УХВАЛА

08 червня 2021 року

м. Київ

Справа № 912/1694/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

розглянувши касаційну скаргу Кропивницької міської ради

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.03.2021 та рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.12.2020 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зартех"

до Кропивницької міської ради

про визнання договору поновленим та додаткової угоди укладеною

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Кропивницької міської ради на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.03.2021 та рішення Господарського суду Кіровоградської області від 02.12.2020 у справі № 912/1694/20 та призначено розгляд справи у судовому засіданні 25.05.2021.

У судовому засіданні 25.05.2021 за ухвалою від цієї ж дати оголошено перерву до 08.06.2021.

Як свідчать матеріали справи, предметом позову у цій справі є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Зартех" до Кропивницької міської ради про визнання поновленим на той же строк і на тих самих умовах договору оренди землі від 29.01.2010 № 3 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :29:268:0001, загальною площею 3429,17 м2, та визнання укладеною додаткової угоди від 11.03.2020 № 1 до зазначеного договору оренди землі у редакції, наведеній у позовній заяві, на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 02.12.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 03.03.2021, позов задоволено частково. Визнано укладеною додаткову угоду від 11.03.2020 № 1 до договору оренди землі від 29.01.2010 № 3 у редакції, зміст якої викладено у резолютивній частині судового рішення. У задоволенні позову в частині визнання поновленим спірного договору оренди землі відмовлено.

Рішення суду в частині задоволення позову мотивоване тим, що відповідач є орендарем спірної земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 29.01.2010 № 3, право оренди він набув у силу положень статті 377 Цивільного кодексу України, статті 120 Земельного кодексу України та статті 7 Закону України "Про оренду землі"; як належний орендар позивач має право на поновлення дії договору оренди згідно з положеннями частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі"; позивачем дотримано процедуру поновлення дії договору та не одержано від відповідача заперечень щодо поновлення дії договору в установлений законом строк.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про визнання поновленим на той же строк і на тих самих умовах спірного договору оренди землі суд виходив із того, що в цій частині позивач обрав неефективний спосіб захисту своїх прав, який не призведе до їх поновлення.

Водночас згідно з ухвалою від 14.01.2021 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду справу № 903/1030/19 разом із касаційною скаргою фізичної особи-підприємця Лешика Ігоря Івановича на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2020 і рішення Господарського суду Волинської області від 11.02.2020 передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини 4 статті 302 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вважав за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц та № 159/5756/18, зокрема, що виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проєкт додаткової угоди. Порушення орендодавцем місячного строку для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі". І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Ухвала про передачу мотивована, зокрема, тим, що застосування вищевказаного підходу до поновлення дії договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах в разі продовження користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку його дії та відсутності заперечень орендодавця щодо цього нівелює закладений законодавцем механізм автоматичної пролонгації договору оренди (частина 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі") та позбавляє орендаря, якому згідно зі статтею 27 Закону України "Про оренду землі" забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку, додаткових гарантій стабільності орендних правовідносин, які знайшли своє відображення шляхом закріплення у законодавстві пролонгації договору оренди землі як самостійного механізму продовження строку його дії.

Також колегія суддів вважала, що переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк (частини 1- 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі") потрібно відрізняти від поновлення договору оренди землі (частина 6 статті 33 вказаного Закону), а ототожнення цих двох відмінних правових конструкцій є безпідставним, оскільки при поновленні договору відбувається продовження договірних відносин після закінчення строку договору оренди землі на той же строк та з умовами, що були передбачені у договорі оренди землі, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і відсутні заперечення орендодавця протягом одного місяця. Сутністю ж переважного права є укладення договору оренди землі на новий строк зі встановленням за домовленістю сторін умов, відмінних від існуючих, а не його автоматичне поновлення. Тобто переважне право орендаря стосується укладення нового договору оренди землі на новий строк і з новими умовами.

Також колегія суддів звертала увагу на судову практику (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, постанови Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 923/854/17, від 03.12.2020 у справі № 910/8619/19, від 16.09.2020 у справі № 904/5126/19, від 03.06.2020 у справі № 916/1666/18, від 03.03.2020 у справі №916/1657/18), яка склалася при розгляді спорів, пов`язаних з правовідносинами щодо оренди державного та комунального майна (особливості правового регулювання яких хоча і закріплено в спеціальному Законі України "Про оренду державного та комунального майна", однак їх зміст є аналогічним до змісту правовідносин щодо оренди землі), яка свідчить про необхідність розмежовувати інститут пролонгації договору оренди нерухомого майна та інститут продовження договору оренди на новий строк внаслідок переважного права добросовісного орендаря, який (інститут) за своєю суттю полягає у наданні орендарю переваги орендодавцем у разі наявності пропозицій інших господарюючих суб`єктів.

Водночас колегія суддів звертала увагу, що залежність поновлення договору оренди землі за частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" від надіслання орендарем листа-повідомлення з проєктом додаткової на практиці може викликати труднощі та штучні перепони у реалізації орендарями (у випадку оренди земель державної чи комунальної власності) правового механізму, передбаченого вказаною нормою, оскільки за підходу, запропонованого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц і №159/5756/18, орендар, який продовжує користуватися земельною ділянкою та належно виконувати умови договору оренди землі після закінчення строку його дії, у випадку відсутності в картці адміністративної послуги вимоги щодо подання проєкту додаткової угоди про поновлення вказаного договору (що, як свідчить судова практика, має непоодинокий характер) фактично буде позбавлений можливості реалізувати передбачений частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" правовий механізм у зв`язку із встановленням організаційного обмеження з прийняття до розгляду звернень суб`єктів (фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб) з питань продовження строку оренди земельної ділянки.

Крім того, при ототожненні переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк і пролонгації зазначеного договору та необхідності подання листа-повідомлення про намір орендаря продовжувати користуватися земельною ділянкою з проєктом додаткової угоди, виникає питання, який проєкт додаткової угоди повинен надати орендар, якщо він одночасно хоче змінити умови оренди, наприклад збільшити її строк, але і не заперечував би проти поновлення дії договору на раніше обумовлений строк.

Таким чином, на думку колегії суддів, відступлення від висновку щодо застосування положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції, яка була чинною до 15.07.2020, у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18, дозволить реалізувати розмежування переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк (частини 1- 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції, яка була чинною до 15.07.2020) та поновлення договору оренди землі (частина 6 статті 33 цього Закону у вказаній редакції), що забезпечить еволюційний та послідовний підхід до впорядкування судової практики щодо застосування норм зазначеного Закону при вирішенні відповідної категорії спорів, а також сприятиме дотриманню принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 справу № 903/1030/19 за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця Лешика Ігоря Івановича на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2020 та рішення Господарського суду Волинської області від 11.02.2020 за позовом фізичної особи-підприємця Лешика Ігоря Івановича до Луцької міської ради про визнання поновленим договору оренди землі прийнято та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 20.04.2021.

Згідно з ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2021 повідомлено учасників справи № 903/1030/19, що судове засідання з розгляду касаційної скарги фізичної особи-підприємця Лешика Ігоря Івановича відбудеться 06.07.2021.

Крім того, згідно з ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.08.2020 у справі № 200/606/18 справу № 200/606/18 було передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених у частині 3 статті 403 Цивільного кодексу України.

Передаючи справу № 200/606/18 на розгляд Великої Палати Верхового Суду, колегія суддів Касаційного цивільного суду вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування положень статті 120 Земельного кодексу України (неправильним застосуванням якої, у тому числі, мотивовано касаційну скаргу у справі № 912/1694/20, що розглядається) у разі окремого оплатного відчуження будівлі та земельної ділянки, на якій вона розміщена, викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду у складі колегії суддів іншого касаційного суду та одночасно дійшла висновку, що справа містить виключну правову проблему у застосуванні зазначеної норми права і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 справу № 200/606/18 прийнято та призначено до розгляду.

Станом на 08.06.2021 повний текст постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 200/606/18 офіційно не опубліковано та в Єдиному державному реєстрі судових рішень не оприлюднено, що підтверджується інформацією з офіційного сайту Єдиного державного реєстру судових рішень.

За змістом пункту 7 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі № 912/1694/20 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 903/1030/19 та справи № 200/606/18.

Керуючись пунктом 7 частини 1 статті 228, статтями 234, 314 Господарського процесуального кодексу України, Суд

У Х В А Л И В:

Зупинити провадження у справі № 912/1694/20 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 903/1030/19 та справи № 200/606/18.

Ухвалу направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак