ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

11 червня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/385/21
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Чопка Ю.О. розглянув заяву б/н від 07.06.2021 (вх.№437 від 09.06.2021) Фізичної особи підприємця Аянот Олесі Романівни, АДРЕСА_1

до боржника: Приватного підприємства "Білокриниця", с.Білокриниця, Кременецький район, Тернопільська область, 47013

про видачу судового наказу про стягнення 41 200 грн заборгованості за договором, 22 800, грн штрафу та 2749,60 грн пені.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець Аянот Олеся Романівна звернулась до Господарського суду Тернопільської області із заявою б/н від 07.06.2021 (вх.№437 від 09.06.2021) про видачу судового наказу про стягнення з Приватного підприємства "Білокриниця" 41 200 грн заборгованості за договором, 22 800, грн штрафу та 2749,60 грн пені.

За подання заяви товариством сплачено судовий збір в сумі 227 грн (квитанція №0.0..1 від 07.06.2021).

Дослідивши матеріали наведеної заяви про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткової відмови у видачі судового наказу в частині стягнення 22 800, грн штрафу та 2749,60 грн пені, зважаючи на таке.

Згідно із ч.1 ст.148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки щодо вимог про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В п.3 ч.1 ст.152 ГПК України зазначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає приписам статті 148 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З аналізу вказаних норм чинного законодавства, слідує, що штраф та пеня не є заборгованістю за договором, а є штрафною санкцією. Вимоги про сплату штрафу та пені у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань, хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Отже, вимоги в частині стягнення штрафу та пені не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Під час розгляду справи в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті (п.7 ч.1 ст. 155 ГПК України).

Таким чином, вимоги про стягнення пені та штрафу слід розглядати у позовному провадженні, з дослідженням та перевіркою судом нарахованих сум, підстав таких нарахувань, періодів тощо. Натомість, проведені підприємцем у заяві розрахунки про нарахування пені та штрафу не являється належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст.76-79 ГПК України, які би підтверджували безспірність даних вимог. За своїм юридичним значенням вони є лише одностороннім арифметичним обрахунком заявника та не відображає фактичних і правових підстав для стягнення відповідної суми.

На підставі викладеного, а також враховуючи можливість стягнення в порядку наказного провадження лише грошової заборгованості за договором, вимоги про стягнення пені та штрафу, не підлягають розгляду в порядку наказного провадження. Натомість, зазначені вимоги можуть розглядатися в порядку позовного провадження.

У відповідності до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 ГПК України, зокрема, невідповідність вимогам ст. 148 ГПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.147, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1.Відмовити Фізичній особі підприємцю Аянот Олесі Романівні у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з Приватного підприємства "Білокриниця" 22 800, грн штрафу та 2749,60 грн пені.

2.Ухвала складена та підписана 11.06.2021 та набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч.2 ст.235 ГПК України

3.Копію ухвали направити сторонам у справі рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення.

За приписами п.1 ч.1 ст. 255 ГПК України ухвала про відмову у видачі судового наказу підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя Ю.О. Чопко