ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2021 р. Справа № 911/1035/21

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В. розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аес-Групп»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акорд»

про стягнення 163805,16 грн

без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Аес-Групп» (далі позивач, ТОВ «Аес-Групп») з позовною заявою за вих. № 31/03/21 від 31.03.2021 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акорд» (далі відповідач, ТОВ «Акорд») про стягнення 163805,16 грн заборгованості.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що між ТОВ «Аес-Групп», як замовником, і ТОВ «Акорд», як виконавцем, 15.08.2017 укладено договір 15/08-1 на виготовлення, доставку та монтаж алюмінієвих конструкцій. За твердженнями позивача, на виконання умов вказаного договору ТОВ «Аес-Групп» перерахованого на користь ТОВ «Акорд» авансовий платіж у розмірі 1000000,00 грн. Зі слів позивача, відповідачем були виконанні роботи за договором лише на суму 836194,84 грн, водночас роботи на решту оплаченої суми авансу у розмірі 163805,16 грн не були виконанні відповідачем. У зв`язку з цим, як твердить позивач, останній звернувся із претензією до ТОВ «Акорд», в якій просив надати акти виконаних робіт на решту оплаченої суми авансу у розмірі 163805,16 грн або, у разі неможливості надати такі акти, добровільного повернути вказану суму оплачених коштів, однак претензія залишена відповідачем без належного реагування.

За доводами позивача, ним надіслано відповідачеві рішення про відмову від договору та повернення невикористаного авансового платежу в розмірі 163805,16 грн. Оскільки станом на дату звернення з даним позовом договірні зобов`язання були припинені, то позивач вважає, що правова підстава отримання відповідачем авансового платежу відпала, а тому він підлягає поверненню позивачу згідно з приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи); сторонам встановлено строки для вчинення процесуальних дій у справі.

Через канцелярію суду 11.05.2021 від ТОВ «Акорд» надійшло клопотання від 07.05.2021 про поновлення строку на подання відзиву на позов, у якому відповідач просить суд, зокрема, поновити пропущений строк на подачу відзиву на позов, прийняти до розгляду та долучити до матеріалів справи відзив на позов і додані до нього документи. Одночасно з цим клопотанням відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Розглянувши клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позов, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 113 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Частиною 8 ст. 165 ГПК України врегульовано, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.04.2021 відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. Вказаний строк є таким, що встановлений судом та відповідає встановленому законом строку.

Ухвалу суду від 13.04.2021 відповідач отримав 21.04.2021, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 391. Отже п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву сплинув 06.05.2021.

Клопотання про поновлення строку разом з відзивом на позовну заяву відповідачем направлено до суду засобами поштового зв`язку 07.05.2021, що підтверджується відомостями на поштовому конверті, у якому надійшли клопотання з відзивом на позов. Отже відповідачем строк на подання відзиву на позовну заяву пропущено.

В обгрунтування клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позов відповідач стверджує про те, що про наявність позову та порушеного провадження у справі ТОВ «Акорд» стало відомо із запізненням, у зв`язку з чим відповідач не мав можливості скористатись своїм правом на подачу відзиву на позов у встановлений судом строк.

Згідно з ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З метою повного та всебічного встановлення фактичних обставин справи, зважаючи на те, що період пропуску вчинення відповідної процесуальної дії є незначним (один день), а також враховуючи, що продовження встановленого судом процесуального строку не ставиться у залежність від поважності причин його пропуску, суд, керуючись ч. 2 ст. 119 ГПК України, вважає за можливе з власної ініціативи продовжити відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 07.05.2021 (фактична дата подання відзиву до відділення поштового зв`язку) та врахувати його під час вирішення спору.

Так, заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що період виконання господарських зобовязань відповідачем фактично співпав з періодом запровадження на території України карантину, що, зі слів відповідача, відобразилось на діяльності ТОВ «Акорд», насамперед зниженням реалізації його послуг і послуг виготовлення та доставки і монтажу алюмінієвих конструкцій, що, у свою чергу, призвело до відсутності коштів у відповідача для вчасних розрахунків з постачальниками та унеможливило повернення суми у розмірі 163805,16 грн, після отримання рішення про розірвання договору.

Відповідач також зауважує, що ТОВ «Акорд» 05.05.2021 перераховано на рахунок ТОВ «Аес-Групп» кошти в сумі 5000,00 грн, на підтвердження чого до відзиву долучено платіжне доручення № 6221 від 05.05.2021.

Крім того відповідач стверджує про те, що у зв`язку з розірванням договору відповідачем були понесені значні збитки. При цьому, за словами відповідача, ТОВ «Акорд» прикладає всі зусилля для укладення мирової угоди між сторонами.

Через канцелярію суду 24.05.2021 від ТОВ «Акорд» надійшла заява від 21.05.2021 із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у якій відповідач просить суд здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та проводити розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Обгрунтовуючи вказану заяву (заперечення) відповідач, зокрема, стверджує про те, що ним не було отримано позову та доданих до нього документів (матеріалів). Відповідач також зазначає, що дана справа має для нього істотне та принципове значення з тих обставин, що між позивачем та відповідачем є непорозуміння і недотримання, зі слів відповідача, позивачем умов договору. ТОВ «Акорд» стверджує, що обставини, які відповідач хоче повідомити суду, мають істотне значення та можуть суттєво вплинути на розгляд справи.

Розглянувши заяву ТОВ «Акорд» від 21.05.2021 із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

За приписами ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Твердження відповідача щодо неотримання ним позовної заяви суд вважає необгрунтованими та безпідставними, оскільки, як установлено судом, позовну заяву ТОВ «Акорд» отримано 21.04.2021, що підтверджується відомостями з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження поштового відправлення № 281, яким на адресу ТОВ «Акорд» позивачем здійснено відправлення копії позовної заяви з додатками.

Посилання відповідача на наміри повідомити суду обставини, які мають суттєве значення, без зазначення у заяві таких обставин та надання, за наявності, відповідних доказів, також не можуть братись судом до уваги як підстава для здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Інших обставин, за наявності яких суд міг би дійти висновку про необхідність розгляду справи в порядку загального позовного провадження, відповідачем суду не повідомлено.

Натомість судом враховано, що предметом даної справи є стягнення грошових коштів у розмірі 163805,16 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Характер спірних правовідносин має незначну складність, а обставини, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення учасників справи, та входять до предмета доказування, підлягають встановленню на підставі поданих суду доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи, і не вимагають заслуховування усних пояснень учасників справи, що, відповідно, виключає необхідність проведення судового засідання.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження (як спрощеного з викликом так і без виклику) учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Згідно з ч. 1-3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд зазначає, що відповідач мав всі процесуальні права та можливості, передбачені процесуальним законом та судом вони не обмежувались, зокрема, щодо права на ознайомлення з матеріалами справи, надання письмових пояснень та доказів. Відповідач не був позбавлений права реалізувати всі свої процесуальні права та добросовісно виконати свої обов`язки, передбачені законом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки в даному випадку справа є малозначною, яка розглядається тільки в порядку спрощеного позовного провадження, та подана заява не містить належного обґрунтування (з посиланням на відповідні докази) щодо необхідності розгляду справи в порядку загального позовного провадження, суд дійшов висновку, що заява відповідача задоволенню не підлягає.

Станом на дату ухвалення рішення у справі позивач відповідь на відзив до суду не надіслав.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ ТОВ «Аес-Групп» (замовник) та ТОВ «Акорд» (виконавець) 15.08.2017 укладено договір 15/08-1 на виготовлення, доставку та монтаж алюмінієвих конструкцій (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору виконавець зобов`язався відповідно до проектної документації та умов цього Договору виконати роботу з виготовлення та монтажу алюмінієвих конструкцій загальною площею 310,70 м2 (Додаток №1) (далі за текстом «Роботи») при будівництві комплексу багатоповерхових житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями, за адресою: Київська обл., смт Гостомель, вул. Прорізна 2, 7, 9, 11 проектний будинок № 1, поверх 8 - секції 1, 3, поверх 9 - секція 2 (надалі «Об`єкт»), а замовник зобов`язався оплатити їх вартість у відповідності до умов цього Договору.

За умовами п. 2.1. Договору загальна договірна вартість робіт за цим Договором, з урахуванням вартості усіх необхідних матеріалів, механізмів та вартості їх доставки на об`єкт складає 1386591,96 грн з ПДВ, в т. числі ПДВ 20% 231098,66 грн Додаток №1. В цю вартість включені всі витрати виконавця, необхідні для виконання робіт, передбачених проектом та цим Договором.

Договірні ціни на виконання робіт на одиницю виміру є твердими (п. 2.3. Договору).

Згідно з п. 2.4. Договору авансовий платіж складає 40% від суми згідно п. 2.1. Договору і здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 10 (десяти) банківських днів з дня підписання цього Договору.

Початком виконання робіт виконавцем за цим Договором є день, наступний за днем перерахування замовником на поточний рахунок виконавця суми згідно з п. 2.4. цього Договору (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п. 7.1. Договору прийом-передача виконаних виконавцем робіт оформлюється наступними документами:

- двостороннім Актом приймання виконаних будівельних робіт (складається за примірною формою КБ-2в «Акт приймання виконаних будівельних робіт» згідно Додатку Т ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва»);

- Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (складається за примірною формою КБ-3 «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати» згідно Додатку У ДСТУ Б Д. 1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва»);

- двостороннім Актом приймання виконаних прихованих будівельних робіт (в разі виконання прихованих робіт).

Пунктом 8.1. Договору передбачено, що достроково Договір може бути розірвано на вимогу кожної із сторін: у разі припинення діяльності юридичної особи однієї із сторін Договору; в разі систематичного невиконання однією із сторін своїх обов`язків за цим Договором.

Сторона, що прийняла рішення про розірвання Договору (відмову від Договору), повідомляє про це письмово іншу сторону не пізніше, ніж за п`ятнадцять календарних днів до вступу в дію такого рішення (п. 8.2. Договору).

Відповідно до п. 11.1. Договору останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін та діє до повного виконання своїх зобов`язань за цим Договором кожною із сторін.

Між сторонами узгоджено, підписано та скріплено печатками додатки до Договору: № 1 «Договірна ціна на виконання робіт» та № 2 «Схеми алюмінієвих конструкцій».

На виконання умов Договору замовник перерахував на рахунок виконавця грошові кошти в загальній сумі 1000000,00 грн, що підтверджується долученими до позову платіжними дорученнями: № 2002 від 15.08.2017 на суму 500000,00 грн; № 2204 від 08.09.2017 на суму 100000,00 грн; № 2201 від 08.09.2017 на суму 200000,00 грн; № 2898 від 08.11.2017 на суму 200000,00 грн.

Між сторонами 15.03.2019 складено та підписано акт № 1 приймання виконаних підрядних робіт за договором № 15/08-1 від 15.08.2017 за березень 2019 року на суму 836194,84 грн, а також довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за договором № 15/08-1 від 15.08.2017 за березень 2019 року, відповідно до якої всього вартість виконаних робіт склала 836194,84 грн.

Як зазначає позивач, 20.05.2020 ТОВ «Аес-Групп» звернулось до ТОВ «Акорд» з претензією за вих. № 05/А, в якій просило надати акти виконаних робіт на решту оплаченої суми авансу у розмірі 163805,16 грн або, у разі неможливості надати такі акти, добровільно повернути вказану суму оплачених коштів.

За твердженнями позивача, така пропозиція була проігнорована відповідачем.

У подальшому ТОВ «Аес-Групп» надіслано на адресу ТОВ «Акорд» рішення за вих. № 422 від 26.06.2020 про розірвання договору № 15/08-1 від 15.08.2017 на виготовлення, доставку та монтаж алюмінієвих конструкцій, у якому повідомлено про розірвання договору із запланованою датою вступу в дію цього рішення 20.07.2020. Крім того ТОВ «Аес-Групп» вимагало від ТОВ «Акорд» повернення суми внесеної попередньої оплати у розмірі 163805,16 грн до дати вступу в дію цього рішення.

Обставини отримання ТОВ «Акорд» вказаного рішення про розірвання договору відповідачем не заперечувались.

Оскільки відповідач не виконав вимогу позивача про повернення невикористаного авансового платежу, ТОВ «Аес-Групп» пред`явлено позов про стягнення з ТОВ «Акорд» 163805,16 грн з посиланням на припинення договірних зобов`язань у зв`язку із односторонньою відмовою замовника від договору та відсутності правових підстав володіння відповідачем вказаними коштами.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст. 173 Господарського кодексу України, що кореспондується зі ст. 509 Цивільного кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Укладений між сторонами Договорів за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Аналогічні положення містить стаття 291 Господарського кодексу України.

Статтею 188 Господарського кодексу України унормовано, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Виходячи з правового аналізу наведених вище норм, суд вважає за необхідне зауважити, що розірвання господарського договору може бути вчинено, як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та, як самостійний юридичний факт, зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України).

Приписами ст. 849 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Отже у названій статті цивільного законодавства передбачено три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду, а саме: підрядник несвоєчасно розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим (частина 2); очевидність для замовника невиконання роботи належним чином та невиконання підрядником у визначений замовником строк вимоги про усунення недоліків (частина 3); відмова замовника від договору до закінчення робіт з виплатою підрядникові плати за виконану частину робіт та відшкодуванням збитків, завданих розірванням договору (частина 4).

Відповідно, правові наслідки відмови замовника від договору підряду на підставі ст. 849 Цивільного кодексу України є різними.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до відповідача з за вих. № 422 від 26.06.2020 про розірвання договору № 15/08-1 від 15.08.2017 на виготовлення, доставку та монтаж алюмінієвих конструкцій та повернення авансованого платежу. Мотивуючи зазначене рішення, замовник посилався на те, що неодноразово звертався до виконавця з вимогами надати акт приймання виконаних будівельних робіт на суму 163805,16 грн або повернути суму попередньої оплати, однак такі були проігноровані виконавцем. Отже, посилаючись на норми частин 2, 3 ст. 849 Цивільного кодексу України, а також підпункт 8.1.2. Договору, у зв`язку із систематичним невиконанням умов Договору, замовник повідомив виконавця про розірвання Договору (відмову від Договору).

