РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.06.2021Справа № 910/1268/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротаєрс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд»

про стягнення 27 372, 10 грн,

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротаєрс» (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» (надалі-відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 27 372, 10 грн, з яких: 24 903, 00 грн основний борг, 1 545, 89 грн пеня, 373, 55 грн 3% річних, 549, 66 грн інфляційні витрати.

Позовні вимоги з посиланням на ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193, 230, 231, 232, 234 Господарського кодексу України мотивовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором поставки №281118/п від 28.11.2018, в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

01.03.2021 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/1268/21, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

07.05.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Пунктом 3 резолютивної частини ухвали про відкриття провадження судом встановлено відповідачу строк для подачі відзиву - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Приписами частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвала про відкриття провадження була отримана відповідачем 12.04.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відтак, останній день строку для подання відповідачем відзиву на позов є саме 27.04.2021.

До господарського суду надійшов відзив відповідача, зданий до відділення поштового зв`язку 06.05.2021, тобто після закінчення строку встановленого судом для його подання.

Положеннями частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи те, що відзив поданий відповідачем до суду із пропуском встановленого судом процесуального строку та приймаючи до уваги відсутність клопотання про продовження строку на подання відзиву або поновлення пропущеного строку на подання такого відзиву, суд залишає поданий відповідачем відзив на позов без розгляду в порядку ч.2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України.

11.05.2021 від позивача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2020 по 29.04.2021, платіжних доручення № , № 665427687, № 695446539, № 709353239 та письмове підтвердження того, що ціна позову не змінилася та відповідачем заборгованість не погашена.

Беручи до уваги вище наведене та відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.11.2018 між позивачем (надалі - постачальник) та відповідачем (надалі - покупець) укладено договір поставки товару №281118/п (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором поставити товар, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором прийняти та оплатити такий товар.

Згідно з п. 1.2. договору, обсяг, найменування, асортимент товару, строки та умови поставки визначаються сторонами:

у специфікації (у випадку її укладання) та у видатковій накладній, яка з моменту її підписання є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2.1. договору);

у заявці покупця та видатковій накладній які є невід`ємною частиною цього договору. Сторони погодили наступний порядок надання покупцем заявки: покупець направляє постачальнику заявку на повар не пізніше ніж за 3 доби до запланованої дати поставки товару на зазначену у даному договорі електронну адресу, в якій зазначає найменування, асортимент, кількість, умови поставки та бажаний строк поставки товару. Постачальник протягом 1 робочого дня розглядає заявку покупця та у випадку її узгодження, надсилає покупцю на електронну адресу рахунок на оплату. Асортимент кількість, строк поставки, умови поставки зазначені у заявці покупця вважаються погодженими у випадку надіслання постачальником рахунку на оплату на електронну адресу покупця, з послідуючим обов`язковим наданням покупцю його оригіналу (п. 1.2.2. договору).

Згідно з п. 4.1. договору, вартість товару що постачається за цим договором визначається відповідно до специфікації (у випадку її укладення), видаткової накладної. При цьому загальна сума договору складається з вартості всього поставленого товару за цим договором та не може перевищувати 1 000 000, 00 грн з урахуванням ПДВ протягом 1 календарного року та не більше 4 000 000, 00 грн з урахуванням ПДВ протягом загального строку дії цього договору.

Відповідно до п.п. 4.2., 4.3. договору, покупець здійснює оплату за товар на умовах відстрочення 45 днів з дати фактичного отримання товару покупцем згідно базису поставки. Оплата може здійснюватись однією сумою або частинами, передплата вважається зарахованою з моменту перерахування всієї суми вказаної у рахунку. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з банківського рахунку покупця. Зобов`язання покупця по оплаті вважаються виконаними з дати списання грошових коштів з поточного рахунку покупця. Покупець не відповідає за можливу затримку з зарахування обслуговуючим банком постачальника грошових коштів переказаних покупцем в якості оплати на поточний рахунок постачальника.

Постачальник зобов`язується надати покупцеві належним чином оформлені видаткові накладні на товар у момент передачі товару на складі постачальника, зазначеного у п. 2.1. цього договору. У випадку їх не надання та/або неправильного оформлення. Покупець має право відмовитись від приймання товару, при цьому постачальник зобов`язується надати належним чином оформлені документи протягом 3 днів. У випадку порушення зазначеного у цьому пункті строку, покупець має право стягнути з постачальника штраф у розмірі передбаченому у п. 5.2. договору. Стягнення штрафу може здійснюватися або в односторонньому - шляхом зменшення суми заборгованості покупця перед постачальником, або - у випадку відсутності у покупця заборгованості перед постачальником шляхом оплати постачальником штрафу протягом 5 днів з дати заявлення покупцем відповідної вимоги (п. 4.4. договору).

Згідно з п. 4.5 договору, постачальник зобов`язується надати покупцеві податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному чинним законодавством, електронного підпису уповноваженої особи та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 4.7. договору, постачальник вважається таким, що належним чином виконав свої зобов`язання з поставки, з моменту поставки всього товару, який визначений в окремі специфікації (при її укладенні) або видатковій накладній, у визначені в такій специфікації (при її укладені) або у цьому договорі строки, кількості, асортименті та якості, за ціною, зазначеною у специфікації (при її укладенні) або цьому договорі та зі своєчасним наданням всієї супровідної документації на товар (видаткові накладні, коригування до видаткових накладних, податкові накладні, зареєстровані у порядку та строки передбачені чинним Податковим кодексом України, документи на підтвердження якісних показників товару).

