ПП «Медикоцентр-захід» зі сплати пайового внеску в розмірі 193 310,60 грн, 73 395,89 грн пені, 6 399,31 грн 3% річних та 9 133, 33 грн інфляційних втрат.

Як на підтвердження надіслання вказаного листа прокурор надав опис вкладення цінний лист від 17.01.2020, фіскальний чек та поштову накладну.

Згідно з поштовим штемплем на конверті позовна заява подана до суду 23.01.2020.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає доведеним прокурором факт бездіяльності компетентного органу як необхідної умови для звернення прокурора з позовом у даній справі та відхиляє як безпідставні доводи скаржника про необгрунтованість прокурором підстав для звернення до суду з вказаним позовом. При цьому, апеляційний суд зауважує, що відповідач здійснив повну оплату пайового внеску лише після звернення прокурора з вказаним позовом до суду, що в свою чергу, також підтверджує пасивну поведінку позивача як уповноваженого органу у вирішенні цього питання.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 08 жовтня 2020 року у справі №914/176/20 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства Медикоцентр-захід, б/н від 28.10.2020 (вх. № апеляційного суду 01-05/3102/20 від 02.11.2020) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 08 жовтня 2020 року у справі №914/176/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.06.2021

Головуючий (суддя-доповідач): Т.Б. Бонк

Судді

О.І. Матущак

Г.Г. Якімець