ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"31" травня 2021 р. м. Київ Справа № 5002-3/4277-2011

Господарський суд Київської області у складі судді Христенко О.О., розглянувши скаргу № 22-1/04 від 22.04.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» на бездіяльність державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) при примусовому виконані наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 21.12.2011

у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Грищенко Олександра Миколайовича, м. Київ

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою

відповідальністю «Донське», м. Київ

про стягнення 2 463,49 грн.

за участю представників сторін:

від позивача (скаржник): не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від ВДВС: не з`явився.

встановив:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 02.12.2011 позов задоволено повністю та присуджено до стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Донське» на користь Фізичної особи-підприємця Грищенка Олександра Миколайовича 1 922,77 грн. пені, 177,92 грн. інфляційних втрат, 115,71 грн. 3% річних, 1 247,09 грн. за користування товарним кредитом, 102,00 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.12.2011 видано накази від 21.12.2011.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 09.07.2013 у даній справі № 5002-3/4277-2011 було замінено сторону (стягувача) у виконавчих провадженнях № 34382806 та № 34382703 згідно наказів господарського суду Автономної Республіки Крим від 21.12.2011 р. у справі № 5002-3/4277-2011, а саме - Фізичну особу-підприємця Грищенка Олександра Миколайовича замінено на його правонаступника - ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс».

22.04.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» звернулось до господарського суду Київської області із скаргою вих. № 22-1/04 від 22.04.2021 (вх. № 38/21 від 26.04.2021) на бездіяльність державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (місто Київ).

Скаргу обґрунтовано тим, що державним виконавцем не вчинено необхідних дій, визначених Законом України «Про виконавче провадження» спрямованих на належне виконання рішення господарського суду Автономної Республіки Крим у справі № 5002-3/4277-2011 за наказом господарського суду від 21.12.2011.

Частиною 1 ст. 342 ГПК України, передбачено, що скарги на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення розглядаються у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 26.04.2021 та ухвали суду від 27.04.2021 скаргу ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» у справі № 5002-3/4277-2011 прийнято до розгляду суддею Христенко О.О.; розгляд скарги призначений в судовому засіданні на 31.05.2021.

07.05.2021 через канцелярію суду від скаржника надійшла заява № 05-1/05 від 05.05.2021 про закриття провадження у справі, в частині розгляду п. 4 прохальної частини скарги № 22-1/04 від 22.04.2021 ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» на бездіяльність державного виконавця, у зв`язку із відсутністю спору в цій частині.

В судове засідання 31.05.2021 представник скаржника не з`явився, проте через канцелярію суду надав клопотання № 22-1/05 від 22.05.2021 (вх. № 12834/21 від 24.05.2021), в якому останній підтримав подану до суду скаргу та просив здійснювати розгляд скарги за відсутності його повноважного представника за наявними матеріалами.

Представники боржника та відділу ДВС в судове засідання 31.05.2021 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про місце і час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Представник боржника будь-яких письмових пояснень щодо скарги, яка підлягає розгляду до суду не надіслав.

24.05.2021 через канцелярію суду від Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов лист вих. № 71279 від 18.05.2021, в якому останнім повідомлено про неможливість надати матеріали виконавчого провадження, у зв`язку із їх знищенням. Відділ ДВС зазначає про виконавчі провадження № 34382806 та № 34382703, а скаргу подано щодо бездіяльності державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження № 65052300.

Враховуючи те, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч. 2 ст. 342 ГПК України), а надання письмового відзиву на скаргу є правом, а не обов`язком учасника процесу, господарський суд вважає, що неявка скаржника, боржників та представника відділу ДВС в судові засідання не перешкоджає розгляду скарги за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши і перевіривши подані в підтвердження обґрунтування скарги докази, оцінивши письмові пояснення державного виконавця, судом встановлено.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим, на шкоду одній зі сторін.

Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У рішенні від 17.05.2005 по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 26.07.2012 у справі «Савіцький проти України» (заява № 38773/05) та від 05.07.2012 у справі «Глоба проти України» (заява № 15729/07) вказано, що право на суд, захищене п. 1 ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, Господарського процесуального кодексу України та практики Європейського суду з прав людини, рішення суду у справі № 5002-3/4277-2011, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та має бути виконане.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавців.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно з ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

З аналізу вищевказаних норм випливає, що учасник виконавчого провадження має право звернутися до господарського суду з відповідною скаргою тільки на дії чи бездіяльність органів виконавчої служби, вчинені ними під час, у зв`язку та щодо примусового виконання останніми відповідних рішень господарських судів.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник (ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс») звернувся до господарського суду Київської області зі скаргою на бездіяльність відділу ДВС при виконані наказу суду від 21.12.2011 у справі № 5002-3/4277-2011.

Предметом скарги є оскарження бездіяльності державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) при примусовому виконані наказу від 21.12.2011.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону встановлено обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, законодавчо закріплено імперативний обов`язок державного виконавця (усіх рівнів відповідно до визначеної структури) дотримуватись вимог Закону під час здійснення заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову (ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України. У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. (ч. ч. 4, 5 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 4 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець повинен вчиняти виконавчі дії в повному обсязі, неупереджено, своєчасно та ефективно, виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання, а також вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень з дотриманням розумності строків виконавчого провадження.

Разом з тим, названим законом чітко визначено перелік дій, які виконавець повинен вчинити у разі стягнення з боржника відповідних грошових сум, під час здійснення яких він приймає певні рішення шляхом винесення постанов, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень або інших процесуальних документів, та які в обов`язковому порядку долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 11 Інструкції, перевірка інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на територію вчинення таких дій, за дорученням державного виконавця.

Згідно з п.п. 11, 12 розділу І Інструкції, запит виконавця є письмовим документом, який є обов`язковим для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю інформації, документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень. Отримана інформація використовується органами державної виконавчої служби (приватним виконавцем) виключно із службовою метою. У вимозі, дорученні, запиті виконавця обов`язково зазначаються: найменування органу державної виконавчої служби, прізвище, ім`я та по батькові державного виконавця або прізвище, ім`я та по батькові приватного виконавця; дата відкриття та номер виконавчого провадження; реквізити виконавчого документа; строк виконання; наслідки невиконання.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Відповідно до частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

В Автоматизовані системі виконавчих проваджень наявні наступні документи: постанова від 09.04.2021 про відкриття виконавчого провадження, постанова від 27.04.2021 про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, постанова від 27.04.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу. Таким чином, в АСВП відсутня інформація щодо встановлення державним виконавцем факту належності боржнику рухомого та нерухомого майна, та вжиття заходів щодо розшуку такого майна.

Таким чином, суд встановив, що органом ДВС у виконавчому провадженні при примусовому виконанні наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 21.12.2011 у справі № 5002-3/4277-2011 всі належні та допустимі виконавчі дії, в порушення ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», не вживалися.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами статті 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні докази вчинення державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) при примусовому виконані наказу від 21.12.2011 всіх можливих та достатніх дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих на належне, повне та об`єктивне примусове виконання наказу суду від 21.12.2011 у справі № 5002-3/4277-2011, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги № 22-1/04 від 22.04.2021 ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» на бездіяльність державного виконавця при примусовому виконані наказу господарського суду від 21.12.2011, в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) при примусовому виконані наказу від 21.12.2011.

07.05.2021 через канцелярію суду від скаржника надійшла заява № 05-1/05 від 05.05.2021 про закриття провадження у справі, в частині п. 4 прохальної частини скарги № 22-1/04 від 22.04.2021 ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» щодо зобов`язання державного виконавця усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом направлення на адресу ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» постанови (або іншого виконавчо-процесуального документа) Солом`янського РВ ДВС у місті Києві Центрального МРУ Міністерства юстиції (місто Київ), винесеної за результатами розгляду заяви про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 21.12.2011 у справі № 5002-3/4277-2011 на суму 2 463,49 грн. та додатково обґрунтованими документами (доказами) із врахуванням норм та положень Закону України «Про виконавче провадження».

Так, скаржником зазначено про те, що 04.05.2021 на адресу ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» надійшла постанова Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09.04.2021 про відкриття виконавчого провадження № 65052300 щодо примусового виконання наказу господарського суду від 21.12.2011 у справі № 5002-3/4277-2011.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді справи, до відповідних процесуальних заяв, клопотань тощо учасників судового процесу мають застосовуватися положення Господарського процесуального кодексу України, якими врегульовано аналогічні питання інших розділів Господарського процесуального кодексу України, при вирішенні даної скарги слід застосувати приписи пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального України.

Зазначеною нормою процесуального права передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, суд вважає за необхідне закрити провадження з розгляду скарги № 22-1/04 від 22.04.2021 ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», в частині зобов`язання державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом направлення на адресу ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» постанови (або іншого виконавчо-процесуального документа) відділу ДВС, винесеної за результатами розгляду заяви про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 21.12.2011 у справі № 5002-3/4277-2011.

Враховуючи наведене, скарга № 22-1/04 від 22.04.2021 ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» на бездіяльність державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись положеннями Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 1-3, 18, 129, 339 - 345 ГПК України, господарський суд, -

постановив:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» № 22-1/04 від 22.04.2021 на бездіяльність державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) при примусовому виконані наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 21.12.2011 у справі № 5002-3/4277-2011 задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) під час примусового виконання наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 21.12.2011 у справі № 5002-3/4277-2011, котра виразилась у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій із врахуванням норм Закону України «Про виконавче провадження».

3. Закрити провадження з розгляду скарги № 22-1/04 від 22.04.2021 ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», в частині зобов`язання державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині зобов`язання державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути допущене порушення (поновити порушене право заявника) шляхом направлення на адресу ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» постанови (або іншого виконавчо-процесуального документа) Солом`янського РВ ДВС у місті Києві Центрального МРУ Міністерства юстиції (місто Київ), винесеної за результатами розгляду заяви про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 21.12.2011 у справі № 5002-3/4277-2011 на суму 2 463,49 грн. та додатково обґрунтованими документами (доказами) із врахуванням норм та положень Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвала набирає законної сили у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України та може оскаржена відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання ухвали - 10.06.2021.

Суддя О.О. Христенко