Зазначена відмова є одностороннім правочином, який створює наслідки у вигляді припинення підрядних відносин між сторонами.

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджував про те, що у зв`язку з розірванням Договору ТОВ «Акорд» понесені значні збитки, однак під час вирішення спору жодного належного та допустимого доказу на підтвердження таких обставин відповідачем суду надано не було.

Як зазначалось вище, умовами Договору передбачено, що достроково Договір може бути розірвано на вимогу кожної із сторін, зокрема, в разі систематичного невиконання однією із сторін своїх обов`язків за цим Договором. Сторона, що прийняла рішення про розірвання Договору (відмову від Договору), повідомляє про це письмово іншу сторону не пізніше, ніж за п`ятнадцять календарних днів до вступу в дію такого рішення (п. 8.1, 8.2. Договору).

Беручи до уваги те, що внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань виконавцем замовник рішенням за вих. № 422 від 26.06.2020 про розірвання договору відмовився від договору № 15/08-1 від 15.08.2017 на виготовлення, доставку та монтаж алюмінієвих конструкцій, суд приходить до висновку, що зобов`язання сторін припинились.

Як встановлено судом та сторонами не заперечується, на виконання умов Договору ТОВ «Аес-Групп» перераховано на користь ТОВ «Акорд» авансові платежі на суму 1000000,00 грн, в свою чергу ТОВ «Акорд» здійснено виконання робіт на загальну суму у розмірі 836194,84 грн, що підтверджується Актом приймання виконаних підрядних робіт за березень 2019 року, підписаного сторонами 15.03.2019.

Судом установлено, що станом на момент звернення ТОВ «Аес-Групп» з позовом до суду сума невикористаного та не підтвердженого актами приймання виконаних робіт авансового платежу становила 163805,16 грн.

Відповідач не надав суду жодного доказу, який підтверджує факт виконаних обумовлених Договором робіт на суму 163805,16 грн.

Згідно зі ст. 854 Цивільного кодексу України у разі якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом.

Суд, при цьому, вважає за можливе врахувати правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 15.02.2019 у справі № 910/21154/17, за якою з припиненням дії договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ст. 1212 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Правовий аналіз ст. 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за наявності сукупності умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом.

Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України зазначала також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмова замовника від Договору відповідно до положень частини другої статті 849 Цивільного кодексу України є підставою для задоволення вимоги про повернення невикористаної частини авансу (виконаного однією стороною у припиненому зобов`язанні) відповідно до приписів статті 1212 вказаного Кодексу.

Близьких за змістом правових висновків щодо застосування положень статті 849 Цивільного кодексу України та можливість стягнення з підрядника на користь замовника коштів внесеної передоплати після припинення дії договору підряду дійшов Верховний Суд у постановах: від 11.11.2018 у справі № 910/13332/17, від 14.06.2018 у справі № 912/2709/17, від 15.02.2019 у справі № 910/21154/17, від 25.02.2021 у справі № 904/7804/16.

За таких обставин, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивачем перераховано на рахунок відповідача в якості попередньої оплати 1000000,00 грн, водночас останнім виконано робіт за Договором лише на суму 836194,84 грн, приймаючи до уваги, що позивач, як замовник, скористався правом на дострокове розірвання договору, внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань виконавцем, вимога ТОВ «Аес-Групп» про стягнення з відповідача 163805,16 грн сплаченого, але невикористаного авансу є обґрунтованою.

Водночас матеріалами справи підтверджується, що після звернення ТОВ «Аес-Групп» з цим позовом до суду та відкриття провадження у даній справі ТОВ «Акорд» перераховано на користь позивача 5000,00 грн у якості повернення невикористаних коштів за договором № 15/08-1 від 15.08.2017, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 6221 від 05.05.2021.

За таких обставин суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 5000,00 грн на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України з огляду на відсутність предмета спору в цій частині.

Таким чином, станом на момент вирішення даного спору, залишок невикористаної частини авансу склав 158805,16 грн.

З огляду на припинення Договору внаслідок односторонньої відмови, а також враховуючи, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували використання вказаної суми авансового платежу чи його повернення, вимога про стягнення грошових коштів у розмірі 158805,16 грн, сплачених у якості авансу, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

При вирішення питання розподілу судового збору суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 ст. 129 ГПК України передбачено, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та саме з його вини спір між сторонами доведено до суду, витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору в розмірі 2457,08 грн, суд покладає на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. 73, 74, 76-80, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В частині позовних вимог про стягнення 5000,00 грн заборгованості провадження закрити.

2. В іншій частині позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Акорд» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Красовського, буд. 16; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аес-Групп» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 36; ) 158805 (сто п`ятдесят вісім тисяч вісімсот п`ять) грн 16 коп. заборгованості та 2457 (дві тисячі чотириста п`ятдесят сім) грн 08 коп. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін