РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.05.2021Справа №910/3080/21

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Ковчег"
доФізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни
простягнення 201 212,01 грн.

Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники сторін:
від позивача:Філіпенко О.В.
від відповідача:Федорова С.Д.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковчег" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни про стягнення 201 212,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковчег" вказує, що у Фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни наявна заборгованість зі сплати орендних платежів у розмірі 123 380,84 грн. та комунальних платежів у розмірі 2 718,27 грн. за користування у період з липня 2019 року по лютий 2020 року орендованим за Договором суборенди №АЗК03/3_1 від 08.02.2019 майном.

Також позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення із Фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни штрафу у розмірі 63 049,56 грн., а також 3% річних у розмірі 4 979,13 грн. та інфляційних втрат у розмірі 7 084,21 грн., нарахованих за порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань у період з 16.06.2019 по 19.01.2021.

У змісті позовної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковчег" викладено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, в якому позивач вказує, що очікує понести витрати на оплату судового збору та професійної правничої допомоги у орієнтовному розмірі 30 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 відкрито провадження у справі №910/3080/21; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи; судове засідання призначено на 30.03.2021.

30.03.2021 через відділ діловодства суду від Фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни надійшов відзив на позов, в якому відповідач частково не погоджується з позовними вимогами, оскільки оплата послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які є платою за експлуатаційні послуги, не стягується з орендаря за договором оренди.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 08.04.2021.

06.04.2021 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковчег" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що експлуатаційна плата не має жодного відношення до послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Компенсація вартості комунальних послуг, що споживаються в приміщенні здійснюється без додаткових нарахувань на користь суборендодавця та визначена п.п. 17.1 ст. 17 Договору суборенди №АЗК03/3_1 від 08.02.2019.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 22.04.2021.

21.04.2021 через відділ діловодства суду від Фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначає, що плата за експлуатаційні послуги не стягується з орендаря за договором оренди, оскільки для її стягнення має бути інша підстава - окремий договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг.

Крім того, відповідач зазначає, що 05.02.2020 відповідач заволодів її товаром, який знаходився в сейфі, та в подальшому представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковчег" пообіцяли повернути такий товар після сплати заборгованості по орендній платі.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 27.04.2021.

22.04.2021 через відділ діловодства суду від Фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни надійшла зустрічна позовна заява про стягання 2 841 789,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог Фізична особи-підприємець Кузьменко Наталія Іванівна зазначає, що 05.02.2020 охоронець ТРЦ "Лавина", який діяв за вказівкою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковчег", відчинивши замки на сейфі відповідача забрав весь товар останнього, а також платіжний термінал "Приватбанк".

Таким чином, Фізична особа-підприємець Кузьменко Наталія Іванівна вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковчег" незаконно заволоділо майном відповідача, тому просить стягнути кошти у розмірі 2 836 789,16 грн., з яких 2 841 789,16 грн. - упущена вигода та 5 000,00 грн. грошова компенсація за втрату платіжного терміналу "Приватбанк".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2021 повернуто Фізичній особі-підприємцю Кузьменко Наталії Іванівні зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковчег" про стягнення 2 241 789,16 грн. на підставі ч. 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з пропуском строку для пред`явлення зустрічного позову.

У зв`язку з перебуванням судді Бойка Р.В. 27.04.2021 на лікарняному, ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.05.2021 призначено судове засідання у справі на 25.05.2021.

В судове засідання 25.05.2021 з`явились представники сторін, надали усні пояснення по суті спору, за змістом яких позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, а відповідач проти задоволення позову заперечував.

В судовому засіданні 25.05.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковчег" (суборендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Кузьменко Наталією Іванівною (суборендар) укладено Договір суборенди №АЗК03/3_1 (надалі - Договір), відповідно до умов якого суборендодавець зобов`язується передати у строкове, платне користування суборендарю приміщення разом із торговим обладнанням, а суборендар зобов`язується прийняти приміщення в строкове користування, сплачувати суборендодавцеві обумовлені в цьому договорі платежі та виконувати інші умови цього договору.

У п. 1.9, п. 1.13 Договору зазначено, що приміщенням є частина торгового центру, площа та поверх якого вказано у Додатку №1, яка може бути не обмежена або не повністю обмежена стінами (перегородками), план розміщення приміщення в межах торгового центру зазначено в Додатку №2 до договору суборенди. На дату укладення договору суборенди відповідно до даних суборендодавця вартість приміщення з урахуванням індексації дорівнює балансовій вартості приміщення та складає суму, вказану в Додатку №1; торговий центр - торгово-розважальний комплекс, який побудовано на земельній ділянці, загальною площею 140 641,10 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, буд. 6Д.

З п. 4 Додатку №1 до Договору вбачається, що приміщення має площу 3,17 кв.м., розташоване на 1 поверсі торгового центру, лот №АЗК03/3_1 частина лоту №АЗК03 (відповідно до плану, наведеного в Додатку №2).

Відповідно до п. 3.2 Договору строк суборенди вказано у Додатку №1. Строк суборенди починає обчислюватися з передачі суборендодавцем суборендарю приміщення в орендне користування відповідно до цього договору суборенди або в день, коли суборендар зобов`язаний прийняти приміщення. Строк суборенди достроково закінчується в тому випадку, якщо Договір суборенди достроково припинить свою дію у відповідності з положеннями цього Договору суборенди або законодавства України.

В п. 3.3 Договору сторони домовились, що строк дії Договору суборенди та, відповідно, строк суборенди продовжується лише в тому випадку, якщо сторонами про це буде укладено додатковий договір. Цей Договір не продовжується автоматично у випадку направлення повідомлення про це від будь-якої із сторін або не направлення повідомлення щодо заперечень проти продовження строку дії Договору суборенди.

Пунктом 7 Додатку №1 до Договору визначено, що строк суборенди складає 12 місяців.

Згідно з п. 4.1 Договору суборендар набуває право використовувати приміщення за цільовим призначенням в день початку строку суборенди.

З п. 10.1 Договору вбачається, що з моменту передачі суборендареві приміщення суборендар зобов`язаний сплачувати на користь суборендодавця орендну плату та інші платежі, які передбачені цим договором.

Орендна плата, яку суборендар зобов`язаний щомісячно сплачувати суборендодавцеві, складається з таких частин: основна орендна плата, експлуатаційна орендна плата, маркетингова орендна плата, плата з обороту. Суборендар сплачує окремими платежами кожну із частин орендної плати (окремо основну орендну плату, експлуатаційну орендну плату, маркетингову орендну плату, плату з обороту) (п. 10.2 Договору).

Пунктами 8, 10, 12 Додатку №1 до Договору визначено, що ставка основної орендної плати - 4 313,50 грн., що еквівалентно 160,00 доларам США згідно з офіційним курсом на дату укладення договору (без ПДВ); ставка експлуатаційної орендної плати - 215,67 грн., що еквівалентно 8,00 доларам США згідно з офіційним курсом на дату укладення договору (без ПДВ); ставка маркетингової орендної плати - 107,84 грн., що еквівалентно 4,00 доларам США згідно з офіційним курсом на дату укладення договору (без ПДВ).

Пунктами 10.4-10.7 Договору сторони погодили формули розрахунку основної орендної плати, експлуатаційної орендної плати та маркетингової орендної плати. Застосування індексів О, Е, М здійснюється автоматично, без додаткового погодження із суборендарем.

Згідно з п. 11 Договору визначено розрахунки для здійснення плати з обороту.

Відповідно до п. 13.1 Договору суборендар зобов`язаний сплачувати суборендодавцю основну орендну плату, експлуатаційну орендну плату, маркетингову орендну плату щомісячно різними платежами в строки, визначені Додатку №1 (пункт 15). Суборендодавець має право встановити різні банківські рахунки для окремих частин орендної плати.

Пунктом 15 Додатку №1 до Договору передбачено, що строк сплати основної орендної плати, експлуатаційної орендної плати, маркетингової орендної плати - до 15 числа відповідного місяця, який передує оплачуваному.

Пунктом 13.3 Договору сторони погодили, що орендна плата має сплачуватися на рахунок суборендодавця не залежно від направлення суборендодавцем відповідного рахунка. Суборендодавець направляє рахунки на здійснення відповідних платежів суборендарем лише для зручності, якщо інше прямо не вказано в Додатку №1.

Суборендар зобов`язаний сплачувати орендну плату починаючи з дати початку строку суборенди (п. 13.5 Договору).

На суму, яку сплачує суборендар у якості орендної плати, та інші платежі, пов`язані із орендою приміщення, додатково нараховується сума податку на додану вартість (ПДВ), якщо інше прямо не вказано в законодавстві України (п. 13.6 Договору).

Всі платежі відповідно до цього договору мають бути визначені та виконані в національній валюті України - гривні (п. 13.8 Договору).

Відповідно до п. 17.1 Договору суборендар компенсує суборендодавцеві вартість комунальних послуг, що споживаються в приміщенні, без додаткових нарахувань на користь суборендодавця. Суборендар також зобов`язаний компенсувати суборендодавцю витрати, які несе суборендодавець на комунальні послуги, які споживаються в зв`язку з експлуатацією Торгового центру та Площ загального користування, а також земельної ділянки та які розподіляються між всіма орендарями/суборендарями Торгового центру пропорційно площі приміщення до загальної площі Торгового центру на підставі рахунків та даних (показників), наданих власником.

Згідно з п. 17.6 Договору плата за комунальні послуги вноситься суборендарем щомісяця протягом строку вказаного в Додатку №1. Суборендордавець виставляє рахунки на сплату комунальних послуг в наступному місяці за оплачуваний.

Пунктом 17 Додатку №1 до Договору передбачено, що строк сплати компенсації комунальних послуг - до 10 числа наступного місяця за оплачуваний місяць (попередній) на підставі рахунку суборендодавця, який надається суборендареві протягом п`яти робочих днів з початку наступного місяця.

Відповідно до п. 20.6 Договору в тому випадку, якщо суборендар прострочить сплату суборендавцеві будь-яких платежів, то суборендар сплачує на користь суборендодавця наступні штрафні санкції в розмірі, визначеному в Додатку №1 до Договору.

У п. 31 Додатку №1 до Договору погоджено, що у випадку прострочення більш, ніж на 3 календарних днів - договірні штрафні санкції у розмірі 10% від суми прострочення; у випадку прострочення більш, ніж на 5 календарних днів - договірні штрафні санкції у розмірі 25% від суми прострочення; у випадку прострочення більш, ніж на 10 календарних днів - договірні штрафні санкції у розмірі 50% від суми прострочення.

Пунктом 25.1 Договору визначено, що на вимогу суборендодавця суборендар зобов`язаний щомісячно підписувати акти приймання-передачі послуг щодо оренди приміщення (далі - акти). Якщо протягом 5 календарних днів з дати отримання актів суборендар не підпише їх та не надасть обґрунтовані заперечення проти підписання актів, акти вважаються підписаними, а послуги вважаються прийнятими суборендарем. Незалежно від підписання таких актів, факт сплати будь-яких платежів суборендарем в поточному місяці, свідчить про використання приміщення.

Листом №10 від 23.01.2020 позивач повідомив відповідача про наявність у останнього заборгованості по орендній платі у розмірі 135 190,22 грн.

Спір у справі виник у зв`язку твердженнями позивача про невиконання відповідачем своїх зобов`язань із внесення орендної плати за користування об`єктом оренди з липня 2019 року по лютий 2020 року, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість по орендній платі у розмірі 123 380,84 грн., а також з відшкодування вартості спожитих комунальних послуг у розмірі 2 718,27 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення штраф у розмірі 63 049,56 грн., 3% річних у розмірі 4 979,13 грн. та інфляційні втрати у розмірі 7 084,21 грн.

Укладений сторонами Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175, 283, 284, 285, 286 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509, 759, 793, 797 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

11.02.2019 відповідно до Акту приймання-передачі приміщення в суборендне користування до Договору суборенди №№АЗК03/3_1 від 08.02.2019 суборендодавець передав, а суборендар прийняв частину нерухомого майна, що являє собою приміщення - лот №АЗК03/3_1 з торговим обладнанням.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем та прийняття відповідачем в оренду майна за Договором.

Відповідно до п. 3.2 Договору строк суборенди вказано у Додатку №1. Строк суборенди починає обчислюватися з передачі суборендодавцем суборендарю приміщення в орендне користування відповідно до цього договору суборенди або в день, коли суборендар зобов`язаний прийняти приміщення. Строк суборенди достроково закінчується в тому випадку, якщо Договір суборенди достроково припинить свою у відповідності з положеннями цього Договору суборенди або законодавства України.

Пунктом 7 Додатку №1 до Договору визначено, що строк суборенди складає 12 місяців.

Враховуючи відсутність Акту здачі-приймання (повернення) об`єкта оренди в матеріалах справи та не надання відповідачем будь-яких заперечень щодо факту користування орендованим майном в спірний період, суд прийшов до висновку, що відповідач є таким, що користувався таким майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

З огляду на викладені норми вбачається, що на орендаря покладається обов`язок сплачувати оренду плату за весь час користування об`єктом оренди у період дії відповідного правочину.

В даному випадку, позивач вказує, що відповідачем не було належним чином виконано взятого на себе зобов`язання по сплаті орендної плати за користування орендованим майном з липня 2019 року по лютий 2020 року.

Пунктом 8 Додатку №1 до Договору визначено, що ставка основної орендної плати - 4 313,50 грн., що еквівалентно 160,00 доларам США згідно з офіційним курсом на дату укладення договору (без ПДВ); ставка експлуатаційної орендної плати - 215,67 грн., що еквівалентно 8,00 доларам США згідно з офіційним курсом на дату укладення договору (без ПДВ); ставка маркетингової орендної плати - 107,84 грн., що еквівалентно 4,00 доларам США згідно з офіційним курсом на дату укладення договору (без ПДВ).

В матеріалах справи містяться Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 129 556,74 грн., а саме:

- №ОУ-3 від 31.07.2019 на загальну суму 17 639,18 грн. з ПДВ (основна орендна плата, експлуатаційна орендна плата та маркетингова орендна плата);

- №ОУ-0 від 31.08.2019 на загальну суму 17 639,18 грн. з ПДВ (основна орендна плата, експлуатаційна орендна плата та маркетингова орендна плата);

- №ОУ-5 від 30.09.2019 на загальну суму 17 639,18 грн. з ПДВ (основна орендна плата, експлуатаційна орендна плата та маркетингова орендна плата);

- №ОУ-3 від 31.10.2019 на загальну суму 17 639,18 грн. з ПДВ (основна орендна плата, експлуатаційна орендна плата та маркетингова орендна плата);

- №ОУ-6 від 30.11.2019 на загальну суму 17 639,18 грн. з ПДВ (основна орендна плата, експлуатаційна орендна плата та маркетингова орендна плата);

- №ОУ-6 від 31.12.2019 на загальну суму 17 639,18 грн. з ПДВ (основна орендна плата, експлуатаційна орендна плата та маркетингова орендна плата);

- №ОУ-4від 31.01.2020 на загальну суму 17 639,18 грн. з ПДВ (основна орендна плата, експлуатаційна орендна плата та маркетингова орендна плата);

- №ОУ-3 від 10.02.2020 на загальну суму 6 082,48 грн. з ПДВ (основна орендна плата, експлуатаційна орендна плата та маркетингова орендна плата).

Вказані Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) не підписані відповідачем.

Як зазначає позивач, що також не заперечується відповідачем, Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за липень 2019 року - лютий 2020 року були вручені відповідачу та її представникам, що підтверджується копіями реєстрів документів (із зазначенням дати вручення).

При цьому, як стверджує позивач відповідачем частково здійснено оплату по Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-3 від 31.07.2019 у розмірі 5 150,38 грн. та по Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0 від 31.08.2019 у розмірі 1 025,52 грн.

Пунктом 25.1 Договору визначено, що на вимогу суборендодавця суборендар зобов`язаний щомісячно підписувати акти приймання-передачі послуг щодо оренди приміщення (далі - акти). Якщо протягом 5 календарних днів з дати отримання актів суборендар не підпише їх та не надасть обґрунтовані заперечення проти підписання актів, акти вважаються підписаними, а послуги вважаються прийнятими суборендарем. Незалежно від підписання таких актів, факт сплати будь-яких платежів суборендарем в поточному місяці, свідчить про використання приміщення.

Таким чином, враховуючи отримання відповідачем актів приймання-передачі послуг та відсутність будь-яких заперечень відповідача щодо їх прийняття, то у відповідності до п. 25.1 Договору вказані послуги вважаються прийнятими суборендарем.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем було частково внесено орендні платежі за спірний період у розмірі 6 175,90 грн., суд дійшов висновку, що у відповідача наявний обов`язок перед позивачем зі сплати орендних платежів за період з липня 2019 року по лютий 2020 року у розмірі 123 380,84 грн.

В свою чергу, відповідач заперечуючи частково проти позовних вимог зазначає, що плата за експлуатаційні послуги не повинна входити до орендної плати, а має бути стягнута окремо на підставі договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, яким між сторонами не укладався.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 13.1 Договору сторони погодили, що суборендар зобов`язаний сплачувати суборендодавцю основну орендну плату, експлуатаційну орендну плату, маркетингову орендну плату щомісячно різними платежами в строки, визначені Додатку №1 (пункт 15).

При цьому, у п. 17.1 Договору сторонами також було погоджено, що суборендар компенсує суборендодавцеві вартість комунальних послуг.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторонами погоджено обов`язок відповідача сплачувати основну орендну плату, експлуатаційну орендну плату та маркетингову орендну плату, яка і вказана позивачем у Актах здачі-прийняття робіт (надання послуг), а також обов`язок відшкодовувати комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 15 Додатку №1 до Договору передбачено, що строк сплати основної орендної плати, експлуатаційної орендної плати, маркетингової орендної плати - до 15 числа відповідного місяця, який передує оплачуваному.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, п. 15 Додатку №1 до Договору (який включає в себе основну орендну плату, експлуатаційну орендну плату та маркетингову орендну плату), строк виконання спірного грошового зобов`язання відповідача по сплаті орендних платежів за період з липня 2019 року по лютий 2020 року, загальний розмір яких становить 123 380,84 грн., на момент вирішення спору настав.

Будь-яких доказів, що підтверджують факт сплати орендних платежів на суму 123 380,84 грн. за період з липня 2019 року по лютий 2020 року за Договором (платіжні доручення, банківські виписки, тощо) матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.

Крім того, пунктом 17.1 Договору погоджено, що суборендар компенсує суборендодавцеві вартість комунальних послуг, що споживаються в приміщенні, без додаткових нарахувань на користь суборендодавця. Суборендар також зобов`язаний компенсувати суборендодавцю витрати, які несе суборендодавець на комунальні послуги, які споживаються в зв`язку з експлуатацією Торгового центру та Площ загального користування, а також земельної ділянки та які розподіляються між всіма орендарями/суборендарями Торгового центру пропорційно площі приміщення до загальної площі Торгового центру на підставі рахунків та даних (показників), наданих власником.

Позивач стверджує, що за період з липня 2019 року по лютий 2020 року у відповідача наявний обов`язок з відшкодування комунальних послуг у загальному розмірі 2 718,27 грн.

В матеріалах справи містяться Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 2 718,27 грн., а саме:

- №ОУ-8 від 31.07.2019 на загальну суму 383,53 грн. з ПДВ (компенсація вартості електроенергії, компенсації вартості електроенергії (забезпечення вентиляції та кондиціювання));

- №ОУ-0 від 31.08.2019 на загальну суму 658,16 грн. з ПДВ (компенсація вартості електроенергії, компенсації вартості електроенергії (забезпечення вентиляції та кондиціювання));

- №ОУ-7 від 30.09.2019 на загальну суму 298,16 грн. з ПДВ (компенсація вартості електроенергії, компенсації вартості електроенергії (забезпечення вентиляції та кондиціювання));

- №ОУ-1 від 31.10.2019 на загальну суму 647,15 грн. з ПДВ (компенсація вартості електроенергії, компенсації вартості електроенергії (забезпечення вентиляції та кондиціювання));

- №ОУ-9 від 30.11.2019 на загальну суму 274,56 грн. з ПДВ (компенсація вартості електроенергії, компенсації вартості електроенергії (забезпечення вентиляції та кондиціювання));

- №ОУ-8 від 30.11.2019 на загальну суму 15,70 грн. з ПДВ (компенсація вартості теплоенергії (опалення));

- №ОУ-8 від 31.12.2019 на загальну суму 218,78 грн. з ПДВ (компенсація вартості електроенергії, компенсації вартості електроенергії (забезпечення вентиляції та кондиціювання));

- №ОУ-0 від 31.12.2019 на загальну суму 35,00 грн. з ПДВ (компенсація вартості теплоенергії (опалення));

- №ОУ-4 від 31.01.2020 на загальну суму 131,86 грн. з ПДВ (компенсація вартості електроенергії, компенсації вартості електроенергії (забезпечення вентиляції та кондиціювання));

- №ОУ-4 від 31.01.2020 на загальну суму 41,87 грн. з ПДВ (компенсація вартості теплоенергії (опалення));

- №ОУ-4 від 10.02.2020 на загальну суму 13,50 грн. з ПДВ (компенсація вартості теплоенергії (опалення)).

Вказані Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) не підписані відповідачем.

Як зазначає позивач, Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за липень 2019 року - лютий 2020 року були вручені відповідач та її представникам, що підтверджується копіями реєстрів документів (із зазначенням дати вручення).

Відповідач своїм правом на спростування доводів позивача щодо обсягу, якості та вартості спожитих у період з липня 2019 року по лютий 2020 року комунальних послуг не скористався, в той час як у суду відсутні підстави для сумніву щодо наведених обставин.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Будь-яких заперечень щодо розміру вартості послуг, що підлягають відшкодуванню відповідачем, порядку їх визначення відповідачем під час розгляду справи суду не надано.

Пунктом 17 Додатку №1 до Договору передбачено, що строк сплати компенсації комунальних послуг - до 10 числа наступного місяця за оплачуваний місяць (попередній) на підставі рахунку суборендодавця, який надається суборендареві протягом п`яти робочих днів з початку наступного місяця.

Таким чином, строк відшкодовувати позивачу вартості спожитих у липні 2019 року - лютому 2020 року комунальних послуг у розмірі, обумовленому Договором, станом на момент розгляду даної справи судом настав.

Відповідачем не надано суду доказів сплати позивачу суми коштів в якості відшкодування комунальних послуг за період з липня 2019 року по лютий 2020 року у загальному розмірі 2 718,27 грн., як і не наведено спростування розміру даної заборгованості.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідачем належними та допустимими доказами факту невиконання своїх зобов`язань за спірним Договором не спростовано, а матеріали справи їх не містять, відтак суд приходить до висновку, що Фізична особа-підприємець Кузьменко Наталія Іванівна не виконала в повному обсязі своїх грошових зобов`язань за Договором у період з липня 2019 року по лютий 2020 року з внесення орендних платежів та відшкодування комунальних послуг, допустивши прострочення свої грошових зобов`язань перед позивачем.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни за Договором суборенди №АЗК03/3_1 від 08.02.2019 з внесення орендних платежів у загальному розмірі 123 380,84 грн. та відшкодування комунальних витрат у розмірі 2 718,27 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковчег" про стягнення заборгованості за Договором у загальному розмірі 126 099,11 грн. (орендна плата у сумі 123 380,84 грн. та відшкодування комунальних витрат у розмірі 2 718,27 грн.) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо тверджень Фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни про заволодіння Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковчег" її товаром вартістю 2 836 789,16 грн. суд зазначає наступне.

Як зазначає позивач, події, під час яких сталось заволодіння її товаром, стались 05.02.2020, тобто більше 15 місяців назад, однак Фізична особа-підприємець Кузьменко Наталії Іванівни не зверталась із заявою до правоохоронних органів, оскільки їй пообіцяли повернути товар після сплати заборгованості по орендній платі.

При цьому, вказані твердження відповідача, по-перше, не стосуються предмету спору та не входять до предмету доказування в межах даної справи про стягнення заборгованості зі сплати орендних платежів та відшкодування комунальних послуг за Договором. Натомість, вимоги Фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковчег" про стягнення відшкодування збитків (позадоговірний спір), у зв`язку із заволодінням майном, підлягають розгляду в межах окремого спору (справи).

По-друге, відповідачем не надано жодних доказів, окрім тверджень самого відповідача, як на підтвердження вказаних обставин так і щодо існування в природі такого майна. Суд критично оцінює, можливість того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковчег" за відсутності будь-яких правових підстав самовільно заволоділо майном відповідача на суму, яка більш як у 22 рази перевищує суму боргу за Договором, проте Фізичною особою-підприємцем Кузьменко Наталією Іванівною не вживалось протягом 15 місяців жодних заходів щодо повернення майна (наприклад, звернення до правоохоронних органів, направлення письмових вимог Товариству з обмеженою відповідальністю "Ковчег", звернення до суду тощо).

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 63 049,56 грн., а також 3% річних у розмірі 4 979,13 грн. та інфляційні втрати у розмірі 7 084,21 грн., нараховані за порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань у період з 16.06.2019 по 19.01.2021.

Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений Договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Фізична особа-підприємець Кузьменко Наталія Іванівна не навела обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення її від відповідальності за порушення зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, за відсутності жодних заперечень відповідача з приводу правильності такого розрахунку, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 4 979,13 грн. та інфляційних втрат у розмірі 7 084,21 грн. є правомірними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 20.6 Договору в тому випадку, якщо суборендар прострочить сплату суборендареві будь-яких платежів, то суборендар сплачує на користь суборендодавця наступні штрафні санкції в розмірі, визначеному в Додатку №1 до Договору.

У п. 31 Додатку №1 до Договору погоджено, що у випадку прострочення більш, ніж на 3 календарних днів - договірні штрафні санкції у розмірі 10% від суми прострочення; у випадку прострочення більш, ніж на 5 календарних днів - договірні штрафні санкції у розмірі 25% від суми прострочення; у випадку прострочення більш, ніж на 10 календарних днів - договірні штрафні санкції у розмірі 50% від суми прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд прийшов до висновку, що позивачем правомірно нараховано штраф у розмірі 63 049,56 грн.

В свою чергу, статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З аналізу положень статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України вбачається, що вказаними нормами передбачено право суду на зменшення неустойки (штрафу, пені), в той час як стягнення інфляційних втрат не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення неустойки суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Передбачене статтею 233 Господарського кодексу України та статтею 551 Цивільного кодексу України право суду на зменшення пені може бути реалізоване судом у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19.

Суд зазначає, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Вирішуючи питання про зменшення нарахованого відповідачу штрафу розмірі 63 049,56 грн., що є 50% від загальної суми заборгованості, судом враховано:

- що позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковчег" збитків саме у зв`язку з порушенням відповідачем строків виконання зобов`язання за Договором, в той час як прострочення грошових зобов`язань Товариству з обмеженою відповідальністю "Ковчег" компенсується за рахунок стягнення 3% річних та інфляційних втрат;

- що видом діяльності відповідача є торгівля (зокрема, годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах), яка у період дії карантину (з березня 2020 року) припинялась з незалежних від неї причин у зв`язку із запровадженням локдаунів та забороною діяльності закладів торгівлі (за виключенням товарів першої необхідності), у зв`язку з чим Фізична особа-підприємець Кузьменко Наталія Іванівна було позбавлена можливості одержувати прибуток від основного свого виду діяльності, що безпосередньо впливає на її фінансове становище.

Судом також враховано, що запроваджені карантинні заходи призвели до стрімкого економічного спаду, що стало причиною погіршення фінансового становища суб`єктів господарювання.

З огляду на всі фактичні обставини справи та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації свого права щодо зменшення розміру неустойки, яка нарахована відповідачу за прострочення ним виконання зобов`язань, у зв`язку з чим суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу вдвічі до 25% від загальної суми заборгованості.

Таким чином, суд дійшов висновку, про правомірність вимог про стягнення штрафу у розмірі 31 524,78 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковчег" підлягають задоволенню частково із стягненням з Фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни заборгованості у розмірі 126 099,11 грн., 3% річних у розмірі 4 979,13 грн., інфляційних втрат у розмірі 7 084,21 грн. та штрафу у розмірі 31 524,78 грн.

В іншій частині в задоволенні позову необхідно відмовити з викладених підстав.

Згідно ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки, спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, то суд покладає на Фізичну особу-підприємця Кузьменко Наталію Іванівну судові витрати у розмірі 3 018,18 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 76, 79, 129, 226, 233, 238, 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковчег" задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кузьменко Наталії Іванівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковчег" (01601, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 2, літера А; ідентифікаційний код 31569627) заборгованість у розмірі 126 099 (сто двадцять шість тисяч дев`яносто дев`ять) грн. 11 коп., 3% річних у розмірі 4 979 (чотири тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 13 коп., інфляційні втрати у розмірі 7 084 (сім тисяч вісімдесят чотири) грн. 21 коп., штраф у розмірі 31 524 (тридцять одна тисяча п`ятсот двадцять чотири) грн. 78 коп. та судовий збір у розмірі 3 018 (три тисячі вісімнадцять) грн. 18 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст складено 10.06.2021.

Суддя Р.В. Бойко