За порушення строків оплати товару, передбачених цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення сплати але у сумі не більше 3% від суми прострочення платежу (п. 5.3. договору).

Згідно з п. 8.1. договору даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення строку договору не заявить бажання про його розірвання. Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на таких же умовах.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товару на загальну суму 24 903, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 69 від 09.04.2020, яка підписана уповноваженими представниками сторін і скріплена печатками сторін без зауважень.

Також, позивачем на підставі видаткової накладної виставлено відповідачу рахунок № 95 від 09.04.2020 на оплату поставленого товару в сумі 24 903, 00 грн та складено податкову накладну № 11 від 09.04.2020.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем зобов`язання за договором щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 24 903, 00 грн, 373, 55 грн 3% річних, 549, 66 грн інфляційних втрат та 1 545, 89 грн пені.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між сторонами договору в позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти товар в обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

Відповідно до ст. 204 Цивільного Кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріалами справи підтверджено, що за договором позивач поставив, а відповідач прийняв товар за видатковою накладною на загальну суму 24 903, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами в пункті п. 4.2. договору погоджено, що покупець здійснює оплату за товар на умовах відстрочення 45 днів з дати фактичного отримання товару покупцем згідно базису поставки. Оплата може здійснюватись однією сумою або частинами, передплата вважається зарахованою з моменту перерахування всієї суми вказаної у рахунку.

Якщо останній день строку для оплати товару припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то в силу частини п`ятої статті 254 Цивільного кодексу України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Тобто, враховуючи дату отримання товару 09.04.2020, відповідач повинен був оплатити товар до 25.05.2020 включно, оскільки 45 день з дати фактичного отримання товару припадає на вихідний день.

Доказів оплати відповідачем суми 24 903, 00 грн, у тому числі у встановлені договором строки, суду не надано, в зв`язку з чим позов у частині стягнення суми основної заборгованості підлягає задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача за період з 24.05.2020 по 22.11.2020 3% річних в сумі 373, 55 грн та 549, 66 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Перевіривши розрахунок 3% річних наданий позивачем, судом встановлено, що він виконаний невірно, оскільки за видатковою накладеною останній день оплати товару - 24.05.2020 (неділя) припадає на вихідний день, тому останній день оплати товару переноситься на перший за ним робочий день - 25.05.2020, отже період нарахування 3% річних за видатковою накладною починається - 26.05.2020.

Тому судом здійснено власний перерахунок 3 % річних за період з 26.05.2020 по 22.11.2020, з урахуванням існуючої заборгованості та розмір 3 % річних за розрахунком суду становить 369, 46 грн.

Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі визначеному судом - 369, 46 грн.

Також, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 549, 66 грн за період з 24.05.2020 по 22.11.2020, суд встановив, що позивачем невірно визначений період нарахування інфляційних втрат, так як останній день оплати товару - 24.05.2020 (неділя) припадає на вихідний день, тому останній день оплати товару переноситься на перший за ним робочий день - 25.05.2020, отже період нарахування інфляційних втрат починається - 26.05.2020, проте сам розрахунок інфляційних втрат є арифметично вірним, а тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача пеню за період 24.05.2020 по 22.11.2020 в розмірі 1 545, 89 грн.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до пункту 5.3. договору за порушення строків оплати товару, передбачених цим договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення сплати але у сумі не більше 3% від суми прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені в розмірі 1 545, 89 грн за видатковою № 69 від 09.04.2020, судом встановлено, що зазначений розрахунок є невірним, оскільки позивачем невірно визначено початок періоду нарахування заборгованості за видатковою накладною та не враховано п. 5.3. договору, а саме: покупець сплачує постачальнику пеню у сумі не більше 3% від суми прострочення платежу, тому судом був здійснений власний розрахунок пені.

Таким чином, здійснивши перевірку розрахунку пені, суд зазначає, що так як останній день оплати товару - 24.05.2020 (неділя) припадає на вихідний день, тому останній день оплати товару переноситься на перший за ним робочий день - 25.05.2020, то період нарахування пені почався - 26.05.2020, тому за розрахунком суду, розмір пені за період з 26.05.2020 по 22.11.2020 становить 1 524, 12 грн.

Проте враховуючи п. 5.3. договору, покупець сплачує постачальнику пеню у сумі не більше 3% від суми прострочення платежу, то за розрахунком суду 3% від суми прострочення платежу становить 747, 09 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене до стягнення з відповідача підлягає пеня в розмірі 747, 09 грн, тому вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню в розмірі визначеному судом.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених до стягнення сум не надав.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищенаведені норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 24 903, 00 грн основного боргу, 747, 09 грн пені, 369, 46 грн 3 % річних та 549, 66 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» (03040, місто Київ, вулиця Васильківська будинок 1, корпус 2, офіс 108, ідентифікаційний код 36424505) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротаєрс» (49000, місто Дніпро, вулиця Робоча, будинок 23 В, ідентифікаційний код 39737842) 24 903 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот три) грн 00 коп. основного боргу, 747 (сімсот сорок сім) грн 09 коп. пені, 549 (п`ятсот сорок дев`ять) грн 66 коп. інфляційних втрат, 369 (триста шістдесят дев`ять) грн 46 коп. 3 % річних, 2 203 (дві тисячі двісті три) грн 42 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань